GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנה קהת: אני כארגון רוצה לקבל ממך מכתב שאם מגיעה אלי תלונה כארגון נשים, שתהיה לי כתובת לפנות ולהעביר את התלונה, שאתם לוקחים אחריות שהמקום הזה, לא יקבל עד שיהיה ברור לגמרי שהוא נקי מהטרדה מינית?
<חנה קהת: אותו מקום, אני יודעת ששנים על גבי שנים, עוד פעם ועוד פעם התלוננו עליו – המנכ"ל עצמו הוא זה שמטריד – עד היום אני יודעת ששוב ושוב שולחים לשם בנות.
<שר-שלום ג'רבי: חנה, אני אומר לך באחריות: כל מקום שפוגע בבנות – אגב, לא רק הטרדות מיניות, גם פוגע בהן – לא יגיעו לשם בנות, אבל זה לא רק אנחנו, זה העמותות.
<חנה קהת: אז תנו לנו את הכתובת שלכם.
<שר-שלום ג'רבי: קודם כל, אתם מוזמנים תמיד - - -
<חנה קהת: אני רוצה לקבל מכתב ממך כארגון.
<ליאת קליין: זו אחריות של ממונה במסגרת הליך משמעתי גם, זה עכשיו אמור להיכנס.
עליזה לביא: רק נשמע את עו"ד ליאת קליין, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע, ואז תענה.
<ליאת קליין: אני אדבר מאוד בקצרה.
<ליאת קליין: מאוד חשוב לי להגיד תודה על מה שקורה פה עכשיו ועל הדיון הזה.
<ליאת קליין: זו לא פעם ראשונה שאנחנו ערות לאיזושהי בעיה, לא כל כך יודעות בעצמנו מה לעשות, אחרי שהדיון הזה מגיע לוועדה, כמה חודשים אחר כך פתאום יש נוהל, פתאום נעשים דברים וזה ממש חשוב ויפה לראות את זה.
<ליאת קליין: יש פה מהפך אדיר מהפעם האחרונה שהיינו פה, לפני כמה חודשים.
<ליאת קליין: תודה רבה גם לשירות, גם לכם וגם ליועץ המשפטי, אני יודעת שהוא ניסח את הנוהל והיינו אתו בקשר.
<ליאת קליין: כבר מיד לאחר הדיון הקודם פנו אלינו חלק מהעמותות וביקשו: בואו נעשה סדנאות ארציות, אלה דברים שהתחילו לקרות בזכות הדיון הקודם פה וזה נורא חשוב.
<ליאת קליין: אני רק אגיד כמה דברים ממש קצרים, בגלל הזמן, שקצת היו חסרים לי במסגרת הנוהל ושאולי שווה לשים אליהם לב: א', אני רוצה להגיד לך תודה רבה על הדברים, כשמגיעות אלינו עשרות פניות מדי בשנה, למרכזי הסיוע, ולהרבה מהן אין ביטוי בחוץ, הן לא יוצאות החוצה בגלל הקושי לצאת ולספר, אז תודה גדולה על האומץ להגיד את זה פה, את הדברים האלה שאנחנו שומעות.
<ליאת קליין: כמה דברים נורא קטנים: א', דיברת על הצורך לחבר גורמי סיוע, אני גם אומרת שבזמן אמת אולי צריך להיכנס לנוהל לחבר לגורם סיוע ראשוני, גם אם זה עדיין לא טיפול מלא, צריך להיות גורם סיוע שהוא מעין כתובת ראשונה שתוכל לאפשר ולנתב את זה לגורמי סיוע.
<ליאת קליין: אולי צריך גם לחשוב על ביטוח לאומי בהקשר הזה, שהוא נותן מענים אם זה בפגיעה מינית בעבודה או בצבא, שזה יכנס גם בשירות במקרים אלה לאיזשהו מימון, צריך אולי לשקול את המקום הזה גם.
<ליאת קליין: עוד משהו קצר על ההליך המשמעתי.
