GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יעל חן נחמן: זה אומר שזה לא רק הכשרה של 30 שעות – בוא תעשה ותלך ונראה מה ייצא ממך – אלא איך אני, כדפוס וחשיבה, מובילה מנקודה A לנקודה B, בין בהתנהגות, בין בהתנהלות, בין אם זה הישגים, בין אם זה יחס, דיאלוג ודיאלוג הישגי.
<יעל חן נחמן: וכשאני יושבת פה ואני שומעת, אני חושבת שאנחנו מתבלבלים בין מה הטכנולוגיה צריכה לתת וללמד בתוך הטכנולוגיה איך מתנהגים או לא, לבין איך אני כאדם אמור להתנהל ולנהל את אורח החיים שלי.
<יעל חן נחמן: יש פה שפה חדשה שלא הכרנו אותה.
<יעל חן נחמן: יש פה דברים חדשים שצצים ואנחנו צריכים ללמוד את הכל מהתחלה.
<יעל חן נחמן: תודה רבה.
עליזה לביא: נחזור אליכם.
עליזה לביא: אני רק רוצה להגיד שלום לחבר הכנסת לשעבר דניאל בן סימון.
עליזה לביא: אנחנו מודים לך שהצטרפת.
עליזה לביא: בוא שב ליד השולחן, היית חבר ועדה.
<דניאל בן סימון: אני פוחד שהכבוד יחזור אלי ואני לא ארצה לצאת.
<דניאל בן סימון: אז יש פה משטרה, אני מבקש להוציא אותי.
<דניאל בן סימון: לצערי אני מכיר את זה מקרוב.
עליזה לביא: אני יודעת עד כמה הנושא קרוב אליך.
עליזה לביא: תודה שהצטרפת אלינו.
<דניאל בן סימון: פעם זה היה מקום העבודה שלי, אבל עכשיו אני לא פה והעבודה אני מקווה שהיא פה.
<רוני דיין: אוקיי, אני אדגיש את הפעילות שהיחידה שלי עושה ואיך היא מחוברת לאגף שפ"י במשרד.
<רוני דיין: אנחנו אחראים ביחידה שלי על שני תחומים מאד מרכזיים, כשאחד מהם קשור לחינוך פדגוגי דיגיטלי של המורים והשני, שהוא החשוב יותר לדיון שלנו כאן, הוא הנושא של - - - הורים מחשב ומידע לכל הילדים, כשאחד המרכיבים בתוך האוריינות הזאת, הוא כל ההימנעות או מה שאנחנו קוראים – גלישה.
<רוני דיין: אצלנו זה בכותרת גלישה בטוחה ברשת ולצורך יישום התהליך הזה, אנחנו לא חושבים שאנחנו כמשרד חינוך יכולים לפעול לבד.
<רוני דיין: לכן אנחנו מקימים שותפויות לעם גופי ממשל שונים, בין אם זה משטרת ישראל, בין אם זה צה"ל.
<רוני דיין: החברים פה שותפים שלנו במהלכים שאנחנו מבצעים, אם זה משרדי הממשלה השונים - משרד הפנים, משרד התקשורת, איכות הסביבה, כל הגופים שרלבנטיים לנושא.
<רוני דיין: מצד שני גופי מגזר שני, אם זה חברות הייטק, לא נזכיר שמות מכיוון שאנחנו מנועים מזה, וכמובן עמותות במגזר השלישי, כי אנחנו חושבים שרק חבירה ביחד של כל הכוחות האלה, כצוות מרכזי שחושב ביחד ומחלק את המשימות השונות, כל אחד במגזר שלו - אפשר לכסות בעצם את כל האוכלוסייה, לא רק את התלמידים.
<רוני דיין: פה מדובר גם בהורים ובכלל גם בכאלה שהם לא הורים וצריך להגיע גם אליהם ולחנך אותם.
<רוני דיין: אנחנו בסך הכל מסתכלים על שלושה מרכיבים מאד חשובים.
<רוני דיין: השותפות הזאת עם המרכיבים השונים היא מאד חשובה בעשייה שלנו ולכן יש את הוועדה הבין משרדית שאנחנו מרכזים אותה ובה בעצם מועלים כל הדעות וכל הרעיונות של כל הגופים ביחד ומחלקים ביחד את חלוקת הקשב בין כל גורם וגורם, כדי שהוא יקדם את מה שהוא עושה.
<רוני דיין: מצד שני, יש להבליט את כל הנושא של החיובי, ופרופסור המבורגר הזכיר את הנושא של החיובי ברשת, כי למעשה המרחב האינטרנטי הזה הופך להיות מרחב למידה לא קטן, שאפשר בו לעשות הרבה דברים חיוביים וצריך להדגיש גם את זה, למרות שאנחנו יודעים שבשוליים יש את המרכיב הבעייתי יותר שאנחנו צריכים להתמודד איתו.
<רוני דיין: המרכיב השלישי הוא החינוך וההעצמה.
<רוני דיין: אנחנו כן רואים העצמה, כמו חברים של מועצות הנוער.
<רוני דיין: אנחנו כן רואים את הילדים שעומדים מהצד ומסתכלים ולפעמים בלי משים גם פועלים לרעה וצריך לכוון אותם ולהעצים אותם כך שכשהם יראו כזה מהלך – הם יידעו איך לעצור אותו ולהראות את הצד האחר ואנחנו רואים איזו התערבות חיובית הדבר הזה עושה בתוך הנוער.
