GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת סרגוסטי: אם יושבים שעות במשימה עיתונאית, נגיד בחדר עריכה, שעות על שעות על שעות, אז הגבולות כבר מיטשטשים והבחורה הצעירה מול הגבר ה"טאלנט" עם השם והמעמד – לא בדיוק ברור מה קורה שם.
ענת סרגוסטי: לכן יש סיטואציות מאוד מתעתעות.
ענת סרגוסטי: מאוד מזכיר את הצבא, שגם שם יש אי-שוויון באופן מבני, הגברים הם הבכירים והנשים הן המתחלפות, "הבשר הטרי" שמגיע בגיל 18 ועוזב בגיל 20 ואז מגיעות חדשות.
ענת סרגוסטי: יש לנו דימוי על התקשורת כאילו היא גוף ליברלי, נאור, משכיל, פתוח.
ענת סרגוסטי: בפנים היא מאוד לא.
ענת סרגוסטי: לתוך הסיטואציה הזאת בעצם נולד תא העיתונאיות, שבא לטפל בסוגיות הללו של מגדר ותקשורת.
ענת סרגוסטי: את הזכרת, ונכון, את ה-sisterhood.
ענת סרגוסטי: חשבנו שאם אישה לא יכולה ללכת לבוס שלה ולבקש שכר הוגן ושווה אז יהיה לה יותר קל אם מאחוריה יהיה גוף, ואם הגוף שנקרא תא העיתונאיות יבוא וידרוש שיהיה קידום לנשים, שתוסר תקרת הזכוכית, שנשים יהיו בעמדות של קבלת החלטות.
ענת סרגוסטי: אני עבדתי ב"חדשות 2" הרבה מאוד שנים וזה מקום יקר ללבי.
ענת סרגוסטי: אני חושבת שהם טיפלו יפה מאוד בפרשה הזאת.
ענת סרגוסטי: אבל בהנהלה של "חדשות 2" מעולם לא ישבה אישה אחת.
ענת סרגוסטי: 20 שנים "חדשות 2" באוויר, מעולם לא ישבה אישה בהנהלת "חדשות 2", וזה כואב.
ענת סרגוסטי: אני מציגה את זה כדוגמה וזה מאוד מאפיין את מה שקורה.
ענת סרגוסטי: אני מציעה שטל שניידר תמשיך מכאן על הפרשה של ההטרדות המיניות.
קריאה: רק לשם הדיוק, בהנהלת הרשות השנייה נמצאת אישה.
ענת סרגוסטי: דיברתי על ההנהלה, לא על הדירקטוריון.
טל שניידר: אני עיתונאית עצמאית.
טל שניידר: אני חברה בתא העיתונאיות מיום שהוקם.
טל שניידר: הייתי בכל הפגישות של כל העיתונאיות שאורגנו על-ידי התא, כולל בפגישות שערכנו בשבועיים האחרונים, שהיו מאוד קריטיות.
טל שניידר: מבחינת מה שקרה, עכשיו אנחנו יודעים קצת יותר עובדות גם על מה שקרה בערוץ 2.
טל שניידר: למען האמת, אני עדיין לא יודעת את הכול, גם אני קוראת את העיתונאים ומתחילה ללמוד.
טל שניידר: אבל אם מסתכלים על ערוץ 2 וערוץ 10, על מה שקרה, אני חושבת שערוץ 2 לפחות לכאורה הלך על-פי החוק בצורה מסודרת, עשה, כפי שענת סרגוסטי אומרת, את מה שהוא אמור לעשות, ובכל זאת, על אף שהם השתמשו בכלים של הממונה, של הבדיקה, ואפילו פיטורים, שזה הליך חמור מאוד, למרות כל זה, במבחן התוצאה אנחנו בכישלון מערכות טוטלי.
טל שניידר: בעצם מה קרה?
טל שניידר: זה שוב חוזר לשוק התקשורת.
טל שניידר: אלה אנשים שנאלצים לפרנסתם לעבוד בעוד הרבה גופים ולהמשיך לעבור ממקום למקום.
טל שניידר: הם לא רצו לקטוע, אני מניחה, את מטה לחמם ואפשרו לתופעה להמשיך ולהתקיים, לחזור ולהתקדם.
טל שניידר: איזו אישה אחת שהיתה אמיצה הלכה – לא למשטרה אפילו – למקום העבודה והתלוננה והיום היא יושבת באיזה מקום, אני לא יודעת מי זאת, והיא ראתה איך הוא מתקדם.
טל שניידר: אז התלונה שלה בעצם לא אפשרה את נטרול הבעיה של המשך הפגיעה בנשים נוספות.
טל שניידר: אני מבינה שהם הלכו על-פי החוק, לפי מה שאני קוראת בעיתון.
טל שניידר: הם פתרו בעיה בין אדם לחברו, כפי שאומרים, ולא בין אדם לסביבה והבעיה נותרה בעינה.
טל שניידר: אנחנו מכירים שנשים לא מתלוננות.
טל שניידר: הבעיה נשארה, היא לא נפתרה.
טל שניידר: אני לא יודעת להגיד לך בדיעבד, אני לא יושבת בכובע של ההנהלה, לא ישבתי אף פעם באף הנהלה, אני לא יודעת להגיד מה הם יכלו ומה הם לא היו יכולים לעשות.
