GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד צור: לכאורה זה דבר מובן מאליו שהנשים האלה שהפכו קורבן פעם אחת, לא צריך לקרבן אותן פעם שנייה ושלישית.
דוד צור: תקופת הזמן שהן נשארות במקלט תיחשב כתקופת הזמן כאילו הן היו דיירות בדיור הציבורי.
דוד צור: אז ממילא ייזקפו לזכותן כל הזכויות שממילא מוקנות לדייר בדיור הציבורי.
<נירה לאמעי: אני רואה כאן נייר עמדה של ויצ"ו שמעלה סוגיות נוספות שקשורות לחוק.
<נירה לאמעי: אנחנו מתקנים תיקון שהוא יחסית פשוט.
<נירה לאמעי: אנחנו מוסיפים סעיף לאותה רשימה של חישובי תקופות וזה מאוד ברור ואני לא חושבת שנדרש איזשהו שינוי נוסח מהצעת החוק הטרומית.
<נירה לאמעי: אבל כן עולים כאן עניינים נוספים.
<נירה לאמעי: אני רואה כאן לראשונה את נייר העמדה של ויצ"ו ואני אשמח שעניינים אלה יפורטו.
<נירה לאמעי: אם יש כאן איזושהי מגמה שאיננה בגדר נושא חדש, אולי יש משהו שנוכל לתפוס גם בגדר הצעת החוק הזאת.
<נירה לאמעי: אנחנו צריכים להיות זהירים, אבל.
עליזה לביא: ויצ"ו, בבקשה.
<שרון צ'רקסי: אנחנו מנצלות את הזדמנות תיקון החקיקה הזה כדי להעלות את הנושאים האלה.
<שרון צ'רקסי: אני מדווחת על הנקודות שעלו באמצעות מנהלות המקלטים של ויצ"ו.
<שרון צ'רקסי: יש כאן שתי נקודות מרכזיות.
<שרון צ'רקסי: האחת, לגבי האוכלוסייה האתיופית.
<שרון צ'רקסי: המקלט שלנו, לא חשוב היכן, קולט אליו הרבה נשים אתיופיות.
<שרון צ'רקסי: מתברר שכאשר משפחות אתיופיות עלו לארץ, הן רכשו בתנאים מאוד מאוד טובים דירות ולאחר מספר שנים, כאשר הנשים האלה הגיעו למקלט וביקשו להיפרד מבני הזוג, כחלק מהליך הפרידה מבן הזוג, הן היו צריכות למכור את הדירה.
<שרון צ'רקסי: הרבה נשים נמצאות במצב שאם הן ימכרו את הדירה הזאת שהתקבלה בתנאים מאוד מאוד טובים, הן ימצאו את עצמן חסרות כל.
<נירה לאמעי: במסגרת זכויות רכישה או חוק הדיור הציבורי הכללי?
<שרון צ'רקסי: אני לא יודעת.
<קריאה: זה לא קשור לחוק הדיור הציבורי.
<שרון צ'רקסי: כאשר אישה יוצאת מהמקלט, היא צריכה למצוא לעצמה דיור אבל היא בבעיה כי יש לה דירה.
<שרון צ'רקסי: אם היא תמכור אותה, היא תהיה חסרת כל אבל אם היא תשאיר את הבעלות על הדירה, היא לא תהיה זכאית לדיור ציבורי.
<שרון צ'רקסי: זאת נקודה אחת.
<שרון צ'רקסי: יש לנו כמה וכמה נשים כאלה.
<שרון צ'רקסי: יש דוגמאות ממש מהשטח.
<שרון צ'רקסי: הדבר השני.
<שרון צ'רקסי: אנחנו חושבים שצריך לעשות את המקסימום כדי שאישה תקבל דיור ציבורי בעיר של המקלט כי המעבר גם כך הוא קשה.
<שרון צ'רקסי: היא מתחילה בחיים חדשים ואנחנו היינו שמחות אם באמת היו נעשים מאמצים לשבץ אותה בדירה שנמצאת באותה עיר בה היא נמצאת כבר מספר חודשים.
<שרון צ'רקסי: צריך לקחת בחשבון – וזאת הנקודה המרכזית אולי – שבגלל התהליך המסובך והארוך והמסורבל, שנים לא מספיקות לסיים את כל ההליך של הדיור הציבורי.
<שרון צ'רקסי: ברגע שהן מסיימות את השהות במקלט, הן לא מספיקות לסיים את כל ההליך של הדיור הציבורי ואז הן צריכות לשכור דירה.
<שרון צ'רקסי: למרות הסיוע שהן מקבלות, זה עדיין הרבה יותר יקר מאשר דיור ציבורי.
<נירה לאמעי: שתי הסוגיות האלה חשובות.
<נירה לאמעי: לגבי אחת שמעתי כבר דיונים ועדויות.
<נירה לאמעי: אני יודעת שיש איזושהי השתדלות לגבי נשים שנמצאות במעון לנשים מוכות להמשיך דיור בעיר אחרת, אבל אני מבינה שיש גם בעיות עם ראשי הערים.
<נירה לאמעי: לצערי אני חושבת ששני הנושאים האלה יהיו בגדר נושא חדש, אם ננסה לדון בהם כרגע.
<נירה לאמעי: לכן אני חושבת שבמידה ויהיה עניין, אנחנו, הלשכה המשפטית, נעזור לנסח הצעת חוק בשני העניינים האלה לשם תיקוני חקיקה.
