GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונית מרזן: זאת אומרת, איך אנחנו, הנשים, תורמות בתחום החינוך, בתחום התקשורת, ומפיצות את האג'נדה שלנו למען השלום, למען שילוב נשים בקבלת החלטות מדיניות, ביטחוניות ואחרות.
<רונית מרזן: אני רוצה לגעת דווקא בנושא של הקונפליקט הישראלי-פלסטיני כדי להדגים את הענין הזה, איך אנחנו, כנשים, יכולות לתרום בנושא של חינוך, בנושא של תקשורת: אני מלמדת באוניברסיטת חיפה שלושה קורסים, שלושתם בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, חלקם קשורים גם לערבים בישראל.
<רונית מרזן: את הסטודנטים שלי אני מחנכת, מעבר להפצת הידע והמידע שאני מעבירה לרשותם, אני גם מחנכת אותם לחשוב מחוץ לקופסה ולנסות לראות איך אנחנו מגדלים דור חדש של סטודנטים, שאני מניחה שחלקם הגדול של הסטודנטים שלי קצינים, אנשי שב"כ, אנשי מוסד.
<רונית מרזן: אני מלמדת את התכניות הביטחוניסטיות הסגורות באוניברסיטת חיפה, ואני רואה בהם אמנם גברים, חלק מתוכם גם נשים אבל בהחלט התרומה שאני חשה שאני תורמת זה לנסות לקחת אותם למקום שבו הם יחדלו לחשוב מהמקום ההרואי, הגברי המיליטריסטי, ולנסות לחנך אותם ולהביא אותם למקום של שיח חומל, שיח רך יותר, שיח פייסני יותר.
<רונית מרזן: אני עושה את זה דרך התקדמות או דילוג על שלוש משוכות מרכזיות: המשוכה הראשונה זה המשוכה הלאומית, המשוכה השנייה זו המשוכה הדתית, המשוכה השלישית זו המשוכה הדורית ואני אפרט בקצרה: - -
עליזה לביא: בקצרה, שני משפטים, אני חייבת לסגור דיון.
<רונית מרזן: בקצרה ממש: המשוכה הלאומית – החינוך המרכזי וגם בתקשורת שאני מתראיינת, אני מנסה להראות איך אפשר לשנות את שיח הקורבנות הגברי, ההרואי אצל שני הצדדים, לא רק בצד הישראלי אלא בהחלט גם בצד הערבי-ישראלי וגם בצד הפלסטיני, בשיח קורבנות נשי חומל, שמצמצם את התוקפנות הרגשית שלנו לתוך תהליך קבלת ההחלטות ויוצר יותר נכונות להניח לטראומות העבר לשקוע.
<רונית מרזן: דהיינו, טראומות מכוננות יסוד, ה"נכבה" של הפלסטינים והשואה אצלנו, היהודים - -
עליזה לביא: תודה, אני עוצרת אותך כאן, יש לי עוד שתי דוברות.
עליזה לביא: ורד כהן ברזילי, מנהלת מרכז מדיה לנשים, בבקשה.
<ורד כהן ברזילי: מרכז מדיה נשים הוא למעשה פרויקט של ארגון בשם "אנו".
<ורד כהן ברזילי: המרכז הוא ייחודי וראשון בארץ, הוא מודל של Women's Media Center, שנוסד בהצלחה בארצות-הברית.
<ורד כהן ברזילי: בגלל שזמננו קצר, אני רק אספר שזה מרכז שיש לו הרבה מאד זרועות, כשזרוע אחת היא תא העיתונאיות, שאני הייתי גם בין המייסדות של התא.
<ורד כהן ברזילי: אני רוצה לדבר ספציפית לנושא, ובמהלך "צוק איתן" כמו ב"פיקים" ביטחוניים אחרים, אנחנו נוהגות להפיץ רשימה של מומחיות, לעשות גם עבודה פנימית של העיתונאיות עצמן לנסות ולהזמין או לשכנע, לשאת ולתת עם העורכים הראשיים שלצערנו, כולם היום גברים, כדי שיוזמנו כמה שיותר נשים כמומחיות.