טל שניידר: אבל אני יודעת שאני כתא העיתונאיות, בבירור קטן שערכתי ראיתי שהבעיה לא נקודתית לגבי אישה אחת אלא היא מקיפה.
טל שניידר: צריך להסתכל למציאות בעיניים.
טל שניידר: המציאות היא שהבעיה שהם פתרו מבחינתם לפי החוק לא פתרה את הבעיה שלנו כחברה.
טל שניידר: עשינו ריכוז של כמה דברים שאנחנו שמות אליהם לב, שעדיין עכשיו – חלפו פחות משבועיים – אני לא יודעת אם בכל גופי התקשורת בישראל יש היום ממונה.
טל שניידר: אני שומעת מנשים שעובדות בערוצים שיש אולי את השלט על הקיר, אבל הן לא יודעות עד לרגע זה מה שמה של האישה שממונה.
טל שניידר: זאת אומרת, יכול להיות שבשנה האחרונה היו נשים שהוטרדו והן בעצם לא יודעות היום למי לפנות.
טל שניידר: עכשיו אני חושבת באקט של התמודדות עם הסיטואציה, צריך להוציא מכתב לכל גופי התקשורת ולהזכיר להם את החובה שלהם למנות ממונה.
טל שניידר: לא להגיד שמחלקת משאבי אנוש ממונה, אלא להגיד להם: מיכל כהן היא הממונה, או מישהי, זו היתה רק דוגמה.
קריאה: אולי כדאי שתעבור איזו הכשרה.
טל שניידר: רצוי שהיא תהיה מישהי בעלת סמכות וכוח בתוך גוף התקשורת כי היא צריכה לעמוד במצב שיהיה עליה אולי להתעמת באיזה שלב עם המנכ"ל שלה.
טל שניידר: היא צריכה לבוא אליו ולהגיד לו – כמו בעצם הסיטואציה שקרן מרציאנו נכנסה אליו וכנראה תפקדה נכון.
טל שניידר: היא צריכה לעבור הכשרה במרכזי הסיוע.
טל שניידר: אני חושבת שדברים שהם על-פי החוק אפילו- - -
טל שניידר: הממונה הזאת צריכה לקדם נהלים במקומות.
טל שניידר: כאמור, לטעמי, צריך לרענן נהלים עכשיו, אבל צריך כל חצי שנה, או כל כמה חודשים לרענן נהלים.
טל שניידר: הייתי מצפה – אני עכשיו רוצה לדבר בשם עצמי כטל שניידר – מנהלים שנמצאים היום במקומות האלה עכשיו כשיש משבר, בואו לנשים, תגידו להן עכשיו: "אתן עובדות אצלנו, אנחנו מבינים אתכן, אנחנו מבינים שהיתה לכן בעיה.
טל שניידר: דברו אתנו עכשיו אם אתן רוצות".
טל שניידר: לא שמעתי שאף מנהל עד עכשיו בא בצורה שקופה ופומבית.
טל שניידר: אני מבינה שזה לא נוח להם, אבל עדיין לא שמעתי מהם אמירה ערכית עכשיו: "בואו אלינו הנשים, אם הייתם בשנה האחרונה או בשלוש השנים האחרונות בבעיה, דברו אתנו עכשיו, אנחנו פתוחים לשמוע אתכן".
טל שניידר: זה גם מסר מאוד-מאוד כללי שחשוב היום, של אפס סובלנות להטרדות מיניות במקום העבודה.
טל שניידר: אנחנו בכלל לא דנים כאן בהיבטים הפליליים, שאנחנו שמנו בצד.
טל שניידר: המשטרה מטפלת ונראה מה ייצא שם.
טל שניידר: עוד הצעה שהעלינו כאן, אולי יש לשקול הקמת גוף חיצוני שאליו אפשר להגיש תלונות, שאינו חלק מגוף התקשורת עצמו, גוף ניטרלי שתהיה לו אפשרות וסמכות לבחון את זה ברמה התחלתית.
טל שניידר: כמו שבקרב עובדי המדינה יכולים להגיש תלונה לנציבות שירות המדינה.
טל שניידר: זה מנטרל את הבעיה של הסמכויות ואי-הנעימויות בתוך מקום העבודה.
ענת סרגוסטי: היא פועלת כלפי עובדי המדינה.
תמי סלע: יש את נציבות שירות המדינה, שיש בה אגף לקידום ושילוב נשים שמטפל בנושא הטרדות מיניות בשירות המדינה.
תמי סלע: שם באמת יש טיפול רציני ומשמעותי, טיפול משמעתי.
תמי סלע: אבל יש גם את נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, שמוסמכת לטפל גם בתלונות על הטרדות מיניות לא רק בשירות המדינה אלא גם בשוק הפרטי.
תמי סלע: אין מספיק מודעוּת לכך שזה התפקיד שלה.
מרים שלר: גם אין מספיק תקן.
מרים שלר: יש בקושי 3 אנשים שם.
תמי סלע: וגם אין לה מספיק כוח אדם ותקציב כדי לעשות את זה.
תמי סלע: גם אין מספיק פניות, גם בשל חוסר מודעות.
ענת סרגוסטי: כי המשטרה כשלה.
ענת סרגוסטי: אני עונה לך.
ענת סרגוסטי: המשטרה ומערכת המשפט כשלו, פשוט התרסקו, לא הצליחו לטפל בהטרדות מיניות, כל התיקים נסגרים.