<רוני דיין: כי עד היום או שהם נמנעו או שבטעות הם עשו מהלך שגוי.
<רוני דיין: אבל היום, ברגע שאנחנו מעוררים אצלם את המודעות הזאת, הם רגע עוצרים, חושבים והולכים למהלך החיובי.
<רוני דיין: כלומר, מסיתים את הכיוון משלילי לחיובי ועוצרים למעשה את התהליך.
<רוני דיין: ואלו פעולות שאנחנו עושים בצורה מאד מסודרת.
<רוני דיין: איך אנחנו עושים את זה?
<רוני דיין: זה לא נשמע, כי לא תמיד כולם רואים ומזהים את התהליכים האלה.
<רוני דיין: בכל בית ספר, על פי חוזר מנכ"ל, מוקם צוות שנקרא חיים ברשת.
<רוני דיין: צוות חיים ברשת מכיל את הנציג שלי, שהוא רכז התקשוב של בית הספר, את הנציג של חנה, שהוא היועץ החינוכי של בית הספר ומחנכי הכיתות.
<רוני דיין: הם ביחד מגבשים את תכנית העבודה של בית הספר, שהיא לא מסתפקת רק בשיעורי כישורי חיים שהוזכרו פה, אלא יש בנקודות זמן מסוימות במהלך השנה, שיעורים ייחודיים שהם צריכים להקצות לנושא הזה.
<רוני דיין: אם אנחנו מדברים על פתיחת שנה וחברת הכנסת אורלי לוי יצאה, היא אפילו הדגישה שבבית הספר של הילדים שלה באו הילדים וסיפרו לה בתחילת השנה מה בדיוק עשינו בנושא הזה.
<רוני דיין: כמו שבפתיחת השנה אנחנו מתחילים את המהלך הזה כדי להסביר לילד ולהעצים אותו ביכולות איך להתגונן ואיך להימנע ממעשים לא חיוביים ברשת, אנחנו גם לקראת סוף השנה, ממש בחודש האחרון של היציאה של הילדים לחופשה, אנחנו מעבירים להם שיעורים מאד מיוחדים כדי לדעת ממה להימנע, איך להימנע, איך להיזהר ואיך לעמוד נגד הסכנות שנמצאות ברשת.
<רוני דיין: וכמובן יש מהלכים שאנחנו עושים גם במהלך השנה, כולל מה שהולך להיות בחודש פברואר – שבוע אינטרנט בטוח ברשת - והרבה מהחברים והשותפים אני רואה פה, הם יושבים איתנו - שאנחנו ביחד נערכים להפעלה של פעולות מאד מאסיביות חינוכיות בתוך מערכת החינוך.
<רוני דיין: כלומר, אם נחבר את כל הפעולות האלה, אנחנו נראה שכן נעשים דברים, אבל זה נכון שיש בתי ספר שאנחנו מפסידים אותם, כי פה ושם יש מספר מורים שאולי לא הוכשרו מספיק וכדומה.
<רוני דיין: כדי להעצים את זה, אנחנו בנינו תכניות הכשרה מיוחדות ואנחנו גם פתחנו מה שאנחנו קוראים שיעורים מכוונים במסגרת האקדמיה ברשת, שאנשים, הורים, הקהל הרחב וגם מורים – מוזמנים בעצם להצטרף לשיעורים האלה ולהיחשף ליכולות שלהם איך להעצים את עצמם בהיבט החיובי של הרשת ואיך גם להתגונן ולהיות ערים ומודעים לסכנות שקיימות ברשת.
<רוני דיין: כל הפעולות האלה ביחד עם חומרי למידה שאנחנו מפיצים ברשת בצורה מאד מאסיבית, הקמנו אתר מיוחד לנושא הזה ואנחנו משתפים עכשיו פעולה בנושא הזה גם עם משרד התקשורת וגם עם המשטרה, כי אנחנו רוצים שבסופו של דבר יהיה אתר שבו ירוכז כל המידע שקשור למה שאנחנו קוראים גלישה בטוחה, על מנת שבעצם ההורים יידעו לאן לגשת ולא רק הורים בכלל הציבור.
<רוני דיין: כי לא כל אחד יודע לאן להגיע וכל אחד מגיע למקום כזה או אחר והוא לא רואה את כל התמונה ואנחנו כן רוצים להגיע למקום שבו נראה את כל התמונה.
<רוני דיין: יש לנו שיתופי פעולה עם יחידת הסייבר גם בחינוך עם תלמידים וגם בפעולות שהם מסייעים לנו כדי לעצור מצבים מסוימים שאנחנו רואים, ובסך הכל הפעילות היא מאד ענפה.
<רוני דיין: זה נכון, לא תמיד היא מגיעה לכל פינה ולכל מקום.
<רוני דיין: יש לנו קושי עם ההורים, אנחנו זיהינו אותו והצוות של אגף שפ"י מסייע לנו להתמודד עם זה.
<חנה שדמי: הערה אחת.
עליזה לביא: כן, אבל אני אשמח מאד שתתייחסי גם לניסיונות להתקדם, לפחות בנהלים שלכם, גם אם אתם מסרבים לקבל הכוונה כזו או אחרת באמצעות חקיקה, אבל כן נהלים וכן נורמות.