<נירה לאמעי: אני חושבת שכרגע זה יהיה בגדר נושא חדש.
עליזה לביא: טוב שאמרת.
עליזה לביא: ניקח זאת לתשומת לבנו.
עליזה לביא: אנחנו נבדוק את העניין הזה אבל נתכנס לכיוון הצעת החוק הזאת.
<טל לוטוק: אני ממשרד הבינוי.
<עידן אבידני: זה עדיין מחייב אתכם לשכן.
<עידן אבידני: תעבירי את המסר הזה.
עליזה לביא: מי את?
<עידן אבידני: אני וריקי מפורום דיור ציבורי.
<עידן אבידני: בדרך כלל לא בוועדה הזאת, אבל זה מאוד מאוד רלוונטי לנושא שלנו.
עליזה לביא: אתן מוזמנות.
<עידן אבידני: נגיע ונשמח לעבוד על התיקונים של הצעת החוק הזאת.
<טל לוטוק: אני רוצה להסב את תשומת לב הוועדה להחלטת ועדת השרים לענייני חקיקה שציינה שיש לתמוך בקריאה הטרומית בלבד בהצעת החוק בכפוף לכך שיוסדר מענה מתאים לנושא הצעת החוק בהסכמת משרד המשפטים ומשרד הבינוי והשיכון.
<נירה לאמעי: צריך הסכמה אבל יש הסכמה.
<טל לוטוק: נכון, אבל ההחלטה הייתה לקדם את זה בקריאה טרומית בלבד.
<טל לוטוק: זאת אומרת שאם הצדדים יגיעו להסכמה - - -
עליזה לביא: זה מתחיל להזכיר לי את דת ומדינה.
עליזה לביא: אני חניתי בטרומית עם דת ומדינה ואני רואה שגם עושים את זה כאן.
דוד צור: היום שמעתי את חבר הכנסת צחי הנגבי מתראיין בעניין חוק הלאום.
דוד צור: הוא אמר שכולם מבינים שזה בלוף.
דוד צור: הרי לא יקרה עם זה כלום.
דוד צור: כל הרעיון הוא רק להצביע טרומית.
דוד צור: לא הבנתי, אתם לא מסכימים לעניין הזה?
<טל לוטוק: אני אומרת שכבר הצלחנו להסדיר את הנושא הזה שלא בחקיקה.
דוד צור: עדיין אני שואל.
דוד צור: אתם לא מסכימים לתוכן של החוק?
<טל לוטוק: אני אגיד את עמדת המשרד כפי שהובעה בוועדת השרים לענייני חקיקה.
<טל לוטוק: עמדת המשרד היא שנוהג שהיה במשרד, הוא היה בהתאם לחוק שקיים.
דוד צור: למה אתם מתנגדים שיהיה חוק?
<טל לוטוק: חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, לפיו הזכות למגורים בדירה ציבורית לא תיפגע עקב אחד משני מקרים כאשר אחד מהם הוא שהות במקלט לנשים מוכות כהגדרתו בחוק משפחות חד הוריות.
עליזה לביא: לא הזכות למגורים.
עליזה לביא: כאן אנחנו מדברים על חישוב.
<טל לוטוק: אני אסביר מה הייתה ההתחלה.
<טל לוטוק: ההתחלה הייתה שהזכות של אישה שיוצאת ממקלט לנשים מוכות לא נפגעת בזכויות שלה לדיור הציבורי, הן לגבי ההנחות והן לגבי רכישת הדירה.
<נירה לאמעי: זה לא חד משמעי מחוק הדיור הציבורי.
<טל לוטוק: נכון.
<טל לוטוק: הנוהג שלנו במשרד במשך כל השנים, ומעולם לא הוגשה עתירה בנושא - - -
דוד צור: אנחנו רוצים להפוך אותו לחוק, במקום נוהג.
<טל לוטוק: המשרד הסכים להכניס את הנושא הזה במסגרת הבהרה בנהלי המשרד.
<טל לוטוק: גם משרד הבינוי וגם משרד המשפטים חושבים שאין מקום להכניס את זה בחקיקה ראשית אם הדבר מוסדר בנהלים.
דוד צור: נמצא כאן נציג משרד המשפטים?
<נועה עמירב: כן.
דוד צור: מה אומר משרד המשפטים?
<נועה עמירב: החלטת ועדת שרים כפי שנאמרה כאן הייתה משום שרצו לתת פרק זמן שהנוהל הזה יובן.
<נירה לאמעי: אבל היא תלויה בהסכמה שלכם.
עליזה לביא: הייתה החלטת שרים שהדיון הזה עוצר בטרומית?
<טל לוטוק: כך זה צוין.
<טל לוטוק: שהקריאה בטרומית בלבד ולא לקראת קריאה ראשונה.
דוד צור: את יודעת מתי הייתה הקריאה הטרומית?
<טל לוטוק: במרץ.
<נירה לאמעי: ההמשך מדבר על הסכמה.
<נירה לאמעי: אם אתם מסכימים כרגע, אין מניעה, גם לפי החלטת ועדת שרים, כן להעביר.
דוד צור: אתם בעצם אומרים שבכלל לא יהיה חוק.
דוד צור: זה מה שאתם אומרים?
<טל לוטוק: אנחנו אומרים שהדבר כבר הוסדר במסגרת נהלי המשרד.
דוד צור: אבל לא זה מה שנאמר בוועדת השרים.