<ליאת קליין: הדברים שאת אומרת, חנה, הם סופר חשובים, אני מקווה שעכשיו, כשיהיו באמת ממונות, שהם יהיו מוכשרות ושיבינו את גודל האחריות גם של מעביד ושל מקום עבודה – יש המון המון צעדים שצריכים להינקט בהליך משמעתי.
<ליאת קליין: אם יש תלונה, יש מקום להשעות או לעצור, דברים שבאמת לא נעשים כמו שצריך היום.
<ליאת קליין: אני מקווה באמת שזה יהיה חלק מאותן הכשרות שהממונות יקבלו כדי לדעת מה הכלים שיש להן כדי לעצור את המשך הפגיעה ולגרום למקום להיות נקי ובטוח יותר לבנות שמגיעות אחר כך, אם בכלל.
<ליאת קליין: אני כן אגיד עוד משהו קטן שאולי לא התייחסתם אליו בנוהל ואולי כדאי – אני לא יודעת אם זה נכנס בנהלים אחרים אבל כל הנושא של יחסים בהסכמה.
<ליאת קליין: הבנות של השירות הלאומי נמצאות בכל מיני צמתים מול רכז קהילה ורכז חינוך, קורות שם כל מיני מערכות יחסים מאוד מאוד מורכבות, צריך להדגיש מה קורה עם יחסי כוח, מהם יחסי מרות.
<ליאת קליין: הייתי מכניסה את הדברים האלה בתוך הנוהל כי אלה כן מקרים שמגיעים אלינו ונשמח לחשוב ביחד איך עושים את זה בצורה עדינה.
<ליאת קליין: אולי זה חלק הדברים שפתחת אתם, וזה נכון – אנחנו לא צריכים רק להגיע למצב שבו השירות עומד בהוראות החוק אלא צריך להיות יותר חלוץ, יותר מתקדם ויותר פורץ דרך, לעשות משהו מתקדם יותר כדי שדווקא במקום הזה של עשייה שהיא חברתית, של שירות לאומי, אולי נסמן גבולות נקיים יותר, ולא איזו עמידה ברף הסטנדרטי שקובע החוק.
<ליאת קליין: אני חושבת באמת על מקומות מועדים מראש, אני לא יודעת אם לא להציב שם בנות אבל אולי שם צריך טיפול וליווי צמוד יותר במקומות שהם מסוכנים יותר, צריך להיערך לזה לפני.
עליזה לביא: ידעיה, בבקשה.
<ידעיה לוין: א', אני מברך על הדיון, בוודאי ברמת מדינה, אני חושב שיש כאן שינוי גדול ויישר-כוח.
<ידעיה לוין: אני מסכים שברמת העמותות יש עמותות שמטפלות יותר ויש עמותות שמטפלות פחות.
<ידעיה לוין: אני יכול להגיד שלפחות אצלנו – ואני חושב שכאן בעצם הפערים, כי את ראית את הדברים ברמת מדינה, חלק מאתנו ראו את הדברים ברמת העמותות – אצלנו יש נוהל המון שנים, יש ממונה המון שנים, אין מצב שבו מקרה לא יטופל.
<ידעיה לוין: יש כמה מנהלי מוסדות שאני יכול להגיד שבאופן אישי גרמתי לזה שהם לא יהיו בתפקידם כתוצאה מזה שהם היו מעורבים בהטרדה ויש לזה קבלות כמו שאומרים.
עליזה לביא: בוא נעלה לקומה השנייה – הקומה השנייה היא שמעניינת אותנו פה בדיון.
<ידעיה לוין: אני רוצה להעיר שלוש נקודות שלא דיברתם עליהן, דיברתי עליהן בפעמים הקודמות: א', עדיין עובדת סוציאלית אחת ל-750 זה לא מספיק, זה לא ניתן, אי אפשר לתפקד בצורה כזו וכו'.
<ידעיה לוין: זאת אומרת, זה חייב להשתנות איך שלא מסתכלים על זה כי בעיני זה הבסיס.