ענת סרגוסטי: אי אפשר שהכול יהיה משטרה.
ענת סרגוסטי: אם זה לא פלילי – אז זה כביכול כשר.
יהודית שילת: על מה את מדברת?
יהודית שילת: אני מנהלת הפורום.
ענת סרגוסטי: המערכת המשפטית כשלה, המשטרה כשלה לתת הגנה למתלוננות על תקיפה מינית.
ענת סרגוסטי: אני אומרת את זה בכאב ובצער.
ענת סרגוסטי: לכן המנגנון הזה לא עובד, הוא כשל.
אילת מצגר: אני מנכ"לית בפועל ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
אילת מצגר: ראשית, אני מברכת על הדיון.
אילת מצגר: אני חושבת שזה דיון בעל חשיבות עליונה.
אילת מצגר: אבל אני סבורה שהדיון צריך להיות הרבה יותר רחב מאשר ההיבט הספציפי של הטרדות מיניות בתקשורת מכיוון שאני לא מקבלת לגמרי את התיזה שאומרת שהמבנה של יחסי העבודה בשוק התקשורת שונה ממבנה של יחסי עבודה במגזרים ובתחומים אחרים.
אילת מצגר: לא ערכנו מחקר בנושא, אבל אני לא יודעת אם בבורסה יש נשים בהנהלות, או בכל מגזר אחר שיש בו עובדים רבים, גם נשים וגם גברים.
אילת מצגר: אני חושבת שהתופעה הזאת לא ייחודית לתקשורת.
אילת מצגר: היא תופעה רחבה בחברה, ואני חושבת שהוועדה עכשיו צריכה להרים את הכפפה כדי להפוך את הדיון הזה לדיון הרבה יותר רחב מאשר רק על נושא התקשורת, כי הנושא הזה בוער בקרבנו.
אילת מצגר: זו לא הפעם הראשונה שהוא עולה על השולחן, כולנו כבר עברנו את כל החבלות של הניסיון המביש שהיה עם נשיא מדינת ישראל בנושא של הטרדות מיניות.
אילת מצגר: זו לא הפעם הראשונה שהנושא עולה על השולחן.
אילת מצגר: אני חושבת שמצוין שאת מרימה את הכפפה ומטפלת בזה.
אילת מצגר: מבחינת התקשורת, קודם כול, לכל הגופים שנמצאים בפיקוח של הרשות השנייה, אם זה הזכייניות, אם זה החברות החדשות, יש בעלת תפקיד שממונה על נושא הטרדה מינית, וכמובן גם ברשות השנייה.
אילת מצגר: בעלת התפקיד הזו מחויבת על-פי החוק, שאתם חילקתם כאן את נוסחו, לפעול, והדברים נעשים.
אילת מצגר: הרשות השנייה כרגולטור, ראשית אני רוצה לציין שהיום היינו אמורים לקיים דיון עם הזכיינים ועם החברות החדשות, להעלות את הנושא ולבקש הבהרות.
אילת מצגר: דחינו את הדיון הזה בגלל שכינסת את הוועדה והיתה חשיבות רבה מאוד שנבוא לכאן, לכן הדיון הזה יתקיים בשבוע הבא.
אילת מצגר: אז אנחנו כן נמצאים כבר בתהליך, מזה שבוע, של ניסיון לקבל יותר מידע לגבי מה שקרה כאן.
אילת מצגר: צריך להגיד, עד שלא מוגשת תלונה לרשות השנייה אין סמכות לבדוק את הדברים הללו.
אילת מצגר: הבדיקה של הנושאים האלה נמצאת בסמכות משטרת ישראל.
אילת מצגר: אנחנו מכירים את החוק.
אילת מצגר: החוק קובע באופן מפורש שמרגע שמוגשת תלונה רק המתלונן יכול לפנות למשטרה, המעסיק לא יכול להגיש את התלונה למשטרה.
אילת מצגר: הרשות השנייה אחראית לוודא שהזכיינים שלה פועלים על-פי דין במגוון רחב מאוד של תחומים.
אילת מצגר: הפיקוח של הרשות השנייה, באופן ישיר ושוטף, הוא על נושאים שקשורים לפעילות כגופים משדרים.
אילת מצגר: עכשיו אנחנו מדברים על משהו שלא נוגע לפעילות כגוף משדר, אלא נוגע לפן אחר של העבודה של ארגון שנמצא תחת הפיקוח של הרשות השנייה.
אילת מצגר: הכשל כאן, אם תרצו, הוא שהמידע לגבי ההתרחשויות הללו לא הועבר על-ידי ההנהלות של חברות החדשות לדירקטוריונים, ששם לרשות השנייה יש את הנציגים שלה.
אילת מצגר: אנחנו מוודאים שיש ממונות אבל אנחנו לא פונים לשאול אם יש בעיות.
אילת מצגר: אנחנו יודעים שיש ממונות.
מרים שלר: איזו הכשרה הממונות עברו?
אילת מצגר: לא, אנחנו לא עוקבים אחרי זה.
אילת מצגר: אין זו הסמכות של הרשות השנייה לעשות את זה.
אילת מצגר: יכולות להיות תלונות במגוון רחב של נושאים שקשורים ליחסי עבודה, יכולות להיות תלונות לגבי שכר, לגבי ביטוח לאומי, לגבי פיטורים, לגבי שורה ארוכה של נושאים שנוגעים ליחסי העבודה בתוך חברה.