עליזה לביא: בתי הספר השתנו, כלומר, גם בתי הספר התיכוניים ולבוא ולומר הדברים קורים אחרי שעות בית הספר, זה לא - - -
<חנה שדמי: לא, זה לא מה שאנחנו אומרים.
עליזה לביא: זה חלק מהתשובות שאנחנו מקבלים.
עליזה לביא: אני שוב חוזרת ופונה אליך משום שהפניות שלי לשר החינוך, ושר החינוך הוא חבר מפלגתי ויש לי סיג ושיח באמת מאד טובים איתו, אבל לא אחת הוא מזכיר אותך כמי שהוא סומך את שתי ידיו על חוות דעתה המקצועית וקראתי את חוות דעתך המקצועית, גם בהקשר של החוק שלי.
עליזה לביא: אני רוצה להבין גם מה באמת גבולות הגזרה, אבל מה התכניות שלכם גם מבחינת נהלים.
עליזה לביא: הזירה השתנתה.
עליזה לביא: אי אפשר יותר להשתמש עוד בקונבנציות שהיו עד עכשיו.
<חנה שדמי: נכון, אני מסכימה.
<רוני דיין: רק איזה משפט אחד לפני זה, להשלים.
<רוני דיין: המדידות שאנחנו מבצעים מראות לנו שקיימת תופעה, באחוז מסוים, שהיא די יציבה בשנים האחרונות.
<רוני דיין: מה זה אומר?
<רוני דיין: שאם הפעולות שהיינו מבצעים בבתי הספר לא היו אפקטיביות, היינו רואים את האחוזים האלה גדלים בצורה מדהימה.
<רוני דיין: עצם העובדה שזה נבלם סביב האחוזים של מתחת ל-10, זה מידע שיועבר.
עליזה לביא: אנחנו נשמע את חנה ונתקדם.
<חנה שדמי: אני אגיד את זה בקיצור.
<חנה שדמי: תראו, יש לנו תכניות מצוינות שנקראו גם על ידי גופים חיצוניים, יש לנו תכניות מצוינות בנושא הזה.
<חנה שדמי: יש חוזר מנכ"ל שיוצא עכשיו על הנושא של אלימות.
<חנה שדמי: יש לו פרק נפרד, פרק שלם סביב הנושא של אלימות ברשת, גם מבחינת מניעה.
<חנה שדמי: אני אגיד לך מה חילוקי הדעות בינינו.
<חנה שדמי: אני מסכימה איתך במאה אחוז שמה שצריך זה לבנות איזה שהוא קוד אתי, לבנות איזה שהן נורמות ולעבד את זה עם התלמידים, עם מועצות התלמידים, כדי להבנות נורמות ולשתף את כל הגופים שיושבים פה סביב השולחן.
<חנה שדמי: עמותות שעוסקות בנושא של פגיעות מיניות צריכות להיות חלק מהשיח והחשיבה איך יוצרים את הנורמה הזאת.
<חנה שדמי: מה שאנחנו התנגדנו, אנחנו מדברים על חינוך ואני לא רוצה לראות עכשיו פעולה של-.
<חנה שדמי: לראות עם בית הספר בתהליך החינוך אוסף של עבריינים שיואשמו כעבריינים בשלב שהם צריכים להיות מתחנכים בתוך התהליך הזה.
<חנה שדמי: צריכים להיות חלק מבניית הנורמה הזאת.
<חנה שדמי: יותר ויותר מורים מרגישים שהם לא יכולים היום לא לעבוד על הנושאים האלה.
<חנה שדמי: בית ספר לא יכול לא להתמודד עם אלימות.
<חנה שדמי: יש יותר מאלף בתי ספר שמקבלים הדרכה מובנית והנושאים האלה נכנסים לתוך העבודה של המחנכים.
<חנה שדמי: יש לנו את ראמ"ה, אנחנו נמצאים כל הזמן בעבודה מול נתונים.
<חנה שדמי: גם מול נתונים על אלימות ברשת, גם אלימות וכל הזמן יש ירידה.
<חנה שדמי: בשנים מסוימות הייתה יותר ירידה, עכשיו יש יותר יציבות, אבל אין עלייה בתחום הזה, יש ירידה ואנחנו עובדים מול נתונים.
<חנה שדמי: אני חושבת שצריך לתת את הזמן הזה לעשות את זה דרך חינוך ולא דרך חקיקה.
<חנה שדמי: אנחנו לא חלוקות על הצורך להבנות את זה בכלל.
עליזה לביא: ברור לי.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור אליך, גל, בבקשה.
<גל יוסף: דבר ראשון אני חושבת שהסכמנו ושמענו את זה פה הרבה מאד פעמים, בעצם היום אנחנו יודעים על הרבה מאד מקרים של אלימות גם ברשת, גם אלימות מינית, בגלל שהתפיסה של בני הנוער היום היא מאד מאד לא נכונה ולא מציאותית, בגלל – כמו שאמרה גם חנה קודם – שכל המידע, רוב המידע שבני הנוער מקבלים היום הוא דרך המדיה, אם זה דרך סרטים, סדרות ופרסומות שמוצגות הרבה פעמים מאד מיניות.