דוד צור: תשימו את הדברים על דיוקם.
דוד צור: מה שנאמר בוועדת השרים זה שזה יעבור טרומית ובהסכמת המשרדים.
דוד צור: אם אתם באים עכשיו בעמדה האומרת שלא צריך בכלל חוק, אתם לא מסכימים שיהיה חוק, אתם רוצים שנשאיר לכם את זה רק לנהלים כפי שהיה, ההשהיה לכאורה לא באה ואמרה עד שמשרד השיכון יסדיר את זה בנהלים שלו.
<נועה עמירב: זו הייתה המטרה.
דוד צור: זאת אומרת שאתם אומרים לנו שהעבודה שלנו כחברי כנסת מיותרת, שנשאיר לכם ונסמוך עליכם.
עליזה לביא: אני רוצה לעשות את ההבחנה.
עליזה לביא: עברנו ועדת שרים, אמרתם שההצעה תעבור טרומית ותחכה?
עליזה לביא: זאת הייתה ההחלטה של ועדת שרים?
דוד צור: תחכה למה?
<נועה עמירב: כמו שאני מבינה את החלטת ועדת שרים ואני יכולה להקריא אותה שוב אם צריך, המטרה הייתה לתמוך בהצעה בקריאה טרומית כדי שבזמן הזה תהיה הסכמה לעגן את הדברים האלה בנוהל רשמי של המשרד כי לפני כן, כמו שטל הסבירה, זה היה נוהג אבל זה לא היה כתוב בשום מקום, ולכן הזכויות האלה בעצם לא היו מובטחות מעבר לנוהל.
<נירה לאמעי: מה שאת אומרת כרגע לא עולה מלשון ההחלטה אלא אם כן נסתכל על הפרוטוקול של ועדת שרים.
<נירה לאמעי: אפשר להשיג אותו ולראות מה נאמר בו, אבל זה לא עולה מלשון ההחלטה.
עליזה לביא: זאת לא פעם ראשונה שאת רואה שרים בממשלה – גם אני חוויתי את זה – וכאשר את מביאה הצעת חוק, הם נזכרים שיש משהו לתקן והם אומרים תודה רבה לך על החוק, אנחנו נעשה שינוי נהלים.
עליזה לביא: אנחנו כאן מבקשים לקבע את זה בחקיקה.
עליזה לביא: זאת לא פעם ראשונה שהטריק הזה קורה.
דוד צור: גם לא הייתה התנגדות.
עליזה לביא: המשרדים הוזמנו היום לדיון בהצעת החוק.
עליזה לביא: לא נשאלנו מדוע אנחנו מזמינים אותם ולא נאמר לנו שהם הסכימו כך וכך.
<נירה לאמעי: המייל ששלחתם דיבר על זה – הוא נשלח אתמול אחר הצהרים – שיש כרגע נוהל והאם הישיבה לא מתייתרת.
<נירה לאמעי: התשובה היא שהישיבה לא מתייתרת, כפי שאמרה יושבת ראש הוועדה בתחילת הדיון, מכיוון שיש כאן עניין שהוא מעבר לנוהל היום.
<נירה לאמעי: יש כאן חשיבה לעתיד וחשיבה שלוקחת בחשבון את המציאות הפוליטית המשתנית.
<נירה לאמעי: חברי הכנסת רוצים שהדבר הזה יהיה מעוגן בחקיקה ויוכל להשתנות רק על ידי הכנסת ולא על ידי הממשלה הבאה.
<נירה לאמעי: זה מעבר לישיבה מתבטלת או לא מתבטלת.
<נירה לאמעי: זה משהו עקרוני.
<נירה לאמעי: אני מצטערת, אבל הנוסח של החלטת ועדת השרים לא אומר שאנחנו צריכים לחכות כאן לנוהל שיוצא.
<נירה לאמעי: אני עם הפרוטוקול בכנסת וזה גם לא עולה כאן מהדברים שהציג השר עת הציג באותו יום את ההצעה.
<נירה לאמעי: אני חושבת שאנחנו צריכים לעבור על הפרוטוקול ושאתם תלכו ותתייעצו בעניין הזה.
דוד צור: יש כאן התנגדות עקרונית לחקיקה?
דוד צור: ועדת שרים אמרה שזה יהיה בהסכמה.
דוד צור: אתם באים ואומרים שלא צריך כי אתם כבר עיגנתם את זה בנוהל.
<נועה עמירב: להבנתנו החלטת ועדת שרים הייתה שאם ייקבעו נהלים - - -
דוד צור: מאיפה את מביאה את זה?
<נועה עמירב: כך נמסר לי מנציג שלנו שהיה בוועדת שרים.
<נירה לאמעי: אני מצטטת מהפרוטוקול בכנסת של השר אהרונוביץ'.
<נירה לאמעי: הוא באמת אומר שיש כבר היום איזושהי הסדרה אבל ממשיך ואומר: "עם זאת, הוחלט בוועדת השרים לקבל את עמדת המציע ולהעביר את החוק בקריאה טרומית ולהמשיך לקדמו בהסכמה של משרד השיכון ומשרד המשפטים".
<נירה לאמעי: יש כאן בפירוש הצהרה של השר מעל במת הכנסת.
דוד צור: ממה אתם נרתעים?
דוד צור: מה הבעיה?
<נועה עמירב: חבל שזה יהיה מוסדר גם בנהלים וגם אחרי כן חקיקה ראשית.