<ורד כהן ברזילי: המטרה שלנו כמובן מאד זהה ליעדים של רוב הארגונים שיושבים כאן מסביב לשולחן.
<ורד כהן ברזילי: כמובן ייצוג שווה ולא רק ייצוג נשי, לא רק להזמין נשים שידברו כאימהות מודאגות אלא גם כפרשניות ביטחון.
<ורד כהן ברזילי: ראשת הוועדה דיברה על זה מאד יפה.
<ורד כהן ברזילי: היא גם מלווה את התא ונפגשה אתנו כמה וכמה פעמים.
<ורד כהן ברזילי: הנושא בהחלט יקר לליבך וגם הגברת ורד סוויד מקדמות אותו.
<ורד כהן ברזילי: מאד חשוב ומעבר לזה שאנחנו מפיצות את הרשימות ובקרוב יעלה האתר הדיגיטאלי, שיקל על העורכים והעורכות לאתר את אותן נשים מומחיות, הרבה פעמים החסמים גם אצל נשים.
<ורד כהן ברזילי: הן לא מעוניינות להגיע, הן לא יכולות להגיע, הן נרתעות מהטלוויזיה, הן נרתעות מכתיבת מאמרי דעה.
<ורד כהן ברזילי: אני מוצאת את עצמי הרבה פעמים, אחרי שאני מתחננת לאורחים ואומרת: תזמינו נשים, אני מקבלת איזה אימייל מטריף באמצע הלילה: איפה הנשים שלך?
<ורד כהן ברזילי: - -
<ורד כהן ברזילי: - - אנחנו פתחנו עכשיו סדרה של הכשרות טלוויזיה, גם חברות הכנסת ועשרות מוזמנות.
<ורד כהן ברזילי: מי שחוששת להתראיין בתקשורת, לא יודעת איך לעשות את זה, אפשר לפנות אלינו, אנחנו נעשה הכשרות מיוחדות.
עליזה לביא: אנחנו תכף נראה איך אנחנו מסכמים את כל הידע שהצטבר כאן בשיתופי הפעולה.
עליזה לביא: אני רוצה לתת לעוד שתי דוברות להציג את עצמן: דוקטור יוליה אלעד שטרנגר, מבית ספר "לאודר" לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה, בבקשה.
<יוליה אלעד שטרנגר: שלום, תודה.
<יוליה אלעד שטרנגר: קודם כל, אני רוצה להגיד שאני מאד שמחה שהדיון מתקיים גם בוועדת חוץ וביטחון ולא רק בוועדה לקידום האישה.
<יוליה אלעד שטרנגר: אני רוצה להגיד שני דברים קטנים, בתור פסיכולוגית פוליטית להתייחס לענין הפסיכולוגי - -
עליזה לביא: אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת עמר בר לב שהצטרפת אלינו, הדיון הוא בוועדה שלנו.
עליזה לביא: יכול להיות שבאחת הפעמים הבאות, ודיברתי על זה - -
באסל גטאס: זה Wishful thinking...
עליזה לביא: יש לנו כבר כמה המשכים.
<יוליה אלעד שטרנגר: אני רוצה להגיד שני דברים בקצרה: 1.
<יוליה אלעד שטרנגר: מגוון הוא חסם, מגוון הוא איום על כל קבוצה של קבלת החלטות, וזה לא רק השאלה המגדרית.
<יוליה אלעד שטרנגר: באופן כללי, מגוון מאיים על קבוצות קבלת החלטות ואני חושבת שאנחנו צריכות גם למקד את המאמצים שלנו בשדה הזה מבחינת ההסברה של הענין כי אם אנחנו מדברות רק במונחים של: אנחנו מביאות שיח נשי, פייסני, דיבור נשי, זה רק מבדל אותנו שוב לקבוצה.
<יוליה אלעד שטרנגר: אנחנו מביאות מגוון כאינדיבידואלים, כמו שעוד הרבה מגזרים אחרים מביאים מגוון כאינדיבידואלים.
<יוליה אלעד שטרנגר: אנחנו לא רק שם בתור נשים ובתור איזו שהיא קבוצה שיש לה מאפיינים ספציפיים, שאני בכלל לא בטוחה שהם קיימים בסגנון קבלת ההחלטות או בסגנון השיח.