עליזה לביא: אתה צודק, פעם שעברה אני פניתי לאוצר, הובטח לי שבתקציב – אבל אני כרגע מזכירה לך שזה - - -
<צבי במברגר: בינתיים החמירו עוד יותר את הבעיה.
<ידעיה לוין: הנקודה השנייה – הדבר המרכזי בעיני אלה המקרים שלא מגיעים.
<ידעיה לוין: אני חושב שלפחות אצלנו אין מקרה שמגיע ולא מטופל.
<ידעיה לוין: המקרים שלא מגיעים – לא יוכלו, אם יש רכזת אחת ל-70 בנות זה לא ילך, סליחה שאני אומר את זה.
<ידעיה לוין: הרכזת צריכה ליצור דו שיח משמעותי עם הבנות.
<ידעיה לוין: היום התעריף הוא רכזת אחת ל-70, ומנהלת אחת ל-750 או ל-1,000, אני חושב שאם לא ישתנו הפרמטרים האלה, בסופו של דבר לא נצליח לעשות – נעשה שינוי, זה לא שלא נעשה שינוי, לא נצליח לעשות שינוי משמעותי.
עליזה לביא: הנקודה השלישית?
עליזה לביא: מצטערת שאני קצרה, אני פשוט חייבת לסיים.
<ידעיה לוין: הנקודה השלישית – אני מסכים שחייבת להיות הכשרה על ידי גורם חיצוני.
<ידעיה לוין: אני חושב שאי אפשר לעשות את זה כל שנה, אצלנו למשל אחת ל-4 שנים זה נושא שנתי כנוהל, אחת ל-4 שנים זה נושא שנתי ואז כולם עוברים.
עליזה לביא: מעולה, אבל רק הממונות עצמן יכולות להצטרף לקורסים קיימים ושלא תימצא ממונה שלא עברה.
<ידעיה לוין: זה ברור, אצלנו כל הרכזות עוברות הכשרות מאוד מקצועיות בנושא.
עליזה לביא: נועה ברג, "האגודה להתנדבות".
<נועה ברג: אני אהיה קצרה.
<נועה ברג: קודם כל, אני גם רוצה להודות לך, אני חושבת שכל פעם כשסיפור כזה נשמע הוא קול באמת להרבה מתנדבות ומתנדבים, צריך אומץ בשביל זה ואני באמת מודה לך על גילוי הלב.
<נועה ברג: הבקשה שלי, דווקא מתוך הסיפור הזה – ואני לא אכנס לפרטים – לי חסר סנכרון בין העמותות, כי ברגע שעמותה מוציאה בת ממקום שירות בגלל סיפור כזה, והעמותות עושות את זה, יש משהו ברגולציה שחסר כדי שעמותה אחרת לא תיכנס לשם.
<נועה ברג: אני חושבת שהסיפור הוא בין העמותות יותר מאשר בין עמותה שמוציאה כי אני מתארת לעצמי שהעמותות עושות את המאמץ כדי להוציא במקומות שיש אתם בעיה.
<נועה ברג: אני יודעת על עצמנו שאנחנו - - -
<ליאת קליין: יכול להיות פורום שבו הממונות של כל העמותות תתכנסנה.
<נועה ברג: זה חסר ושם אני חושבת שהעזרה שלכם לנו יכולה להיות מאוד מאוד משמעותית, לרכז את השמות של המקומות האלה ולא לאפשר – אם עמותה החליטה להוציא אז צריך לחשוב פעמיים.
<נועה ברג: בטח ובטח אני מצטרפת לעמדה שצריך לבדוק לפני שנכנסים למקום שירות את תנאי השירות, האם מתאים למתנדבים ומתנדבות להיכנס למקום כזה, לא כל מקום מתאים לבנות שירות לאומי.
עליזה לביא: ארנה קוטלר, מנכ"לית "שלומית", בבקשה.
<ארנה קוטלר: אני מצטרפת לכל מה שאמרו, אני בכל זאת רוצה לבוא ולהגיד שאני השנה הלכתי יחד עם "אל הלב" ועשיתי סדנאות מקצועיות, אני חושבת שאין לזה תחליף.