<גל יוסף: ובעצם ככה מתגבשת אצל בני הנוער תפיסה שהיא הרבה פעמים מאד שגויה ולא נכונה.
<גל יוסף: בכל מקום שאני חושבת איך אפשר להתקדם, לשנות, איך שהוא מגיעים בסוף לחינוך.
<גל יוסף: אנחנו עושים במסגרת הפעילות שלנו במועצת התלמידים והנוער הארצית הרבה מאד דברים כדי לנסות לקדם, לשפר.
<גל יוסף: אז אם אני מדברת עלינו ספציפית, אז במסגרת נוער לנוער אנחנו כותבים מערכי שיעור, מעבירים אותם הרבה פעמים לבתי ספר.
<גל יוסף: אנחנו עוברים בכנסי נוער, מדברים עם בני נוער.
<גל יוסף: בעצם כשבן נוער שומע מבן נוער חבר שלו, שומע ממנו כל מיני רעיונות, דרכי התמודדות, אז לפעמים הוא הרבה יותר מקשיב ומצליח להבין.
<גל יוסף: אז זה נושא שאנחנו מקדמים.
עליזה לביא: שגרירים צעירים.
<גל יוסף: כן, שגרירים צעירים, אבל שגרירים צעירים פשוט זה משהו אחר היום, יש גוף כזה, אז אנחנו קוראים לזה נוער לנוער.
<גל יוסף: יש את העניין שאני קוראת לזה האומץ להיות הראשון, שזה משהו שאני מאד אוהבת גם כשאני מדברת עם בני נוער בעניין הזה, כי בעצם אנחנו גם רואים את זה.
<גל יוסף: ברגע שנגיד יש מקרה של פגיעה ברשת ויהיה בן נוער אחד שיקום אני לא מסכים, אני מתנגד, תפסיקו, אז נראה אחריו עוד הרבה שיקומו ויגידו גם הם.
<גל יוסף: אבל מה שהכי חשוב זה באמת האומץ הזה להיות הראשון, וזה משהו שאנחנו מנסים להעביר מאיתנו לחברים שלנו.
<גל יוסף: עכשיו, אם מדברים קצת יותר על חינוך, על בתי הספר, אני חושבת שמשהו פרקטי שכן צריך לעשות זה להכניס שיעור חינוך מיני למערכת.
<גל יוסף: גם אם יש מורה שנורא רוצה ומבינה כמה חשוב שיעור חינוך והיא לא עושה שיעור ערבית, היא עושה שיעור חינוך, יש כל כך הרבה נושאים חשובים שמורה צריכה להתעסק בהם בשיעור חינוך, שהיא לא יכולה להכניס אותם בשעת חינוך אחת בשבוע, במקרה הטוב שעתיים.
<גל יוסף: וגם אם כן, נגיד אני השנה קיבלתי מחנכת נורא טובה והיא החליטה שהיא רוצה לעשות לנו שיעור חינוך מיני, אבל היא לא יכולה לבוא לבנים ולדבר איתם.
<גל יוסף: היא לא יכולה לדבר עם הבנים והבנות ביחד, אז היא עושה פעם בכמה זמן שיעור רק לבנות ומדברת רק איתנו והבנים של הכיתה שלי בסופו של דבר מפסידים, כי היא לא מרגישה בנוח לדבר איתם.
<גל יוסף: מה שאני חושבת שכן יהיה נכון לעשות, שכן תהיה שעת חינוך מיני מובנית במערכת, שככה אי אפשר "לברוח ממנה".
<גל יוסף: חייב להיכנס לכיתה בעל מקצוע.
<גל יוסף: זו לא חייבת להיות המחנכת, לא חייב להיות מורה בבית הספר לדעתי.
<גל יוסף: בעל מקצוע שיוכל לבוא ולדבר עם בני הנוער ולהסביר להם ולתת להם את הכלים להתמודד עם כל מיני מצבים שהיום אין להם את הכלים להתמודד איתם, ואז הם מוצאים את הדרכים האלה ואנחנו עדים לכל ההתנהגויות האלה.
<גל יוסף: אז אם יש משהו פרקטי, שלדעתי באמת יכול לשנות את התמונה, זה העניין הזה של חינוך מיני.
<גל יוסף: כי זה קיים בחלק מבתי הספר, אבל ממש לא בכולם.
<גל יוסף: זה גם לא חובה.
<חנה שדמי: אני יכולה להגיד?
עליזה לביא: בבקשה, חנה.
<חנה שדמי: באתי לבית ספר שעסק בנושא של מיניות, התבגרות וזוגיות ללא אלימות ואמרתי – אני רוצה לכתוב מחדש את התכנית.
<חנה שדמי: בואו תגידו לי אתם – תלמידים ומורים.
<חנה שדמי: אחת השאלות שהייתה בראיון הקבוצתי הזה, מי צריך להעביר את זה?
<חנה שדמי: האם אתם רוצים שהמחנכת שלכם תעביר או מישהו חיצוני?
<חנה שדמי: הרוב של התלמידים בכיתה דיברו על זה שהם רוצים את האפשרות לדבר עם המורה שלהם, והמורה אמרה שהיא לא מוכנה לתת את זה למישהו אחר, כי זה דרך שלה לשוחח עם תלמידים על החיים שלהם ולהכיר אותם.
<גל יוסף: אבל לא דיברת עם כולן.