<יוליה אלעד שטרנגר: דבר שני, אני חושבת שחשוב מאד לא להיות עוינות או לחשוב לשקול לא להיות עוינות כלפי נשים שלא רוצות להיות סמל המאבק, וזה בסדר.
<יוליה אלעד שטרנגר: כמו שאנחנו צריכים להיזהר מהדרה של נשים, אנחנו צריכות להיזהר מלהיות עוינות כלפי נשים שלא רוצות לראות את עצמן רק כמקדמות איזה שהוא מאבק או כמקדמות איזו שהיא אג'נדה מגדרית, וגם כי הן רוצות לעשות את עבודתן במסגרת הוועדות האלה.
<יוליה אלעד שטרנגר: ובכך שהן עושות את עבודתן במסגרת השיח, במוקדי קבלת ההחלטות, הן כבר עושות שירות.
<יוליה אלעד שטרנגר: הן לא חייבות להיות סמל המאבק.
עליזה לביא: פרופסור גליה גולן, אחרונת הדוברים.
<גליה גולן גילד: אני דווקא אקח את הקו השני, אני בהחלט תומכת ברעיון של לעודד פמיניסטיות ופמיניסטים כי יש גם כאלה.
<גליה גולן גילד: באותו מחקר של "שוות", שעשינו לא מזמן, מצאתי גם שמה שחשוב זה לאו דווקא מספרים, מספרים זה טוב שיהיו נשים, בוודאי, זו זכותנו אבל באמת השאלה היא של נשים פמיניסטיות.
<גליה גולן גילד: ראינו בנושא של חקיקה, כשבדקנו על פי רוב, הנשים שקידמו נושאים של נשים, הן באו ממפלגות המרכז ושמאל אבל גם מהימין, אם הם היו פמיניסטיות.
<גליה גולן גילד: זה לדעתי מאד חשוב.
<גליה גולן גילד: אני מסכימה, דרך אגב, עצה שקיבלתי לפני הרבה הרבה שנים מדונה שלאלה, שהיתה בממשל האמריקאי, לקדם נשים.
<גליה גולן גילד: אני תומכת גם במה שנאמר לגבי מגוון ופמיניזם.
<גליה גולן גילד: רציתי להגיד דבר שני בקשר לדיון הזה: לדעתי, אחד הדברים שבדיונים של 1325 ראינו זה שצריכים להרחיב ולהבין שבעולם כבר מזמן מנסים להרחיב את מונח הביטחון.
<גליה גולן גילד: ביטחון הוא לא רק ביטחון בנושאים הצבאיים הקשים של נשק וכולי, בוודאי לא במלחמות החדשות שאנחנו מכירים ב-40,50 שנה האחרונות, שהרבה מהן באזורים של אוכלוסייה אזרחית הן נוגעות ופוגעות באזרחים ואזרחיות וכמובן משפחות וכולי.
<גליה גולן גילד: יש לא מעט ענין של נושא של זכויות אדם, שנכנס לתמונה הצבאית.
<גליה גולן גילד: כשאנשי צבא גרידא, מסורתיים אפשר להגיד, אני לא רוצה להגיד גבר או אישה אבל המונחים המסורתיים הקונבנציונאליים של אנשי צבא הם לאו דווקא המונחים המתאימים ביותר היום או לא בלעדיים.
<גליה גולן גילד: ולכן, אני לא אומרת שכל אישה תביא אתה את ההבנה שלה על הנושאים האלה אבל צריכים בהחלט לחשוב בכיוון הזה.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לכל המשתתפות, ולהודות שוב לך, על הבקשה לקיים את הדיון הזה כי אני חושבת שנוצר פה סוג של שיתוף פעולה והרבה מאד ידע ומידע וניסיון, גם כמו שאמרנו שטח ארגונים, יוזמות, הכשרות, ידע אקדמי, לתרגם לעברית, להנגיש אותו לציבור וגם יכולת הובלה שלך ושל נשים אחרות.