אילת מצגר: הרשות השנייה לא מתערבת בתוך הדבר הזה.
אילת מצגר: הרשות השנייה, דרך אגב, גם לא מתערבת אצל חברות החדשות איזה עיתונאי מועסק ואיזה עיתונאי מפוטר.
אילת מצגר: אני חושבת שאף אחד לא רוצה שרגולטור במדינת ישראל יגיד את מילתו לגבי זהותו של עיתונאי זה או אחר.
אילת מצגר: אנחנו יודעים את זה כמו כולם עכשיו.
אילת מצגר: דרך אגב, עוד לא קיבלנו את ההבהרות.
אילת מצגר: אם המידע לא נמצא אצלנו אנחנו לא יכולים לעשות כלום.
אילת מצגר: אקח את זה למקום אחר:
אילת מצגר: אם חס וחלילה רופא מפוטר בגלל שהיתה הטרדה מינית בפעילות שלו, משרד הבריאות לא בהכרח יודע על כך אם הדבר הזה לא מדווח.
אילת מצגר: זה קצת דומה לעניין שלפנינו.
אילת מצגר: ברגע שהמידע מגיע אלינו אנחנו יכולים לפעול אתו.
אילת מצגר: המקרה הזה בעצם מאיר בפנינו את השאלה כיצד אנחנו יכולים לחדד, גם את ההנחיות כלפי הגופים שאנחנו מפקחים עליהם וגם אולי את כתבי הזיכיון של החברות החדשות והפעילות מול הדירקטוריון, כדי לוודא שלהבא כשל כזה לא יישאר ללא דיווח.
אילת מצגר: השאלה באיזה פורום, איך צריך לדווח על זה ואיך להגדיר את הדבר שאת רוצה שידווח.
אילת מצגר: כאן אנחנו מבינים שיש נושא בעייתי מאוד ורגיש מאוד, אבל כן, צריך שיהיה לגביו דיווח.
אילת מצגר: זה הנושא שאנחנו עמלים עליו בדיוק בשעות אלה, בימים אלה כדי לחשוב מה בעצם הצעד הבא שננקוט בו כדי לנסות להימנע ממקרה דומה.
דבורה קמחי: לגבי מה?
דבורה קמחי: אל"ף אני עובדת ערוץ 10 ולא "חדשות 10".
דבורה קמחי: ל"ישראל 10" הנושא לא היה ידוע, סיבת הפיטורים לא היתה ידועה.
דבורה קמחי: יחד עם זאת, מייד כשהתקבל המכתב מתא העיתונאיות, עוד באותו יום האדם יצא לחופשה.
טל שניידר: מה קרה עם הקבלה לעבודה?
קריאה: אולי אפשר לשאול אותה מי הממונה בערוץ 10.
דבורה קמחי: שאלו מי הממונה בערוץ 10 וב"חדשות 10" ואני מוסרת שאני הממונה בערוץ 10 ועו"ד איילת בן-חיים גת ממונה בחדשות 10.
דבורה קמחי: אני מרגישה מאוד לא נוח לדבר על מקרה ספציפי.
דבורה קמחי: קודם כול, אני חושבת שמערכת היחסים בערוץ 10 בין העובדים קרובה מאוד.
דבורה קמחי: כולם מכירים אותי וכולם יודעים שדלתי פתוחה בפניהם.
דבורה קמחי: בנוסף לכך, גם בחוזים החדשים שלנו, בהסכמי העבודה כתוב בדיוק מי ממונה על הטרדה מינית.
דבורה קמחי: לא עשינו שום פעולת הסברה ממוסדת בתוך הארגון, אבל כמובן אנחנו מקיימים את כל הוראות החוק והתקנון, הכול מפורסם במספר מקומות.
דבורה קמחי: אני מרגישה ממש לא נוח לדווח במקום כזה.
דבורה קמחי: היה מקרה אחד שטופל לפני שנים רבות.
מרים שלר: זה מסמל שהמנגנון לא עובד.
מרים שלר: לא צריך לבוא אליה באופן אישי, אבל זה צריך להצביע.
מרים שלר: אתה שואל למה לא מתלוננות – כי המנגנון לא עובד.
רינת קדם: צריך לשפר את המנגנון המשמעתי שקיים בחוק.
דבורה קמחי: מה שאני לוקחת אתי מהמקרה הזה זה שצריך להעלות את המודעות, צריך לבצע יותר פעולות הסברה, ויכול להיות גם שצריך למנות איזה גוף חיצוני שיטפל בנושא, כי יכול להיות, ולפי מה שאני קוראת בעיתונים מדובר כאן בעשרות עיתונאיות שעובדות באמצעי תקשורת רבים ואף אחת לא התלוננה.
דבורה קמחי: יכול להיות שהפתרון לא נמצא בתוך הארגונים עצמם אלא צריך לייצר איזה גורם חיצוני שיוכלו לפנות אליו.
דבורה קמחי: לא נעשה דבר ממוסד.
דבורה קמחי: יש שיחות אישיות.
דבורה קמחי: אני אומרת שלא נעשה דבר ממוסד, אבל שיחות אישיות קיימות, הדלת שלי פתוחה בפני כולן, וכולן יודעות את זה.
דבורה קמחי: כולן יודעות שהן יכולות לדבר אתי באופן דיסקרטי, והן מדברות אתי, לאו דווקא על הנושאים האלה.