עליזה לביא: זאת פרשנות שלך או שזה מה שנאמר לך?
עליזה לביא: זאת פרשנות שלך שחבל?
<נועה עמירב: לא.
עליזה לביא: אני אומרת לך שלא חבל.
עליזה לביא: כיום יש שר שמבין, מחר אין שר שמבין.
עליזה לביא: אותו הדבר עם חוקים שאנחנו מקדמים כאן גם לגבי נושאים נוספים.
עליזה לביא: השאלה אם יש כאן משהו שלא נראה לך כיועצת משפטית או שלמעשה את אומרת שיש כאן הערה של ועדת שרים ו/או החלטה של ועדת שרים שזה דבר שאני רוצה להבין אותו.
עליזה לביא: אני שומעת שני דברים שונים.
עליזה לביא: אני שומעת פרשנות שלך ואני שומעת החלטה של ועדת שרים.
<נירה לאמעי: אני לא יודעת אם יש כאן דברים מעבר למה שנאמר.
<נירה לאמעי: יש לי את הטקסט בלבד ואין לי את הפרוטוקול של ועדת שרים.
<נירה לאמעי: יש לי את הפרוטוקול של הכנסת והפרוטוקול של הכנסת לא עולה בקנה אחד עם מה שאתן אומרות כאן.
עליזה לביא: אתן רוצות להתייעץ?
עליזה לביא: אתן רוצות לעשות חשיבה?
<נועה עמירב: העמדה שאומרת שכאשר יש משהו מעוגן בנהלים, אין סיבה לעגן אותו בחקיקה, היא באמת עמדה שבאה מכיוון שלא רוצים להרבות בחקיקה או יש דברים שלא מתאימים לחקיקה.
<נועה עמירב: זאת עמדה שלעתים נשמעת בוועדת שרים ובאמת הרבה פעמים ועדת שרים חושבת שהעיקרון הוא ראוי אבל חושבת שאין לו עיגון מספק.
עליזה לביא: או שאין צורך בחקיקה.
עליזה לביא: גם את זה אנחנו שומעים.
<נועה עמירב: הרבה פעמים גם יש החלטת ביניים.
דוד צור: כמו למשל חוק הלאום.
<נועה עמירב: אני לא יודעת.
<נועה עמירב: הוחלט לתמוך בקריאה הטרומית כדי להטיל את הלחץ ולוודא שבמשרדים לא סתם ממסמסים אלא באמת יהיו איזה שהם כללים ונהלים.
<נועה עמירב: זה איזשהו אמצעי ביקורת.
דוד צור: היינו בסיפור הזה לפני שנה וקצת ואפילו דיברנו בטלפון.
דוד צור: אני לא יודע אם זאת היית את.
דוד צור: דיברתי עם הייעוץ המשפטי של משרד השיכון וייעצה לנו היועצת המשפטית אתי בנדלר ששמנו אותה על הקו, והיא אמרה חד משמעית שלמרות זאת, זה דווקא מקום שכן יש מקום לקדם חקיקה בו כדי לא להשאיר את זה בנוהל לעתיד.
דוד צור: לכן כן המשכנו עם זה לקריאה הטרומית.
דוד צור: הדיון הזה בדיוק התקיים לפני הטרומית.
דוד צור: אמרו לא להעלות את זה בטרומית כי יש את זה בנוהל, ובכל זאת אמרה היועצת המשפטית חד משמעית ללכת עם זה לטרומית.
דוד צור: הלכנו לטרומית ובטרומית אמרו להמשיך עם זה עם הסכמה.
דוד צור: אם אתם באים ואומרים שאתם לא מסכימים לתוכן, הרי זה נראה אפילו מוזר, חשוד ומחשיד.
עליזה לביא: אנחנו לא נתקדם כי אם כאן הסכמה, זה ייפול לנו במליאה וזאת לא כוונתנו ואנחנו לא רוצים את זה.
דוד צור: אני דווקא כי הייתי רוצה שזה ייפול במליאה.
דוד צור: אני רוצה את שר השיכון ואת שרת המשפטים שיעמדו ויפילו חוק כזה במליאה.
עליזה לביא: אני רוצה לבקש מכם לעשות שיעורי בית.
עליזה לביא: תגיעו להבנות ולהסכמה.
עליזה לביא: אני מבקשת ממך לקבל חוות דעת היכן אנחנו עומדים ולאחר מכן נחזור ונתכנס.
עליזה לביא: היום ב' בכסלו תשע"ה, 24 בנובמבר 2014.
עליזה לביא: הנושא שלנו היום בוועדה – שימוש ופגיעה בילדים ביטוי לאלימות כלפי נשים.
עליזה לביא: צהריים טובים לכל הנוכחות והנוכחים.
עליזה לביא: אנחנו נמצאים השבוע בשבוע המאבק הבין לאומי למניעת אלימות נגד נשים.
עליזה לביא: מחר יתקיים פה בכנסת האירוע המרכזי שלנו, מושב שידון בנושא של זירת האלימות החדשה – נשים ונערות מתמודדות במרחב הדיגיטלי.
עליזה לביא: גם היום אנחנו דנים בנושא קשה, כאוב מאד מאד, מאד רלבנטי לשבוע הזה – שבוע המאבק באלימות.