<גל יוסף: יש מורות שאומרות בפירוש – אני לא מוכנה, אני לא יודעת.
<חנה שדמי: אז היא יכולה לא להיכנס ו - - -
<קריאה: שרק יהיו בכיתה ליותר משעה בשבוע.
<גל יוסף: גם זה, ורגע, עוד דבר נוסף.
<גל יוסף: אני חושבת - - -
<הדר הרשקוביץ: זה לא מחייב שיהיה רק איש מקצוע או רק איש חינוך.
<הדר הרשקוביץ: אני כבר סיימתי י"ב ואני אחרי תיכון כבר, אבל אני זוכרת שהמורה שלי כל פעם התאמצה להשאיר אותנו בכיתה בשביל לעשות לנו שיעור חינוך.
<הדר הרשקוביץ: ילדים פשוט היו קמים והולכים.
<הדר הרשקוביץ: היא לא ידעה איך להתמודד איתנו.
<גל יוסף: כי עושים את זה כמשהו שהוא פחות חשוב, אבל בכל מקרה, גם נגיד ו-, צריך לחשוב איך עושים את זה ככה שלמורים באמת יהיו הכלים להיכנס לכיתה ולדבר על זה.
<גל יוסף: כי יכול להיות שיש מורות שכן יכולות, אבל יש הרבה שמרגישות שהן לא מסוגלות לעשות את זה והן מפחדות לפתוח את הנושא הזה.
<גל יוסף: ורק דבר אחד נוסף, לגבי הגישה של איך לבוא ולדבר עם בני הנוער.
<גל יוסף: אני לא מדברת עכשיו רק על מורים, אני מדברת גם על הורים.
<גל יוסף: הרבה פעמים, בעיקר ההורים שרוצים לבדוק מה קורה עם הילדים שלהם, לעקוב אחרי הילדים, לקחת להם את הטלפון, לקרוא הודעות, לצאת אחריהם עם האוטו, לבדוק לאן הם הולכים – ואני חושבת שזאת גישה שגם כן אנחנו צריכים להסביר שזו לא הדרך.
<גל יוסף: כי ברגע שבן נוער יודע והוא יידע בסוף שההורה שלו עוקב אחריו ובודק אותו ולא סומך עליו – אז זה יוצר תחושה של אנטגוניזם אצל הנער, שבעצם הוא לא יראה, כשבאמת יקרה משהו, לשתף את ההורה שלו.
<גל יוסף: בגלל זה הוא מרגיש ששופטים אותו, הוא מרגיש שבודקים אותו, הוא מרגיש שלא סומכים עליו וזה גם לגבי בתי הספר, אם לתת לו יותר אחריות ויותר להאמין בו ויותר לסמוך עליו ולא רק לעקוב אחריו ולבדוק אותו.
<גל יוסף: וגם בבית, יותר לתת לילד תחושה שיש לו מקום לבוא ולדבר עם ההורה, שיש לו מקום לבוא ולהתייעץ עם ההורה וזה לא מישהו שבא, ברור שגם מלמעלה, אבל לא רק לשפוט אותו, לבדוק אותו ולחפש אותו.
עליזה לביא: אנחנו פשוט חייבים לצאת להפסקה.
עליזה לביא: אתם רוצים לא לצאת להפסקה?
עליזה לביא: אני יודעת שאנשים יושבים פה כבר מהשעה 12:00 אז נצא להפסקה של רבע שעה ונחזור לכאן בשתיים ורבע ונמשיך.
עליזה לביא: מאותתים לי שאנשים שרוצים קצת הפסקה.
עליזה לביא: בשתיים ורבע נמשיך.
עליזה לביא: טוב, אנחנו ממשיכים, כי הזמן שלנו מתקצר.
עליזה לביא: אנחנו עצרנו עם ד"ר דורית אולניק, המחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, בבקשה.
<דורית אולניק שמש: שלום.
<דורית אולניק שמש: אני באמת לא אאריך.
<דורית אולניק שמש: אני אספר לכם קצת נתונים ממחקר מאד מאד רחב היקף שעשינו משנת 2008 ואנחנו עדיין ממשיכות איתו, ד"ר - - - ואני.
<דורית אולניק שמש: אנחנו עמיתות שעוסקות בחקר אלימות ברשת בצורה מאד מאד אינטנסיבית בשנים האחרונות, בהרבה היבטים, גם בהיבטים מגדריים, גם בהיבטים רגשיים חברתיים.
<דורית אולניק שמש: להתחבר קצת למה שנאמר קודם, איך שהוא אנחנו תמיד רגילים שקודם מציגים נתונים ואחר כך התמודדות, ופה זה קצת הפוך.
<דורית אולניק שמש: אז אני רוצה רגע להתחבר לעניין של ההתמודדות ולהגיד שמתוך מה שראיתי גם בעולם וגם מה שאנחנו ראינו במחקרים שלנו וראינו שעושים היום בהרבה מקומות בארצות הברית, זה שאין ספק שההתמודדות צריכה להיות מערכתית.
<דורית אולניק שמש: אי אפשר בכלל לדבר רק על ילדים, אי אפשר בכלל לדבר רק על הורים, אי אפשר בכלל לדבר רק על מחנכים, זה איך שהוא חסר טעם.