אשכר אלדן כהן: כבעלת ניסיון אישי אני נורא מתפלאת שאתן מתפלאות ונורא מתפלאת שאתן תוקפות אותה.
אשכר אלדן כהן: הנה, הבאתי לכאן את עיתון "העיר" של "הארץ" שהדגים למה נשים צריכות לשתוק.
אשכר אלדן כהן: נשים צריכות לשתוק כי ברגע שהן מדברות כלי התקשורת, מובילי דעת הקהל, מבזים אותן, תוקפים אותן, משפילים אותן והם מהווים שופר של התוקף באיומי תביעת דיבה.
אשכר אלדן כהן: אני מדברת באחריות ועם שמות שאני יכולה להציג כאן על השולחן באחריות.
אשכר אלדן כהן: אז אני מדברת מתוך ניסיון אישי.
אשכר אלדן כהן: אחרי זה לבוא ולשאול כל-כך הרבה שאלות מיתממות?
אשכר אלדן כהן: מה ההיתממות?
אשכר אלדן כהן: הנה, גוף תקשורת שבו נשים העידו, הוא בעצמו נתן במה לעיתונאי שנשים העידו נגדו, 8 עמודים לכתוב מאמר אישי משפיל, מבזה, תוקף, שקרי, בלי אף שאלה עיתונאית אחת.
אשכר אלדן כהן: איפה מועצת העיתונות?
אשכר אלדן כהן: הוגשה לו תלונה עם רשימה ארוכה של ארגוני נשים ושל נשים.
אשכר אלדן כהן: עד היום לא ראיתי את התגובה של מועצת העיתונות, אז אין שום פלא.
אשכר אלדן כהן: אני אשכר אלדן כהן.
טל שניידר: שנלחמת בנושא הזה הרבה מאוד שנים.
אשכר אלדן כהן: אני רק רוצה להבהיר שאני מדברת על עיתון "העיר", על המוציא לאור של "הארץ", שוקן, ועל העיתונאי יצחק לאור, שאיים בתביעת דיבה.
אשכר אלדן כהן: כשאתה שואל – אולי לא שאלת, אבל כך הבנתי מדבריך – מדוע לא יפנו למשטרה, אני מכירה באופן אישי אישה שהתכוונה ללכת להגיש תלונה במשטרה על מקרה שלא חלה עליו התיישנות וכשעיתון "העיר" פרסם את המאמר הזה, המביש והמבזה, היא ביקשה לקרוא אותו ואמרה לי: "שלום, אני סוגרת תריס, לא הולכת למשטרה, לא רוצה שום דבר".
אשכר אלדן כהן: זו הסיבה מדוע נשים לא הולכות למשטרה, כי כשאני הגשתי תלונה במשטרה על אונס והתלונה הזאת עדיין לא נסגרה, לפחות לא קיבלתי תשובה שהיא נסגרה, עיתון "העיר" פרסם מאמר שמהלך אימים על כל שאר הנשים.
אשכר אלדן כהן: אז מצד אחד הם אומרים: למה משפט שדה?
אשכר אלדן כהן: ומצד שני, כאשר תלונה פתוחה במשטרה הם מפרסמים מאמר מאיים, מביש, מבזה ומקרבן את התוקף.
אשכר אלדן כהן: זאת הסיבה למה הנשים שותקות.
אשכר אלדן כהן: סיבה נוספת, אני תומכת בכך שצריך להוציא את התפקיד מתוך הגופים, כי אין מה לעשות, יש יחסים אנושיים, יש מחויבויות, יש "לא נעים".
אשכר אלדן כהן: ברגע שזה יהיה גוף חיצוני יהיה הרבה יותר קל להגיש תלונה ולטפל בה.
טל שניידר: חברת הכנסת לביא, אם אפשר להוסיף דבר אחד.
טל שניידר: אני מבינה, גם ממה שקראתי בעיתונות, שערוץ 10 כן היה מודע לבעיה המסוימת בעת הקבלה לעבודה.
טל שניידר: ערוץ 10 בשיחת הקבלה עם המנכ"ל אורי רוזן, שוב, לפי מה שדווח בעיתון "הארץ", היה מודע, שוחח עם עמנואל רוזן על זה ובכל זאת קיבל אותו לעבודה.
טל שניידר: קשה פה לקבל את הטענה שלא ידעו.
אילאיל לבנת: אני מ"רשת".
אילאיל לבנת: אמנם לא נקבת בשמי ולא נרשמתי לדבר, אבל אשמח להעיר.
אילאיל לבנת: תודה.
מרים שלר: כשבצד השני, לה אין את התנאים המובטחים.
ענת סרגוסטי: מיכל רוזין, את הופכת את זה לגטו רק של נשים שמטפלות בנשים, זה לא חלק מהמערכת.
ענת סרגוסטי: אבל אז היא לא חלק אינטגרלי מהמערכת העיתונאית.
מיכאל מירו: הנושא הזה, לי אישית בוודאי הוא נושא חשוב.
מיכאל מירו: גם אני ליוויתי את כל החקיקה ואת כל הנושא הזה של הטרדות מיניות, גם כעיתונאי, במשך 35 שנים.
מיכאל מירו: זה נושא חשוב מאין כמוהו.
מיכאל מירו: אני לא עושה הפרדה רק לתקשורת.