<ארנה קוטלר: אני חושבת שיש כאן קצת בלבול בין להכשיר את הממונות, שזה עניין אחד, לבין האחריות החינוכית שלנו על הבנות והבנים של השירות הלאומי והאזרחי.
<ארנה קוטלר: צריך לזכור שבמודל המיוחד של החברה הישראלית השירות הלאומי הוא אקוויוולנט לשירות הצבאי בהיבט שזו הנקודה האחרונה שבה אנחנו עדיין יכולים לתת כלים לצעירים לפני שהם יוצאים לעולם הגדול.
<ארנה קוטלר: לכן אני חושבת שיש חשיבות גדולה מאוד באחריות שלנו להכשיר אותם להיות אזרחים טובים גם בהיבט הזה וצריך למצוא מימון לעניין.
<ארנה קוטלר: אני אומרת לכם, אנחנו נאלצנו לטפל רק ב-800 בנות במקום ב-3,000 בגלל אילוצים תקציביים, ושוב, זה לא רק לטובת השירות הלאומי, ההכשרה שהן מקבלות זו הכשרה לחיים ואני חושבת שיש פה הזדמנות שאסור לנו לפספס אותה.
עליזה לביא: סיכום שלך, אדוני.
<שר-שלום ג'רבי: קודם כל, תודה רבה לך שוב, באמת תודה, אני מאוד מעריך את זה.
<שר-שלום ג'רבי: אני רוצה להתייחס למה שחנה אמרה: חנה, אני כבר אומר לך שהעמותות באמת עובדות טוב אבל תמיד אפשר להשתפר, אני כבר קורא לכל ארגוני הנשים וגם נוציא מכתב:
<שר-שלום ג'רבי: כל מקום שיהיו הטרדות – גם לא הטרדות מיניות, כל מקום שיפגעו במתנדבים – לא יהיו שם משרתים.
<שר-שלום ג'רבי: יחד עם זאת, אני קורא מכאן לעמותות שבאמת יעדכנו אותנו – אני מצטרף למה שנועה אומרת – כל מקום וכל גוף שהוציאו אותו בגלל סיבה כזו או אחרת, ובטח ובטח בשולחן הזה שאנחנו מדברים על הטרדות מיניות, אנחנו נגיע לכאן ואנחנו נפסול אותו כמקום שירות.
<שר-שלום ג'רבי: כמו שאנחנו מאשרים אנחנו נפסול אותם.
<שר-שלום ג'רבי: שהדברים האלה יהיו ברורים.
<שר-שלום ג'רבי: אני לא חוזר בי בעניין של הפסיכולוג ולא חוזר בי בנושא של ההכשרות המקצועיות שהרשות תממן.
<שר-שלום ג'רבי: תודה רבה לך.
עליזה לביא: אני רוצה לברך אתכם על המהלך, על שיתוף הפעולה, על תהליכי עומק שבאמת נעשו כאן, קיבלתי ריקושטים אפילו מהצבא, במקום הזה של אלימות, של השיתוף, ואני באמת מברכת על כך ואני שוב רוצה להודות לך על הדברים שאמרת.
עליזה לביא: זה לא עניין של מתנדבת במקום אחד, זה לא מתנדב או מתנדבת, זה כולנו, זה כולנו כחברה, זה המקום של הילדים והילדות שלנו בנקודה המאוד מאוד תמימה וטהורה שלהם, חדורי אידיאליים והרצון לבוא ולתקן.
עליזה לביא: אדם שנפגע לוקח את הפגיעה הזאת הלאה לכל חייו וכמה שנדע להגן ולשמור – ואת צודקת, צריך גם לבוא ולתת כלים לבנות, אז יש כאלה שזה עולמן, והוריהן, בית הספר והסביבה העוטפת ציידו בכלים, ויש כאלה שלא.
עליזה לביא: התפקיד שלנו באמת לבוא ולראות איך עושים את זה ואיך עושים את זה נכון.