<דורית אולניק שמש: מה שהם לא יעשו, זה הרי תמיד לא יהיה מספיק, כי צריך את מה שנקרא היום בשפה המקצועית – איזה שהוא דבר מערכתי שיכלול גם ילדים, גם הורים, גם מחנכים, גם את מערכת החינוך.
<דורית אולניק שמש: זה חייב להיות מערכתי ברמה של הרשת, כשהנושא צריך להיות, מתוך גם מה שאנחנו רואים במחקרים, מה שאנחנו קוראים Social and emotional learning.
<דורית אולניק שמש: זאת אומרת יש שאלה לא רק מה אנחנו עושים, אלא גם מה התוכן של מה אנחנו עושים והתוכן צריך מאד לעבוד על דברים שהם חברתיים רגשיים, כי משם נובעים כל העניינים גם של הקורבנות וגם של התוקפנות.
<דורית אולניק שמש: זאת אומרת אני נכנסת עכשיו קצת לתכנים יותר פסיכולוגיים, כי עוד פעם, זה לא רק אם משרד החינוך עושה או מי עושה או מה עושה, אלא גם מה יהיה התוכן של הדברים האלה.
<דורית אולניק שמש: מה שמאד מקובל היום בעולם זה מה שנקרא Social and emotional learning, זה איזה שהוא טיפול מערכתי, כמו שאמרתי בשלושת הגורמים האלה, נובע משלושת הגורמים האלה ועובד על דברים חברתיים ועל דברים רגשיים, ושם אני יודעת על דברים שנעשים בשיקגו, שזו עיר שיש בה אלימות ברמה אולי אחת הגבוהות בעולם, עושה את זה ד"ר דורותי אספלאז, ואלה תכניות - - -
<חנה שדמי: היא הייתה בארץ.
<דורית אולניק שמש: נכון, היא הייתה בארץ.
<דורית אולניק שמש: היא ניתחה את התכניות שלנו וחייבים פשוט להזכיר אותן, כי הן תכניות שבאמת קצת עובדות.
<דורית אולניק שמש: כמו שאמרתי, אנחנו חקרנו בשש-שבע השנים האחרונות באופן מאד אינטנסיבי בנושא של אלימות ברשת.
<דורית אולניק שמש: אני אביא לכם קצת נתונים, אני אצמד לדפים, כי אני לא רוצה לפספס כאן נתונים.
<דורית אולניק שמש: ככה, בשביל המקום הזה גם עשיתי איזה שהוא ניתוח שהוא יותר מגדרי, כדי לראות בכל אופן מי קצת יותר נפגע, מי קצת יותר פוגע ברשת, באיזה גילאים, דברים כאלה.
אז ככה: באמצע הדרך ראינו, לפי מחקר שאני עשיתי אז לבד היה 16% קורבנות, במחקר הזה שהגשנו למשרד החינוך בינואר 2014, שהוא מחקר על 1,094 תלמידים, מצאנו 27% קורבנות.
אז ככה: אז אני לא יכולה להתחבר לירידה ול - - -
<חנה שדמי: לא, אנחנו מדברים על מדגם של 26,000 תלמידים של הרשות למדידה והערכה.
<חנה שדמי: זה המדגם.
<דורית אולניק שמש: אנחנו רואים עלייה וגם רואים בעולם בינתיים עלייה.
<דורית אולניק שמש: זה בקשר לקורבנות.
<דורית אולניק שמש: בריונים ברשת מצאנו שיש 17% ועוד קבוצה מאד חשובה בעינינו, זו קבוצת העדים לאלימות ברשת, ה-Bystanders, שאנחנו חושבים שאיתם צריך לעשות את העבודה הרבה ביותר, אותם ילדים שיושבים ורואים והשאלה מה הם עושים.
<דורית אולניק שמש: כל דבר שהם עושים או לא עושים – יש לו המון משמעות על המשך המעשה, ולא רק על המשך המעשה, גם על ההשפעה על הילד, גם על העוצמה של המעשה, על ההשפעה שלו לטווח ארוך.
<דורית אולניק שמש: אנחנו חושבים היום, וגם פה אני יכולה - - -
עליזה לביא: אנחנו רוצים סיכום מסקנות, כי את המועקה והמצוקה שהולכת וגוברת אנחנו מכירים ושמענו.
עליזה לביא: מסקנות שלך – לאן אנחנו צריכים לקחת את זה?
<דורית אולניק שמש: לא להגיד נתונים?
עליזה לביא: לא, אין לנו זמן, הזמן שלנו מתקצר.
שני דברים: דבר שני שטרם אמרתי אותו, זה שאנחנו התנסינו באיזו שהיא תכנית שהיא מדברת בשפה של בני הנוער, שזו תכנית להתמודדות עם אלימות באמצעות עולמות וירטואליים.
שני דברים: הכנסנו את הילדים למצב שהם היו אווטאר והכנסנו תכנים של התמודדות עם אלימות ועשינו את זה.
שני דברים: זה היה בינתיים איזה שהוא פרי-טסט כזה, עשינו את זה גם עם כמה מדינות באירופה, וראינו שכשאנחנו באים ומדברים בשפה של הילדים, יש לנו אולי סיכוי יותר גבוה לקבל דברים, חוץ מאשר לבוא ולהגיד, תראו הרי מה זה התכניות האלה – אל תעשו ותעשו ככה ואל תעשו ותעשו ככה.