מיכאל מירו: אני מדבר על כך כנושא שמטריד, כי זה חוסר הגינות במהלך כל השנים, באמת כפי שנאמר כאן, שנשים נתפסות כמוצר רק מסוג מסוים.
מיכאל מירו: זה עצוב וכואב.
מיכאל מירו: למרות שהייתי במהלך כל השנים מאוד פסימי בנקודה הזאת, אני חושב שיש שינוי.
מיכאל מירו: העולם שבו גם אני בא כגבר, היום גברים כבר מבינים קצת יותר שדברים השתנו, שיש שינוי, מתחילים להבין.
מיכאל מירו: אני רואה את זה, אני רואה שאנשים נזהרים יותר.
מיכאל מירו: אני רואה את זה גם בעבודתי כעיתונאי וגם כמנהל.
מיכאל מירו: אני רואה היום שנוהגים כבוד יותר בנשים ואנשים נזהרים במילים.
מיכאל מירו: עיתונאים הם אנשים של מילים, ונזהרים.
מיכאל מירו: הממונה היא גנית לב-ארי, שנמצאת כאן.
מיכאל מירו: היא אך זה נכנסה לתפקיד, עם המון מרץ.
מיכאל מירו: אני יכול להגיד לכם גם משיחות שהיו לי איתה שהיא יודעת את עבודתה כבר עכשיו, והיא תעבור עוד הכשרות.
מיכאל מירו: היא גם תתחבר לארגונים כדי לקבל יותר מידע.
גנית לב ארי: אני עיתונאית למעלה מ-15 שנים, בתחילה ברשת "שוקן" ואחר כך ברשת ב' ברדיו.
גנית לב ארי: אני עובדת כרגע על סרט דוקומנטרי.
גנית לב ארי: נכנסתי כרגע לתפקיד כממונה על מעמד האישה, ממש בימים אלה.
גנית לב ארי: קודמתי בתפקיד היתה נאוה קובנובסקי.
מיכאל מירו: מאוד אהבתי את היכולת שלה והחופש שהיא מרגישה לפנות בעצמה לכל אחד.
מיכאל מירו: היא מתקשרת אליי ישירות, לא מחפשת מתווכים, לא דרך המנכ"ל אלא ישירות.
מיכאל מירו: אם יש לה שאלה היא מתקשרת.
מיכאל מירו: היא לא מקבלת שום "מריחות" אלא רוצה תשובות.
מיכאל מירו: אני אוהב את הגישה הזאת, כי אני חושב שזה התפקיד של הממונה.
מיכאל מירו: בן אדם שנכנס ומתחיל להגיד: סליחה, והכול, ולהתנצל.
מיכאל מירו: את מבינה למה אני מתכוון.
מיכאל מירו: אני מתכוון לזה שהיא באה עם ביטחון עצמי, ואני אוהב את זה.
מיכאל מירו: ברגע שמישהו בטוח בעצמו ויודע מה המטרה שלו אז אני יודע גם שהעבודה תתבצע כפי שצריך, וזה נותן את השקט.
מיכאל מירו: וכמובן את כל הסיוע אנחנו ניתן לביצוע המשימה הזאת.
מרים שלר: קיבלתי אס-אם-אס כרגע שעדיין בנציבות שירות המדינה ממתינות תלונות של עובדות מרשות השידור.
מרים שלר: היום התפרסמה ידיעה על מוטרדת מרשות השידור.
אילאיל לבנת: אני היועצת ה משפטית של "רשת".
אילאיל לבנת: אני מודה לכם על הדיון החשוב הזה.
אילאיל לבנת: אני חייבת לציין, לפני שאציג כמה מספרים, אולי מעניינים, בקשר ל"רשת" כדי שטיפה נהפוך את הדיון ליותר קונקרטי, המטרה העיקרית שאתם צריכים לשים לנגד עיניכם, לעניות דעתי, היא להרחיב את הדיון.
אילאיל לבנת: סליחה על הביטוי, אבל מאוד "סקסי" לדבר על הטרדה בכלי תקשורת ולנסות אולי לאבחן אותם ממקומות עבודה אחרים, אבל בתכלס, כפי שאומרים- - -
אילאיל לבנת: אשמח לבוא.
אילאיל לבנת: אני מבינה שהיה כאן איזה מחולל שחולל את הדיון, ובכל זאת כשמדברים כאן על מרות ועל אנשים שמגיעים למעמד של ראש עירייה או של סגן אלוהים, אני חייבת להגיד שכאשר עבדתי בחברת תעופה חוויתי את ההטרדה המינית היחידה שספגתי בחיים שלה, וזה היה דווקא בחברת תעופה.
אילאיל לבנת: אני חייבת להגיד שבמקום עבודה כמו חברת תעופה דווקא מוטרדת מינית יכולה הרבה-הרבה יותר לסבול מהממונה שלה מאשר בכל מקום עבודה אחר, כי היא הולכת אחר-כך גם לנקות שירותים כשהיא לא נענית לחיזורים של הממונה שלה.
אילאיל לבנת: אני מדברת מדם לבי.
אילאיל לבנת: אני עובדת בתקשורת 15 שנים וב-15 השנים הללו הרגשתי מאוד-מאוד מוגנת בכל המקומות בהם עבדתי.