עליזה לביא: אני חושבת שכדאי מאוד שתמשיכו את הדיון שנוצר כאן ואת שיתופי הפעולה.
עליזה לביא: אנחנו, בוועדה, כמובן מברכים ורואים חשיבות רבה בשילוב של נשים בשיח המדיני-ביטחוני.
עליזה לביא: נשים, כמו שפתחתי ואמרתי, 50 אחוז הן החברה בישראל ועליהן להיות שותפות מלאות בכל ההחלטות הקובעות לגבי החיים שלנו כאן, במדינת ישראל, אבל אני לא רוצה לעצור כאן.
עליזה לביא: אני קוראת לכם לפתח יחד איזה סוג של מנגנון, ולנסות ולראות איך מקדמים בפועל ומציעים לנו כאן, בוועדה - -
<קריאה: פיתחנו את זה, זו תכנית פעולה כוללת.
עליזה לביא: - - נכון, זו תכנית פעולה כוללת, ונתתי זמן ואני עוד אתן זמן.
עליזה לביא: אנחנו, את הדיון הנוסף בוועדה, נקיים יחד עם ועדת המשנה של חוץ וביטחון בראשות חבר הכנסת רונן הופמן.
עליזה לביא: חבר הכנסת בר לב, אני מאד אשמח אם גם בוועדה שלך אנחנו נעשה שיתוף פעולה, שכבר התחלנו לדבר עליו, ונתקדם יחד.
עליזה לביא: גם אולי, שוב, נשתמש בכלי של חקיקה.
עליזה לביא: גם כאן, אני קוראת לכן לחשוב יחד.
עליזה לביא: הילה שלי פה?
עליזה לביא: יועצת החקיקה שלי?
עליזה לביא: הילה חדשה וזאת ההזדמנות להציג אותה בפניכן פה, גם כדי לסייע לקדם, גם היועצת המשפטית של הוועדה שלנו, נירה.
עליזה לביא: הנה חבר הכנסת רונן הופמן, רק הזכרתי ואני סוגרת ומסכמת.
עליזה לביא: אמרתי שאחד הסיכומים שלנו זה שנקיים ועדה משותפת בהמשך, עם כל התובנות, שיתוף הפעולה ופיתוח גם של חקיקה אבל גם של כלי עבודה נוספים שנעשה אותם כאן.
עליזה לביא: אני מציעה שלקראת סוף המושב הזה נתכנס כאן כולנו יחד, עם כל התובנות, ההבנות שקיימנו כאן, ונקיים דיון משותף של הוועדה לחוץ וביטחון בראשותך והוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: אני רוצה, כמובן, להודות לגברת רוטלוי ומציעה לך להוביל ולקחת את כל הדברים כאן ולקדם יחד עם כל אותן נשים יקרות, פורום "דבורה", "איתך – מעכי", "שוות" ועוד ועוד יוזמות כאלה ואחרות, האקדמיה, המרכז שאת דיברת עליו.
עליזה לביא: המשך יום טוב וקדימה, יש לנו הרבה עבודה לפנינו.
עליזה לביא: אני שמחה לפתוח את הישיבה של הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, היום ה- 3.11.14, י' בחשוון תשע"ה.
עליזה לביא: הנושא שלשמו התכנסנו הוא, החזרתן של אחיות בית הספר.
עליזה לביא: רובנו גדלנו בבתי ספר שהיו בהם אחיות.
עליזה לביא: אחות בית הספר הייתה דמות מאוד מרכזית, מעורבת, מכירה, יודעת.
עליזה לביא: ביום חמישי האחרון היה פה תרגיל בשעות הערב.
עליזה לביא: רצינו לצאת החוצה מהכנסת, היה מאוחר חמישי בשעה 19:00 ולא נתנו לנו, המקום שמצאנו להסתתר היה חדר האחות.
עליזה לביא: חשבתי לרגע כמה שנים חלפו מאז שהייתי בחדר האחות בבית הספר וכאן בכנסת ישראל יש חדר אחות, יש חדר רופא.
עליזה לביא: חברי הכנסת ועובדי הבית זכאים ללכת גם לאחות וגם לרופא.