שני דברים: העניין הזה שנכנסנו קצת לשפה שלהם בעולמות הוירטואליים והם היו אווטארים והם גם שיחקו קצת, ראינו שם תוצאות מאד מעניינות.
שני דברים: אבל זה מאד ראשוני וחדשני.
עליזה לביא: תודה, תודה לך.
עליזה לביא: הדר הרשקוביץ, בוגרת התכנית 'שומרות מסך' של גוגל, בבקשה.
<הדר הרשקוביץ: אני מייצגת את הפרויקט.
<הדר הרשקוביץ: הפרויקט כיום הוא בשיתוף פעולה עם רשת בתי הספר אורט.
<הדר הרשקוביץ: הם הכשירו מורים ותלמידים והם בעצם פועלים ביחד במספר בתי ספר גדול ברחבי הארץ ומעבירים כל מיני שעות לתלמידים והם בעצם נמצאים שם בשביל התלמידים, במידה וקורה איזה שהוא מקרה אלימות גם בבית הספר וגם ברשת החברתית.
<הדר הרשקוביץ: את הפרויקט שלי עשיתי לפני כשלוש שנים.
<הדר הרשקוביץ: הייתי המחזור השני של הפרויקט הזה והוא התחיל בעצם בארץ, הוא נולד בארץ.
<הדר הרשקוביץ: כיום הוא מופץ בעוד מקומות בעולם.
<הדר הרשקוביץ: אני אראה לכם את הסרטון שעשיתי במסגרת הפרויקט שלי וחלק מהעבודה שלי בפרויקט.
<הדר הרשקוביץ: עשיתי גם כרזות שונות שהפצתי בפייסבוק שלי.
<הדר הרשקוביץ: זה היה באופן פרטי.
<הדר הרשקוביץ: כיום כמו שאמרתי זה בשיתוף עם בית הספר, אבל בתקופה שאני פעלתי הכל היה באופן פרטי.
<הדר הרשקוביץ: בעצם כל בן נוער שהצטרף לפרויקט הזה הכין איזה שהוא פרויקט יצירתי, משהו שהוא החליט להעביר הלאה.
<הדר הרשקוביץ: את זה העברתי ועשיתי מספר כרזות.
<הדר הרשקוביץ: אני מעצבת בפוטושופ, אז התחברתי לקטע היצירתי והחלטתי להעביר כל מיני כרזות כאלה בפייסבוק שלי, באינסטגרם.
<הדר הרשקוביץ: התגובות שקיבלתי היו מהחברים שלי ואנשים בשכבה שלי, שפשוט אף אחד לא הביא את זה למדיה הזאת ופתאום מישהו מביא את הצורך הזה בלהזהיר את האזהרה הזאת, שיכול לקרות משהו רע באינטרנט, יכול לקרות משהו רע וצריך לעצור את זה.
<הדר הרשקוביץ: אז הבאתי את זה לשם ובאמת אנשים תמכו והבינו את הצורך בדברים כאלה.
<הדר הרשקוביץ: זה סטיקר שעשיתי לסרטון שהפצתי גם ביו-טיוב.
<הדר הרשקוביץ: חילקתי אותו ופיזרתי אותו ברחבי הארץ.
<הדר הרשקוביץ: לכל מקום שהלכתי פשוט הדבקתי את זה על לוחות מודעות ושמתי את זה על מכוניות על הוישרים ובאמת הפצתי את זה להרבה מקומות.
<הדר הרשקוביץ: אני אראה לכם את הסרטון.
<הדר הרשקוביץ: מוצג סרטון
<קריאה: מקסים.
<הדר הרשקוביץ: חשוב לי להגיד שהפרויקט הזה בעצם נתן לנו, בני הנוער, להציג את הצד שלנו בכל העניין הזה ואת המעורבות שלנו.
<הדר הרשקוביץ: תמיד מסתכלים עלינו כבעיה - אתם לא בסדר.
<הדר הרשקוביץ: אתם אלה שעושים את האלימות.
<הדר הרשקוביץ: אתם לא אכפת לכם מהסביבה שלכם, ובעצם נתנו לנו את ההזדמנות להוכיח שכן איכפת לנו.
<הדר הרשקוביץ: תראו, יש פה מסביבכם, יש פה בנות שפועלות במועצת נוער ובאיזה גיל אנחנו?
<הדר הרשקוביץ: אנחנו נערים, אנחנו נערות וכן יש לנו איזו שהיא דעה ואנחנו כן פועלים כדי להשיג את המטרות האלה וכן איכפת לנו מהסביבה שלנו ואנחנו מוכיחים בכל פעם שיש לנו כוח להשפיע ולהיפך: דווקא ילדים בגיל שלנו מתייחסים אלינו בצורה יותר רצינית, כי הם אומרים אוקיי, חבר שלי אומר לי ככה, וואלה, אולי הוא צודק.
<הדר הרשקוביץ: לפעמים שמורה בא ואומר לי משהו, אז אני כאילו אומרת: מה הוא מבין בכלל?
<הדר הרשקוביץ: באיזה דור הוא חי בכלל ומתי הוא נולד?
עליזה לביא: הדר, תודה.
עליזה לביא: תדעי לך שבכל הוועדות שלנו אנחנו מזמינים צעירים וצעירות כמוך.