אילאיל לבנת: ואם נדבר באופן קונקרטי על "רשת", ב-5 השנים האחרונות הממונה על הטרדות מיניות היא דווקא מתחום משאבי האנוש, היא לא בייעוץ המשפטי, מאחר וסברנו שמשאבי אנוש זה תחום שפוגש את העובדים, פתוח לעובדים ומצוי איתם במגע יום-יומי על תנאים כאלה ואחרים, על אירועים כאלה ואחרים.
אילאיל לבנת: זה מאוד-מאוד הוכיח את עצמו.
אילאיל לבנת: ב"רשת" היו 6 או 7 הרצאות במהלך 4 שנים וחצי.
אילאיל לבנת: ההרצאות נעשות תמיד לכל עובדי הבניין, מקומת השמירה למטה ועד קומת ההנהלה למעלה.
אילאיל לבנת: אנחנו מוודאים שכל העובדים נוכחים בהרצאות האלה.
אילאיל לבנת: מדובר במצגות שמועברות ובדלת פתוחה לאחריהן.
אילאיל לבנת: ב"רשת" טופל מקרה אחד של תלונה ב-4.5 או ב-5 השנים הללו, תלונה שהתבררה אחר-כך לעומקה וכך הלאה.
אילאיל לבנת: דובר בסגנון דיבור שהיה לא מקובל והנושא טופל ונשאר במעקב במשך 6 חודשים.
אילאיל לבנת: נושא ריבוי גברים, או נושא מעמד גברים – את אומרת שאני מוזמנת לדיונים שלכם בוועדה, אבל רק לצורך ההשוואה, בהנהלת "רשת" יושב מספר שווה של גברים ונשים.
אילאיל לבנת: לגבי "חדשות 2", מה שנאמר כאן, ואת זה ימים יגידו, כי הנושא עכשיו בחקירת משטרה, מהיכרותי עם פרטי המקרה, שנודעו לי רק עכשיו כשהוא התפוצץ ולא בזמן אמת, "חדשות 2" טיפלו לעילה ולעילה במקרה שהיה.
ענת סרגוסטי: בתקשורת נכתב שאברי גלעד סירב לעבוד אתו באותה תוכנית.
ענת סרגוסטי: זה לא היה ב"רשת"?
אילאיל לבנת: אנחנו בדקנו את הנושא.
אילאיל לבנת: ככל שהעליתי בבדיקה שלי ב-10 הימים האחרונים, זה מסולף.
דינה האן: זה טעות.
ענת סרגוסטי: הערת ביניים לדבריה של עו"ד אילאיל לבנת מ"רשת".
ענת סרגוסטי: קיבלתי עכשיו הודעה מבכירה ב"רשת" שהיא לא יודעת מי הממונה על הטרדה מינית, מעולם לא עברה הרצאה על הטרדה מינית ולא ידעה שיש הרצאות כאלה.
אורית סוליציאנו: אחלק את הדברים לשתיים.
אורית סוליציאנו: את ההיבט המשפטי עו"ד ליאת קליין מאיגוד מרכזי הסיוע תציג.
אורית סוליציאנו: אני חייבת להגיד שני דברים.
אורית סוליציאנו: יש האשמה בלתי פוסקת כלפי הנשים.
אורית סוליציאנו: זה איזה מין backlash שאנחנו חווים עכשיו בכלי התקשורת.
אורית סוליציאנו: אנחנו במקרה, ללא קשר לפרשה ערכנו סקר.
אורית סוליציאנו: היום השקנו איזה קמפיין, גיוס כספים למרכזי הסיוע, ורצינו לבדוק את נושא קשר השתיקה.
אורית סוליציאנו: עולה מן הסקר הזה ש-68% מן הנשים שידעו על פגיעה מינית לא דיווחו עליה.
אורית סוליציאנו: למה?
אורית סוליציאנו: 54% האמינו שהדיווח לא יעזור, 33% חשבו שהדיווח אפילו יפגע בהן.
אורית סוליציאנו: זה אומר דרשני.
אורית סוליציאנו: אם מדברים על הטרדה מינית במקום העבודה, ואת זה אני אומרת ממקרים רבים ששמעתי, הנושא של מעמד הממונה – שמעתי סיפור על משרד עורכי-דין מאוד-מאוד גדול שברגע שעורכת-דין מסוימת נהייתה הממונה הסטטוס שלה בתוך המשרד ירד והיא הפכה קצת להיות מוקצה.
אורית סוליציאנו: אני חושבת שזה דבר מרכזי מאוד.
אורית סוליציאנו: אני לא יודעת איך אפשר לפתור את זה בשוק הפרטי.
אורית סוליציאנו: בשוק הציבורי אולי זה פשוט יותר.
אורית סוליציאנו: נושא האווירה הציבורית, לא רק של המשטרה שלא צריכה לקבל תלונה כדי לפעול, המעסיק לא צריך לקבל תלונה כדי לפעול, זה כתוב בחוק.
אורית סוליציאנו: עו"ד דבורה קמחי, הנציגה של ערוץ 10, אמרה כאן שדלתה מספיק פתוחה.
אורית סוליציאנו: אנחנו כמרכזי סיוע רוצים לקרוא למעסיקים להיות פרו-אקטיביים.
אורית סוליציאנו: אולי צריך לקנוס אותם, אני לא יודעת.
אורית סוליציאנו: להיות פרו-אקטיביים.
אורית סוליציאנו: ברור שבערוץ 10 ידעו רבים.
אורית סוליציאנו: ערוץ 10 כמעסיק לא היה פרו-אקטיבי, נקט בגישה של "ישחקו כולם לפניו", והנשים נפגעות.