עליזה לביא: הכל פה מונגש והכול פה בתוך הכנסת לטובת חברי הכנסת, העובדים וכל מי שנמצא כאן.
עליזה לביא: זה החזיר אותי באחת להיותי תלמידה בבית הספר היה ונפלתי, קרה והיה פצע, חבורה וכמובן החיסונים ועוד כל המערך שניתן היה על ידי אחות בית הספר היה קיים.
עליזה לביא: בוקר טוב לחברי הכנסת אילן גילאון, תמר זנדברג וחיליק בר, תודה שאתם איתנו בנושא החשוב הזה.
עליזה לביא: נציג קצת רקע היסטורי.
עליזה לביא: עד שנת 1997 מקבלים תלמידי ישראל את שירותי הבריאות על ידי ספקים פרטיים שנשכרו על ידי הרשויות המקומיות ומתוקצב גם על ידי משרד הבריאות.
עליזה לביא: אבל האחיות בבתי הספר, כלומר, אחות בית הספר הייתה אחות.
עליזה לביא: משנת 1997 בעקבות תיקון "חוק ביטוח ממלכתי" נקבע שהשירותים יינתנו על ידי המדינה, מאז נותנת המדינה את שירותי הבריאות לתלמידים על ידי אחיות ורופאים שעובדים בלשכות הבריאות של המשרד.
עליזה לביא: משרד הבריאות הוא זה שנשא בניהול, בתפעול ובאספקת השירותים.
עליזה לביא: מגיעים לשנת 2006, שאלתי אותך דלית מתי זה קרה, בשנת 2006 מחליטה הממשלה בהחלטת ממשלה להפסיק את מתן שירותי הבריאות לתלמיד על ידי משרד הבריאות, להפריט את השירות כך שגוף חיצוני יפעיל אותו.
עליזה לביא: מאז, האחריות על תפעול השירות עברה מספר ידיים וגם האחיות עוברות מיד אחת לשנייה.
עליזה לביא: למעשה בבתי הספר, כל מי שמכיר את מה שנעשה בבתי הספר, אם זה מתוך היותו פעיל ציבור ומי שהנושא קרוב לליבו ובין אם זה הורה, יודע בדיוק מה קורה בבתי הספר ובעצם מה לא קורה בבתי הספר.
עליזה לביא: המצב להיום, משנת 2012 יש שתי חברות שזכו במכרז להפעלת השירות ברחבי הארץ: "נטלי" ו"פמי-פרמיום".
עליזה לביא: במחוז דרום ואשקלון המדינה היא זו שמפעילה את השירות.
עליזה לביא: בסיור שערכה הוועדה לקידום מעמד האישה במחוז דרום, הכרנו גם את הנשים הבדואיות לעומק וגם שמענו על ההתמודדות עם מחלת הפוליו.
עליזה לביא: אני אומרת, חד משמעית ומצטטת את בכירי משרד הבריאות ואחרים, 'אלמלא האחיות במחוז דרום, ההתמודדות עם המחלה לא הייתה מצליחה כפי שהיא הצליחה'.
עליזה לביא: כולנו צריכים להבין, מעבר לכל מה שאנחנו חושבים ומכירים, תכף נשמע פה מנעד רחב של דעות וכמובן את המשרדים על תפקידן של האחיות בבתי הספר, תפקיד חשוב שבטח במציאות משתנה כשברוב הבתים ההורים אולי עובדים עד מאוחר.
עליזה לביא: אולי מתכונת המשפחה שהכרנו, כבר לא קיימת בתור משפחה שבטית, כך שהייתה עוד עין שבחנה.
עליזה לביא: אולי עוד או איזו התבוננות קהילתית על הילד כשיש את אחות בית הספר שהכירה מקרוב ורואה סימנים לא ברורים, שואלת ומפקחת.
עליזה לביא: כלומר, עוד דמות בתוך מערכת בית הספר שיכולה לתת את הדעת על מה עובר או מה חווה הילד או הילדה בתוך המשפחה או מחוץ למשפחה.
אילן גילאון: קראו לזה "המורה לבריאות".
עליזה לביא: גם אצלנו.