עליזה לביא: אני רוצה לפתוח בדיון על התופעה המחרידה והמחליאה, שלצערי אנחנו שבים ושומעים עליה – שימוש ופגיעה בילדים כביטוי לאלימות כלפי נשים.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת זהבה גלאון על העלאת הנושא הזה לסדר ועל הכינוס הזה של הוועדה.
עליזה לביא: היה לנו מאד מאד חשוב לקיים את הדיון בשבוע הזה, שכולנו נדבר עליו.
עליזה לביא: אני ביקשתי שאנשים ידברו גם בישיבות הסיעה וגם מחר ביקשתי מחברי הכנסת שיקדישו את הדקה שלהם בדיון המיוחד שיהיה בכנסת ישראל מחר במליאת הכנסת לנושא הזה.
עליזה לביא: המחקרים - ואנחנו נרחיב ונשמע – המחקרים מלמדים אותנו שבחלק ניכר מהמקרים שהסתיימו ברצח הילדים על ידי האב, התברר כי במהלך החיים הזוגיים האלימות הופנתה רק כלפי האישה ולא כלפי הילדים ועל כן הרשויות לא זיהו, לא עלו על כך שיש מסוכנות של האב כלפי הילדים.
עליזה לביא: המטרה של הדיון שלנו כאן
עליזה לביא: היום היא להעלות את התופעה הזאת על סדר היום, ללמוד אותה ולראות כיצד כל הגומרים שמחויבים לעסוק בנושא – עובדים סוציאליים, פקידי סעד, אנשי המשטרה, שופטים, דיינים, חייבם, אבל חייבים לפעול ביחד, בסנכרון, על מנת למנוע את המקרה הבא.
עליזה לביא: מהנתונים שאסף מחקר המחקר והמידע של הכנסת – ונשמע את זה יותר מאוחר בהרחבה – עולה שבעשור האחרון נרצחו 42 ילדים בילדי קרובי המשפחה שלהם.
עליזה לביא: 42 ילדים.
עליזה לביא: 19 בנים ו-23 בנות.
עליזה לביא: זה מספר מזעזע.
עליזה לביא: מספר קשה.
עליזה לביא: מספר שאי אפשר לדבר עליו כמספר.
עליזה לביא: כל ילד וכל ילדה שנרצחו הם עולם מלא, עולם שנגדע ואנחנו לא שמנו לב ואנחנו לא הבחנו.
עליזה לביא: וכל המערכת שהייתה אמורה להגן, לשמור ולתת את הסעד, לא נתנה.
עליזה לביא: בגין מקרי הרצח הללו נפתחו 30 תיקים.
עליזה לביא: מנתוני המשטרה, שגם אתכם נשמע בהרחבה, עולה כי מתוך 30 התיקים שנפתחו בעשור האחרון, ב-20 תיקים – כ-67% התוקף היה האב, ובחמישה תיקים - כ-17% התוקפת הייתה האם.
עליזה לביא: ביתר התיקים התוקף היה אח או אחות או קרוב משפחה אחר.
עליזה לביא: אני אזכיר כמה מהמקרים הקשים והקיצוניים של התופעה הזאת.
עליזה לביא: ביולי 2010 משכיב אב את שלושת הילדים לישון ואז הוא רוצח אותם בדקירות, מכסה את הגופות בשמיכות והגופות של הילדים נמצאות במיטה של אבא שלהם, כשעליהן סימני דקירה רבים.
עליזה לביא: המניע לרצח היה נקמה באישה שאותה בחר לאישה ואותה אהב ועל כן הוא רצח את הילדים הללו ביום ההולדת שלה.
עליזה לביא: ספטמבר 2013, אב מהשרון רוצח את שני ילדיו ומתאבד בתל אביב.
עליזה לביא: הוא משליך את הילדים בני 3 ו-5 מגג בניין בן 11 קומות ואז קופץ בעצמו.
עליזה לביא: ביוני השנה מסגיר את עצמו למשטרה גבר שמודה ברצח שני הילדים שלו בדקירות.
עליזה לביא: על פי החשד האב רצח את הילדים – גם במקרה הזה – במטרה לנקום באשתו, אישה שממנה היה פרוד למעלה משלוש שנים, שמתגוררת בארצות הברית.
עליזה לביא: קרן לוי, אימם האמיצה של שרה וישי זכרם לברכה נמצאת איתנו.
עליזה לביא: תודה רבה שאת איתנו ושבאת במיוחד להיות איתנו כאן ולשתף אותנו ולהסביר לנו גם על המחויבות שלקחת על עצמך, כדי למנוע את הרצח הבא.
עליזה לביא: אנחנו מאד מאד מעריכים את זה שאת איתנו כאן.
עליזה לביא: התופעה הזאת רחבה ואנחנו נדבר על המנעד של הביטויים מרצח ילדים ופגיעה באישה ושימוש בילדים ככלי של מיקוח, כאמצעי להתנקם באישה ולנהוג באלימות פיזית או כלכלית כלפי ילדים, אישה, משפחה שפעם הייתה יחד.
זהבה גלאון: תודה רבה גברתי, יושבת ראש הוועדה שנענית לקיים את הדיון הזה.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד כמה דברים.
זהבה גלאון: אני נמצאת בכנסת הרבה שנים ואנחנו כל שנה מקיימים דיונים במסגרת שבוע או חודש המאבק באלימות נגד נשים ואני מודה שזה הדיון הכי מרגש בעיני, שאני הייתי בו.
זהבה גלאון: אני רוצה להודות לאנשי אישה לאישה בירושלים, שביקשו ממני ליזום את הדיון הזה.