אורית סוליציאנו: חייב לצאת מסר חד-משמעי מהוועדה, שאם יש מידע ועדויות צריך לחקור.
אורית סוליציאנו: לגבי ההיבט המשפטי אני מציעה שתרחיב עו"ד ליאת קליין.
ליאת קליין: אשמח לנסות לעשות סדר.
ליאת קליין: הדיון היום הוא דיון על הטרדות מיניות בגופי תקשורת, וזה נכון, כי זה חלק מבעיה רחבה יותר של הטרדות מיניות בשוק העבודה בכלל.
ליאת קליין: אבל כפי שאמרו כאן חברות הכנסת, אני רוצה לעמוד בהרחבה על שתי נקודות, למה בתקשורת מדובר בתופעה ייחודית שדורשת פעילות ייחודית אחרת.
ליאת קליין: זה קשור לשני נושאים, ומכאן אנסה להצביע על מה אולי אפשר לעשות כקריאת כיוון, גם בתוך גופי התקשורת וגם אולי נסמן איזה משהו החוצה.
ליאת קליין: דיברתי על הייחודיות של גופי התקשורת ולמה זה שונה מן הצבא, לצורך העניין, שהזכרת אותו, ומגופים אחרים.
ליאת קליין: לא רק בגלל הבכירוּת של אותם אנשי תקשורת, אלא בגלל מארג היחסים הנורא סבוך בתוך המבנה הארגוני הזה.
ליאת קליין: בתוך הצבא או בשוק העבודה ברור מי מנהל ומי עובד, יש הגדרות תפקידים.
ליאת קליין: בתקשורת איך אני מתרגמת את זה כאשר מדובר ב"טאלנט", בבכיר מול עורכת?
ליאת קליין: מה זה תחקירנית?
ליאת קליין: מארג היחסים נורא-נורא סבוך.
ליאת קליין: כל הנושא של יחסים בהסכמה מקבל משמעות מיוחדת כאשר מדברים על התעשייה הזאת.
ליאת קליין: זה דבר אחד שצריך להבין.
ליאת קליין: הדבר השני, שלא נאמר כאן ואני כן רוצה להגיד, כשאנחנו מדברים כאן על תקשורת קשה לי לנתק בין מה שקורה מחוץ למסך לבין מה שנראה על המסך.
ליאת קליין: אי אפשר להתעלם מזה כאשר יש אווירה טלוויזיונית מסוימת.
ליאת קליין: זה גם קשור למה שקורה בתוך מקומות העבודה עצמם, איך תופסים את זה.
ליאת קליין: זו עוד סיבה למה זה כן שונה מגופים אחרים ולמה הפתרונות צריכים להיות- - -
ליאת קליין: אגיד ממש בכותרות.
ליאת קליין: הפתרונות צריכים להיות רחבים על השוק העבודה, אבל גם כמה פתרונות מקומיים לגופי תקשורת.
ליאת קליין: פה אני אומרת כמה דברים.
ליאת קליין: אל"ף, עלה כאן נושא נורא חשוב במסגרת הדיון עם חברת הכנסת גלאון, באשר לנושא תא העיתונאיות, שזה דבר שצריך להעלות אותו, גם אם לא עכשיו, על כל המקום של פורום חברתי בתוך הקהילה כאיזה מודל חדש איך עושים את זה.
ליאת קליין: זה יכול להיות משהו כמו "פורום תקנה", זה יכול להיות תא העיתונאיות, זה יכול להיות גם בתוך קיבוצים וישובים.
ליאת קליין: זה נושא שראוי לדיון אחר.
ליאת קליין: נכון, קריאת הכיוון שצריכה לצאת מכאן היום היא לחייב את כל גופי התקשורת לפעול לכינון קוד אתי שיסדיר את כל נושא ההטרדה המינית בתוך מקומות העבודה והמסך.
ליאת קליין: הכוונה להסדיר את כל ההכשרות, היידוע, מנגנוני הטיפול, להבטיח סביבת עבודה בטוחה לגברים ולנשים לאור כל המורכבות של המבנה הארגוני המיוחד של התעשייה, תוך התבוננות אמיתית מה בעצם מארג יחסי הכוחות ואיך להבטיח את זה.
ליאת קליין: אנחנו מציעות כאן איזו אמנה, איזו קריאת כיוון שעליה יחתמו כל גופי התקשורת, לחייב פעילות כזאת שתבטיח לנו סביבת עבודה בטוחה.
מרים שלר: מדובר בציפייה להתאמות.
ענת סרגוסטי: מקובל עלינו שכל המקומות יהיו נקיים מהטרדה מינית.
יאיר טרצ'יצקי: שלום רב.
יאיר טרצ'יצקי: דבר ראשון, חשוב לי להגיד משהו שהוא מבחינתנו מובן מאליו, אבל חשוב שייאמר:
יאיר טרצ'יצקי: כל הכבוד לתא העיתונאיות על כך שהן העלו את הנושא הזה על סדר היום.
יאיר טרצ'יצקי: שמעתי בתוך מערכות התקשורת כל מיני צקצוקים או דיבורים על האופן שבו זה עלה.
יאיר טרצ'יצקי: אני חושב שכרגע הדבר הכי חשוב זה לעסוק במהות ולא באופן, שזה משהו שגם יהיה ראוי לעסוק בו.