עליזה לביא: כל מה שקשור בכל הנושא כמו לשאול את האחות על דברים אישיים, דברים אינטימיים ובטח בגילאים מסוימים הדברים האלה לא נגישים.
עליזה לביא: אחות בית הספר איבדה את מעמדה ומקומה.
עליזה לביא: בתקופה האחרונה עולים קולות.
עליזה לביא: אני זוכרת שגם כשאנחנו ישבנו בישיבת סייעה בתחילת השנה ושאלו כל אחד מאתנו מה אנחנו רוצים אמרתי שאני רוצה להחזיר את האחיות לבתי הספר וגם חברתי חברת הכנסת פנינה תמו-שטה, בטח תצטרף עוד מעט.
עליזה לביא: זה נושא שהוא מאוד מאוד חשוב.
עליזה לביא: אני בטוחה שהוא חשובה גם לחברי הכנסת שיושבים כאן.
עליזה לביא: אני יודעת שזה נושא חשוב מאוד מאוד.
עליזה לביא: אנחנו מדברים על תקציב 2016, כי כמובן שזה לא בתוך תקציב 2015.
עליזה לביא: מה גם, את זה תכף נשמע ממשרד הבריאות, משרד הבריאות כבול בחוזים חתומים שעתידים להסתיים בסוף השנה.
עליזה לביא: אנחנו יושבים כאן כדי לחשוב יחד איך ללמוד גם מהמודל הקיים בדרום הארץ, אבל גם נוכח הדוח שמפרסם פרופסור איתמר גרוטו, ראש שירותי הבריאות במשרד הבריאות.
עליזה לביא: המסקנות של הוועדה מעלות נתונים מאוד בעייתיים.
עליזה לביא: כשרוצים להכין את עצמנו מבחינת צפי עתידי, תקציבים וכדומה, התקציבים של הדוח, אני מניחה שגם עליהם נשמע בהרחבה ממשרד הבריאות, מדברים על כך שגם לגבי הצלחת השירות יש ספק.
עליזה לביא: גם לגבי הכספים, לאן הולכים הכספים?
עליזה לביא: מי נהנה מהכספים המוקצים לעניין הזה?
עליזה לביא: לאן הם נעלמים?
עליזה לביא: מדוע מופיעים נתונים תמוהים?
עליזה לביא: למשל, התקציב לשירות בריאות התלמיד נסק מ- 50 מיליון שקל בשנת 2007 לכ-100 מיליון שקל בשנת 2013.
עליזה לביא: במקביל, יקיריי, מספר האחיות צלל משיעור של אחות אחת ל2,000 ילדים לאחות אחת לכ- 6,000 תלמידים.
עליזה לביא: כלומר, מצד אחד כן גידול בתקציב ומצד השני אנחנו במצב שכל אחת מהאחיות מתמודדת עם יותר ויותר תלמידים.
עליזה לביא: אחת ל-5,000 תלמידים, מה כבר היא יכולה לסייע, לתת ולאפשר?
עליזה לביא: נמצאים כאן רבים וטובים.
עליזה לביא: אני רוצה להתחיל את הדיון ולהזמין אותך מוריה אשכנזי, היו לנו כבר שיחות קודמות.
עליזה לביא: מוריה אשכנזי יושבת ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור.
עליזה לביא: לפני שאת מתחילה אומרת ומתייחסת לדברים כמה דקות על דמות שבחרת לפתוח את הישיבה.
<מוריה אשכנזי: בוקר טוב לכולם.
<מוריה אשכנזי: אני מבקשת להודות לך על היוזמה לקיום הוועדה היום, אני חושבת שזה דיון חשוב.
<מוריה אשכנזי: אני מדברת כאן בשם כלל אחיות בריאות התלמיד, כולן מוקירות לך תודה.
<מוריה אשכנזי: נתבקשתי לבחור אישה ובחרתי בדמותה של פרופסור עדה יונת.
<מוריה אשכנזי: התלבטתי ובחרתי בדמותה מאחר וזו אישה ילידת הארץ שצמחה משכונות העוני עם מצוקות כלכליות מאוד קשות והגיע לכך שהיא זכתה בפרס בנובל לכימיה בשנת 2009.