זהבה גלאון: זה היה בעקבות הרצח המזעזע של הילדים של קרן ואני רוצה להצטרף לדברים של עליזה.
זהבה גלאון: אני יודעת כמה זה קשה להגיע לכאן.
זהבה גלאון: אני בעצמי מתרגשת כשאני מדברת, אני חייבת להודות.
זהבה גלאון: אמרה בצדק חברת הכנסת לביא, שאנחנו רואים איך בעצם גברים משתמשים בילדים כדי לנקום בנשים והיא נתנה את הדוגמאות.
זהבה גלאון: אנחנו התכנסנו כאן היום ואני רוצה בהזדמנות זאת להודות גם לפרופסור רות הלפרין קדרי, ראשת מרכז רקמן בבר אילן ושוב לאנשי אישה לאישה.
זהבה גלאון: ובכלל, זאת הזדמנות להגיד תודה לכל אותם אלה שעוסקים במלאכה, במקלטים, במשך שנים בעבודה קשה, ללוות אימהות לילדים.
זהבה גלאון: במהלך השנים האחרונות אנחנו התכנסנו כל פעם לדבר על היבטים שונים שקשורים לאלימות כלפי נשים, וההצטברות הזו של המקרים, שחברת הכנסת תיארה עכשיו – וזה רק ככה כמה דוגמאות – אני רוצה לשים את זה בקונטקסט.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים היום בשיטה, במקרים שהם מקרי קיצון.
זהבה גלאון: חייבים להגיד את זה.
זהבה גלאון: לא כל הגברים האלימים והאלימים קשה כלפי נשים – רוצחים את הילדים שלהם.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים, אני חושבת שאפשר לקרוא לזה תופעה, אנחנו מדברים על תופעה שבאמת במקרים חמורים גברים עושים את הדבר הנורא מכל.
זהבה גלאון: הכל נורא, אבל זה הנורא מכל.
זהבה גלאון: לכן אני מאד שמחה, אם אפשר להגיד בקונטקסט הזה שמחה, אבל אני חושבת שכל כך חשוב שהתכנסנו כאן היום כדי לדבר על הנושא הזה ולשמוע מכל גורמי המערכת, גם מקרן עצמה שתספר לנו, אבל מכל גורמי המערכת – איך מתמודדים בכלל, איך מפתחים חושים להבין שעלול להיות כאן הרצח הבא, איך מונעים את הרצח הבא.
זהבה גלאון: איך נוהגים במקרים כאלה, איך מזהים, איך מסייעים לנשים עצמן, איך מסייעים למקלטים בהזדמנות זו להתמודד עם זה.
זהבה גלאון: אני רוצה שוב להודות לך על כך שהתכנסנו כאן וכשנשמע את הדברים נתייחס שוב.
עליזה לביא: אני רוצה להצטרף לברכות שלך, אבל זה עוד מקרה של דיון שצומח מהשטח, חברת הכנסת גלאון.
עליזה לביא: גם אישה לאישה וגם מרכז רקמן, שיזמו וסייעו בידינו גם בהזמנה של העדים, עדות, קורבנות והדברים שנאמרו, הנתונים שיוצגו, רק יחד אפשר לקדם.
עליזה לביא: בנקודה הכואבת והקשה הזאת אני רוצה בראשית הוועדה לברך אתכם גם על היוזמה וגם על ההתכנסות שלנו כאן, שהיא מוקפת באנשי מקצוע מהמובילים בארץ ואני משוכנעת שהדיון היום הוא התחלה של שיח שיוביל בסופו של דבר לסנכרון של המערכות, גם במקומות שבהם אנחנו לא מספיק שמנו את הפרוז'קטור בצורה מדויקת.
עליזה לביא: אנחנו נפתח את הדיון.
עליזה לביא: קרן האם את יכולה לדבר?
עליזה לביא: את רוצה שנפתח איתך?
עליזה לביא: זה מתאים לך? זה נוח לך?
עליזה לביא: עורכת הדין עדי רז, מרכז רקמן, בבקשה ובהמשך נשמע את קרן.
<עדי רז: ראשית באמת אני רוצה להודות לחברת הכנסת זהבה גלאון ולחברת הכנסת ד"ר עליזה לביא, יושבת ראש הוועדה, על כינוס הדיון הכל כך כל כך חשוב הזה, ובראש ובראשונה אני רוצה להודות לאישה אחת, מיוחדת במינה, אמא מדהימה, לקוחה וחברה - קרן לוי, שהגיעה לכאן ומחזקת.
<עדי רז: במקום למצוא את עצמי מחזקת אותה היא מחזקת אותי בעוצמות שלה ואנחנו מיד נשמע מפיה את הסיפור, מאז אותו יום נורא לפני ארבעה חודשים, אותו יום שאצל כל הסובבים את קרן, בטח ובטח אצל קרן, הוא ייחרט בזיכרון לנצח.
<עדי רז: קצת רקע.
<עדי רז: אני אעשה את זה עבור קרן.
<עדי רז: קרן היא ילידת ארצות הברית, אזרחית ארצות הברית שהגיעה לארץ בעקבות אהבה.
<עדי רז: היא הגיעה לכאן, היא התגיירה, בחרה להקים כאן בית בישראל.
<עדי רז: היא התחתנה, הולידה שני ילדים מדהימים שיצא לי להכיר באופן אישי, ועל כן מאד מאד קשה לי לדבר פה היום.