עליזה לביא: כך עשינו גם בוועדה שקידמנו את הנושאים של המדע והנושא של שגרירות צעירות במדע – איך אנחנו מתגברים בקרב צעירות והאימהות שלהן, את הבחירה בחמש יחידות מתמטיקה, פיזיקה, מדעים מדויקים.
עליזה לביא: ובאמת גם שם עלה הנושא הזה של שגרירות צעירות הנושאות את המספר הרבה יותר טוב גם מהמורים, גם מההורים וגם מכל אותן הכוונות.
עליזה לביא: אז אני באמת רוצה להודות לך וגם כמובן למשתתפי הפאנל.
עליזה לביא: אתם איתנו כמובן ואנחנו נפתח את השיח.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור אליכם, יחידת הסייבר ולהודות.
עליזה לביא: בפתח הדברים סיפרתי על אירוע שהיה אצלי בבית, עם אותה חברה של בתי ששלוש שנים נגנבה זהותה.
עליזה לביא: היא לא כל כך ידעה אפילו עד כמה וכל ניסיון שהיה לה לשנות את מספר הטלפון, אותו אדם שגנב את הזהות שלה ידע והחליף והמצוקה שדיברתי עליה בפתח הדברים הייתה שהבחורה הצעירה הזאת, סטודנטית מבריקה, שהיא בת בית אצלנו, מעולם לא שיתפה אף אחד – לא את הוריה, לא אותנו, שום דבר.
עליזה לביא: באותו יום היא מקבלת טלפון מיחידת הסייבר והיא מנתקת את הטלפון, כי היא חשבה שזה אותו אדם שגנב את הזהות שלה.
עליזה לביא: ומספרים לה בשיחת הטלפון, אחרי שהיא חוזרת, כי היא בדקה והיא אימתה והיא חוזרת אליכם ואתם מספרים לה שהיא קורבן מתוך שרשרת קורבנות.
עליזה לביא: אז קודם כל אתם התחלתם ואני סוף סוף שומעת.
עליזה לביא: לא שאתם לא קיימים, אבל אני מקבלת פידבק שדברים קורים ואני רוצה לברך גם את קודמי שהובילו לכיוון הזה של הקמת היחידה, גם את השר לביטחון פנים וגם את התקנים ולא אחת אנחנו נפגשים בוועדות השונות.
עליזה לביא: בוא תספר לנו אתה, תת ניצב אורי מכלוף, ראש חטיבת חקירות, מפקד יחידת הסייבר במדינת ישראל, איפה אנחנו עומדים, לאן אנחנו הולכים, אבל גם מה אנחנו עדיין לא יודעים.
<אורי מכלוף: טוב, לצידי יושב גלעד בנט שהוא קצין חקירות משפטן ביחידת הסייבר, הוא מפקד יחידת הסייבר, אז הוא יתייחס לדברים המקצועיים.
<אורי מכלוף: בגדול, משטרת ישראל מדברת על עידן האינטרנט, שבעצם הביא לקדמה, לשגשוג בתחומים רבים ואני לא ארחיב, אתם יודעים את זה לא פחות טוב ממני, אבל העידן הזה של האינטרנט מנוצל על ידי גורמים עבריינים שמאפשרים לבצע עבירות בתחומים שונים, כמו בעולם הפיזי, כמו בעולם האמיתי שלנו, בתחומים שונים.
<אורי מכלוף: אנחנו מדברים פה על נושא של אלימות נגד נשים, נגד קטינים וגם את הדברים האלה אנחנו רואים ברשת, את האלימות כלפי קטינים, כלפי נשים.
<אורי מכלוף: מה שקורה, מבחינתנו הקושי הוא שהאינטרנט בעצם מאפשר להם לבצע את העבירות ולשמור על אנונימיות יחסית, כי בהרבה מקרים אנחנו גם מגיעים אליהם כשאנחנו עושים עבודה וההבדל בין הפיזי לקיברנטי, זה שבפיזי יש גם ראיות שאנחנו אוספים אותן.
<אורי מכלוף: גם בקיברנטי יש ראיות, אבל קל יותר להעלים אותן – בלחיצת כפתור אתה מוחק.
<אורי מכלוף: יש לנו קשיים עם הרשתות, שבעצם לא שומרים את החומרים האלה ואנחנו מדברים על ראיות.
<אורי מכלוף: כמו שאמרתי, העולם הפיזי והעולם האינטרנטי זה אותו דבר באיסוף הראיות ואין שונה בזה.
<אורי מכלוף: משטרת ישראל רואה בחומרה רבה את תופעת האלימות כנגד נשים וישנה הלימה – ותיכף אתן לכם גם נתונים – הלימה בין התפיסה לבין פעילות מערך הסייבר בטיפול באלימות כלפי נשים וכלפי קטינים.
<אורי מכלוף: אני אתן תיכף מספרים בעניין הזה.
<אורי מכלוף: יחידת הסייבר הוקמה, כמו שנאמר פה, בהחלטת ממשלה מאוגוסט שנת 2011 והוקמה בהחלטת מפכ"ל בהמשך באפריל 2013.
<אורי מכלוף: כיום היחידה הזאת מונה 96 תקנים, חלקם נמצאים בלה"ב וחלקם מפוזרים במחוזות ונותנים את הטיפול בכל מה שנוגע לעבירות בעולם הקיברנטי.