עליזה לביא: אין ספק שיש פה דיפרנציאציה ויש בנות שאין להן לאן לחזור, גם לא ברמה האישית-משפחתית.
עליזה לביא: פה באמת אני מברכת על הנכונות שלך, גם המידית, בנושא של הממונות, בנושא של התמיכה האישית-נפשית, באחריות המנהלת כי זה לא דברים שהיו והשינוי המבורך הזה יצעיד אותנו קדימה למקום בטוח יותר, נכון יותר ובאמת לתרומה האדירה של השירות הלאומי, על מנעד התפקידים שבו, לטובת החברה הישראלית כולה.
עליזה לביא: תודה רבה לך, תודה לכם, המשך יום טוב ובחירות לפנינו.
עליזה לביא: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: היום ב' בכסלו התשע"ה, ה-24 בנובמבר 2014.
עליזה לביא: על סדר היום הצעת חוק הדיון הציבורי (זכויות רכישה) (תיקון – תקופת שהות במקלט לנשים מוכות), התשע"ד-2013 של חבר הכנסת דוד צור.
עליזה לביא: לפי חוק הדיור הציבורי, אדם המתגורר תקופה של חמש שנים רצופות בדירה ציבורית זכאי לרכוש את הדירה הציבורית בה הוא מתגורר במחיר ובתנאים מיוחדים ובהטבות.
עליזה לביא: אתה מבקש לתקן את סעיף 6 לחוק ואנחנו כאן בישיבה של הכנה לקריאה ראשונה בהצעת החוק החשובה שלך.
עליזה לביא: חבר הכנסת דוד צור, כולנו כאן עם המבט הקשה על הפנים בעקבות הדיון הקשה שהיה כאן והתכתב לחלוטין עם הצעת החוק שלך שמבקשת לתקן את החוק ולהוסיף את התקופות בהן נשים נאלצות לחסות במקלט לנשים מוכות לתקופות שיובאו בחשבון לחישוב הזכאות כאמור.
עליזה לביא: ידוע לנו כי משרד השיכון כיום נוהג בהגינות ולמעשה מאפשר חישוב וזכאות כאמור.
עליזה לביא: אתמול נודע לנו שהנושא גם מעוגן רשמית בנוהל של מינהל הסיוע בדיור של המשרד אל מנהלי החברות המאכלסות.
עליזה לביא: גם השר וגם בכירי המשרד נתנו תוקף לתיקון של עיוות שהדעת לא יכולה לסבול כי אישה מוכה שנזקקת לדיור ציבורי, אין הדעת נותנת שתיפגע פעמיים.
עליזה לביא: הוועדה מביעה את ההערכה העמוקה לרגישות שמגלה שר השיכון לעניין הזה ולנוהל המבורך.
עליזה לביא: יחד עם זאת, ביודענו את המציאות הפוליטית הישראלית שהיא מציאות לא קבועה, אסור לנו לסמוך על נהלים, תקנות וגחמות כאלה ואחרות והחובה שלנו היא גם לדאוג לדורות הבאים.
עליזה לביא: עלינו לקדם את זה בחקיקה.
עליזה לביא: הנהלים שקבע השר שיעמדו מתוקפם עם סיום כהונתו, כאן באמת התאגדו בראשותך, חבר הכנסת דוד צור, עשרים חברי הכנסת מכלל סיעות הבית כדי לעגן את הנושא בחוק של הכנסת, חוק שבא לבטא את העמדה של הכנסת ואת ההכרה של הכנסת בחשיבות העניין ושלא ניתן יהיה לשנותו אלא על ידי הכנסת עצמה.
דוד צור: תודה לך גברתי היושבת ראש.
דוד צור: או שהייתה איזו לקונה בחוק או משהו שבסופו של דבר גם בשיח שהיה לי עם היועץ המשפטי של משרד השיכון, גם הם העירו את תשומת לבי שהנושא לכאורה מטופל ממילא אבל בהתייעצות עם הייעוץ המשפטי של הכנסת, טוב שזה יעוגן בחקיקה.