<עדי רז: הם נישאו.
<עדי רז: האלימות הייתה גם בתקופת הנישואין וגם לאחר הגירושין.
<עדי רז: אני יכולה להעיד שקרן עשתה הכל בשביל להשאיר את המשפחה ביחד, אבל כשהגיעו מים עד נפש והיא לא יכלה יותר, היא הגיעה למקלט אישה לאישה, שם היא מצאה באמת תמיכה וסיוע.
<עדי רז: לאחר מכן, כמו שאמרתי, היא לא יכלה יותר.
<עדי רז: היא הרגישה שהכל סוגר עליה.
<עדי רז: אלימות, אי תשלום מזונות, הכל ביחד הביא אותה לרצון לחזור לארצות הברית.
<עדי רז: היא הגיעה אלינו ואנחנו הגשנו עבורה את תביעת ההגירה.
<עדי רז: לאחר הליכים ארוכים שנמשכו כשלוש שנים, קרן והילדים – ישי ושרה, עברו מכאן לארצות הברית.
<עדי רז: לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לקרן ואני אשלים אחר כך, על בעצם מה ניתן להסיק מכל הדבר הנורא הזה, אני אומר שאלימות הייתה.
<עדי רז: זה לא משהו שהרצח הזה היה כרעם ביום בהיר, כרצח, כדבר מזעזע ונורא, אבל אלימות הייתה במשפחה הזאת.
<עדי רז: המשפחה הזאת חוותה אלימות, היא הגיעה למקלט נשים מוכות ואלימות מטבעה זה משהו שעולה ויורד ולעתים היא מתגברת ולעתים היא טיפה שוככת ואת זה צריך לזכור.
<עדי רז: ואנחנו נזכור את זה בהמשך הדיון, כשאנחנו נחשוב על מה אפשר לעשות ואיך אפשר לא להזניח את אותן משפחות.
<עדי רז: מאותו יום נורא, בחודש יוני, כשהתגלה המעשה הנורא, שקרן בעצם איבדה את המשפחה שלה, את היקרים לה מכל, אני אעביר לקרן את רשות הדיבור.
עליזה לביא: בבקשה, קרן.
<קרן לוי: ישי ושרה.
<קרן לוי: ישי.
<קרן לוי: שרה.
<קרן לוי: הנה אני בלי הילדים שלי.
<קרן לוי: הנה אני.
<קרן לוי: אני אמא בלי הילדים שלה היום.
<קרן לוי: אני אמא בלי הילדים שלה.
<קרן לוי: היה לי מאד מאד קשה לבוא לארץ.
<קרן לוי: כבר כמעט שלוש שנים אני לא כאן.
<קרן לוי: כמעט לא דיברתי עברתי, חוץ מאשר בבית קצת, עם ישי ושרה והיה לי קשה לבוא, אבל בחרתי לבוא בלי כעס ובלי פחד משתי סיבות.
<קרן לוי: קודם כל אני רוצה שכולם יזכרו את הילדים שלי – ישי ושרה.
<קרן לוי: חשוב לי שכולם יזכרו את הילדים שלי.
<קרן לוי: שכולם יזכרו את הילדים שלי.
<קרן לוי: אנחנו לא נשכח את הילדים שלנו ולא נשכח את האנשים הכי שבירים בקהילה שלנו.
<קרן לוי: רציתי לדבר על תמיכה וקהילה.
<קרן לוי: תמיכה שקיבלתי כשנכנסתי למערכת של המשטרה והעובדים הסוציאליים והמקלט ושופטים והחלטות.
<קרן לוי: שנים תמכו בה.
<קרן לוי: הייתה הרבה תמיכה.
<קרן לוי: כשהייתי צריכה עזרה, אז כל אנשי המקצוע היו שם בשבילי עם מלא ידע, רצון, אכפתיות.
<קרן לוי: חשבתי תמיד שהעובדה שכולם עושים זו עבודה מאד חשובה, כי אני, קרן, אמא של ישי ושרה, הילדים שכל כך רציתי לגדל ולראות אותם בריאים, שלמים, רציתי לראות אותם שמחים.
<קרן לוי: כולם עזרו לי, נתנו לי תמיכה.
<קרן לוי: ביחד כולם נתנו לי תמיכה.
<קרן לוי: בסוף עברנו לארצות הברית.
<קרן לוי: כששמעתי מה האב עשה לילדים שלנו, לילדים שלנו – כמו הילדים שלכם, הילדים שלנו – מה הוא עשה – נכנסתי לבור כל כך עמוק.
<קרן לוי: נכנסתי לחושך כל כך חשוך, כל כך כבד, שגם אני חשבתי שאני אמות.
<קרן לוי: אבל אני כאן, אני כאן, ישי ושרה, אני כאן.
<קרן לוי: ומה אני יכולה לעשות?
<קרן לוי: מי אני?
<קרן לוי: מי אני עכשיו?
<קרן לוי: אמא בלי ילדים.
<קרן לוי: מה אני אעשה?
<קרן לוי: כשהתחלתי לנשום והתחלתי להבין את המציאות החדשה שלי, אני חשבתי מה אני עשיתי?
<קרן לוי: אני עבדתי עם המערכת, אני עשיתי מה שביקשו ממני, כל דבר שביקשו ממני, אבל ברגע שעברתי לארצות הברית הייתה חסרה התמיכה שהחזיקה אותי בשנים שהייתי פה בארץ.