<מוריה אשכנזי: זו אישה שצמחה מאתנו.
<מוריה אשכנזי: אני לא רוצה להיכנס לכל הכימיה מפני שזה לא המקום.
<מוריה אשכנזי: זו האישה שבחרתי ואני בטוחה שזו אישה שהיא ראויה שניתן לה את תשומת הלב כי היא אישה משלנו שיצאה לדרך והצליחה.
<מוריה אשכנזי: הנושא הוא, למעשה, מעמדן של האחיות שהפך להיות משנת 2006-7 עובדות קבלנים נותני שירותי, ספקי שירות.
<מוריה אשכנזי: למעשה היעד שלהם הוא הכדאיות הכלכלית שלהם, של החברות.
<מוריה אשכנזי: מדי שנתיים הן עוברות מיד ליד כסחורה עוברת לסוחר, מקבלן לקבלן.
<מוריה אשכנזי: הקבלנים האלה הם קבלנים מזדמנים, אני יכולה להוכיח כי אני מכירה את הסיפור ומדובר בשלושה קבלנים.
<מוריה אשכנזי: זה התחיל עם האגודה למתן שירותי הציבור, מקום שנכשל.
<מוריה אשכנזי: התרענו על זה כבר אז וביקשנו לעצור את המהלך הזה.
<מוריה אשכנזי: משרד האוצר, באיזה מקום, סגר עיניים או טמן את עינו בחול.
<מוריה אשכנזי: למעשה המהלך הזה הולך לטמיון.
<מוריה אשכנזי: שתי החברות האלה, אפילו נותנת לזה ביטוי, ב"חוק בריאות התלמיד" – שם יש החלטה בהגדרה חד-משמעית – היה ומשרד הבריאות לא יכול לתת את זה, מחויבותו לתת את זה לספק שהוא מוגדר מוסד רפואי.
<מוריה אשכנזי: האם שתי החברות האלה שהיום מועסקות הן מוסד רפואי?
<מוריה אשכנזי: – לפי עניות דעתי, אני לא עורכת דין, אני לא משפטית, אבל האם הם באמת עומדים בקריטריון?
<מוריה אשכנזי: באיזה מקום יש כאן הליך, לדעתי הגורם העיקרי כאן שהוא האוצר, של סגירת עיניים.
<מוריה אשכנזי: דיברת על תקציבים, גם על זה יש לי מה לומר, כי לאורך השנים למדתי להכיר.
<מוריה אשכנזי: לאורך השנים האחיות האלה הפכו להיות סחורה עוברת לסוחר מקבלן לקבלן.
<מוריה אשכנזי: אני אתן לך אפילו דוגמה של קבוצת אחיות שפוטרו מחברת "נטלי" בשנת 2011-12 ועברו לקבלן אחר שזכה.
<מוריה אשכנזי: כלומר, באיזה מקום אין להן את הביטחון התעסוקתי, אין להן את תחום העבודה שלהן, הן פשוט מסכנות.
<מוריה אשכנזי: הן הפכו להיות תפוקה לקבל כי הקבלן נדרש גם על ידי משרד הבריאות להביא תפוקה, כלומר מכסה של חיסונים.
<מוריה אשכנזי: היה והקבלן לא עומד בקריטריונים האלה הוא לא מקבל כסף.
<מוריה אשכנזי: היום, אחות אחת היא לא על 1,600 תלמידים, היום יש מצב שלאחות יש 11 ו- 17 בתי ספר.
<מוריה אשכנזי: האחות הזאת לא מכירה לא את התלמידים, הם לא מכירים אותה.
<מוריה אשכנזי: אני יכולה להעיד על עצמי כאחות בריאות הציבור משנים, למדתי להכיר את התלמיד.
<מוריה אשכנזי: דיברת על דמות האחות, למעשה זה מתחיל מהרגע שהאימא הרתה, היא הייתה בטיפת חלב, הייתה לי את ההכרות עם כל הרצף הטיפולי כולל המידע הרפואי.
<מוריה אשכנזי: הייתה ההתמודדות השוטפת עם המשפחה הזאת שהכרתי אותה לפני ולפנים במסגרת ביקורי בית.