<קרן לוי: היו חסרים אנשי הקשר, היה חסר הקו ביני ובין המקום שאני שולחת את הילדים שלי וזה לא היה בסדר.
<קרן לוי: זה לא היה בסדר, כי ישי ושרה לא כאן היום.
<קרן לוי: משהו לא בסדר.
<קרן לוי: כשהייתה החלטה בבית המשפט, זה היה הסוף.
<קרן לוי: כשיש החלטה זה לא הסוף של האלימות.
<קרן לוי: זה לא הסוף של הקושי, זה לא הסוף של התמיכה שהקהילה ושאנשי המקצוע צריכים לתת לאישה במצבים כאלה.
<קרן לוי: זה חשוב לדעת שאין סוף לזה.
<קרן לוי: תמיד צריך שיהיה לאן לפנות.
<קרן לוי: אסור לשכוח.
<קרן לוי: אז כשאני התעוררתי טיפה והתחלתי להבין את המציאות שלי, הסתכלתי סביבי וראיתי את הקהילה שלי, באוהיו, הקהילה היהודית, הקהילה הלא יהודית, כל האנשים שאהבו אותנו בזמן שהיינו גרים שם והרגשתי אהבה מישראל, מהקהילה שלי.
<קרן לוי: היה מעגל של ידיים וחיבוקים ונשיקות וזה נתן לי את הכוח שהייתי צריכה לעמוד מולכם היום.
<קרן לוי: אתם נתתם לי, מרחוק אפילו, את הכוח שהייתי צריכה לבוא לכאן ולספר את הסיפור של ישי ושרה.
<קרן לוי: למה אני כאן היום?
<קרן לוי: כדי לספר את הסיפור של ישי ושרה, שלא נשכח אותם וגם לעשות כל דבר שיאפשר לשמוע על נשים וילדים אחרים, שזה לא יקרה להם.
<קרן לוי: היום אני כאן בכנסת המכובדת, כדי לספר את הסיפור שלי, מאיפה באתי.
<קרן לוי: על הבסיס של תמיכה וקהילה אנחנו צריכים שינוי.
<קרן לוי: אנחנו צריכים לעשות את זה ביחד.
<קרן לוי: אנחנו צריכים לחזק את הפרויקטים כמו הקו של"י, שאני אספר על זה אחר כך, כדי למלא את החור שהילדים שלי נפלו בו – חוסר התמיכה שהיה לי בארצות הברית.
<קרן לוי: הכוח שלי הוא על בסיס האהבה שיש לי בשביל ישי ושרה ועל בסיס האהבה שקיבלתי מכולם וראיתי כמה תמיכה ואהבה - זה מחזק.
<קרן לוי: אז אני אעשה כל מה שאוכל כדי לעזור בעניין הזה.
<קרן לוי: פתחתי דף פייסבוק שכולם שם בארצות הברית גם יודעים שאני כאן וגם נותנים תמיכה וגם מוכנים לעזור בכל דבר, בכל מה שאפשר היום במה שיש לנו היום, הם יעזרו.
<קרן לוי: אני רוצה להזמין את כולם וכל אחד שאתם מכירים שרוצים לזכור את ישי ושרה איתי לקבוצת יבנה, ב- 2 בדצמבר בשעה 16:30.
<קרן לוי: אנחנו נעשה צעדה שקטה לזכור אותם באהבה, בקהילה, בתמיכה.
<קרן לוי: תודה שאתם כאן.
עליזה לביא: אנחנו מעריכים מאד מאד את העובדה שאת איתנו ואת הדברים שאמרת.
עליזה לביא: ואני מתחייבת שנעשה את הכל - - -
<קרן לוי: אנחנו חייבים.
<קרן לוי: אם אני יכולה לעמוד היום, אנחנו יכולים לעשות הרבה ביחד.
<קרן לוי: אם אני עומדת כאן ואני מדברת עליהם היום, על הילדים שלי שאינם על ידי, ביחד אפשר לעשות שינוי.
<קרן לוי: ביחד אפשר לעשות הכל.
<קרן לוי: אם אנחנו נשים לעצמנו אותה מטרה, על בסיס של אהבה, בלי פחד – אפשר לשנות.
<קרן לוי: נעשה את זה.
עליזה לביא: עדי, בבקשה.
<עדי רז: קרן תודה רבה רבה.
<עדי רז: אני חושבת שנדרשו עוצמות אדירות בשביל להגיע לארץ ולהגיע לכאן, באמת לבמה הכי מכובדת והכי משמעותית, אני חושבת שישנה, אז אני באמת מודה לכם על קיום הדיון הזה, על זה שאפשרתם לה ולקרן על כך שהיא הגיעה.
<עדי רז: קרן שלחה אותם - היא אמרה לילדים שלנו - היא דיברה על אבי ועליה - היא שלחה אותם למי שהיה אמור להיות הסלע האיתן, הגורם הכי משמעותי בחיים שלהם, חוץ ממנה.
<עדי רז: האבא שלהם.
<עדי רז: ההורה השני.
<עדי רז: הגורם שהיה אמור לשמור עליהם.
<עדי רז: במקום לשמור עליהם הוא התנקם בה דרכם.
<עדי רז: אני אמרתי בדיון לפני כחודשיים, שהיה בנושא אלימות כלפי נשים, זו האלימות.
<עדי רז: זו האלימות כלפי נשים.