<מוריה אשכנזי: מה שקורה היום, האחיות האלה לא מכירות את התלמידים, הן מגיעות לבתי הספר שלא מכירים אותן.
<מוריה אשכנזי: נניח שמודיעים להם שהאחות מגיע לחסן - - -
עליזה לביא: בממוצע, אחת לכמה זמן מגיעה אחות לבית הספר?
<מוריה אשכנזי: לדעתי, לפי החוזה הם צריכים שאחות תהייה פעם בשבועיים.
<מוריה אשכנזי: זה לא קיים, זה לא קיים, זה קיים בחוזה, במכרז.
<מוריה אשכנזי: בפועל לא קיים.
עליזה לביא: מהניסיון שלך מה כן קיים?
עליזה לביא: אחת לכמה זמן מגיעה אחות לבית הספר?
<מוריה אשכנזי: אני אתן לך דוגמה.
<מוריה אשכנזי: אחיות מרמלה נדרשות לנסוע לחסן בבני ברק או בתל אביב.
<מוריה אשכנזי: האחיות מהצפון עם הסעות ולינה, מהצפון מגיעות לירושלים.
<מוריה אשכנזי: זו שיטה?
<מוריה אשכנזי: אלו אחיות שמגיעות למקומות שבכלל לא מכירים אותן.
<מוריה אשכנזי: גם אין חדר אחות, אין את התנאים הפיסיים המינימאליים הנצרכים לדברים האלה.
<מוריה אשכנזי: אחות נדרשת לעבוד או בחדר ספורט או באיזה מקום כלשהו.
<מוריה אשכנזי: נותנים לה חדר מסוים לטווח זמן מסוים ואחר כך אומרים לה 'תשמעי, אנחנו צריכים את החדר, תחפשי מקום אחר'.
<מוריה אשכנזי: איפה חדר האחות הזה?
<מוריה אשכנזי: איפה הציוד?
<מוריה אשכנזי: היום הן מסתובבות, את יודעת איך הן מסתובבות?
<מוריה אשכנזי: אני בתור אחות מתביישת.
<מוריה אשכנזי: הן מסתובבות עם טרולר.
<מוריה אשכנזי: שם בתוך הטרולר יש מחשב, יש מאזניים, יד מד לוח ראיה.
<מוריה אשכנזי: איפה אנחנו חיים?
<מוריה אשכנזי: לאיזו רמה ירדנו פה?
<מוריה אשכנזי: ליבת המקצוע הלכה.
<מוריה אשכנזי: האחיות האלה, אלו אחיות ותיקות שיש להן את הניסיון, הן מרגישות במקום מסוים שנשבר להן, נשבר להן.
<מוריה אשכנזי: אי אפשר.
<מוריה אשכנזי: אני חושבת שהגיע השעה שמשרד הבריאות יעשה דבר עם הדוח הזה ששרת הבריאות קיבלה מאיתמר גרוטו ומאילנה כהן שחתמו על הדוח הזה.
<מוריה אשכנזי: פרופסור איתמר גרוטו מכיר את הנושא.
<מוריה אשכנזי: השירות הזה חייב לעבור למדינה, לאחריות המדינה בלבד.
<מוריה אשכנזי: אם דיברנו על כסף, שר האוצר כשהוא נכנס למשרד שאל 'איפה הכסף'.
<מוריה אשכנזי: אני רוצה לשאול אותו או מישהו מחברי הכנסת שלכם פה, מה עם כל התקציב שהלך והאמיר, מ- 50-58 מיליון, היום הוא עבר כבר את מכסת ה-100 מיליון.
<מוריה אשכנזי: כשאני לוקחת את תקציב משרד הבריאות, יש לי את המפקחת הארצית, יש לי את ראש השירות, יש את האפידמיולוגית הארצית, יש את המפקחת המחוזית במחוז, יש לי את המבנה, יש לי את כל התחום המקצועי שאמור לפקח, הוא קיים בתוך משרד הבריאות והעובדה שבלשכות דרום ואשקלון למעשה זה מתקיים בצורה כזאת.
<מוריה אשכנזי: מה שקורה פה, אותן חברות מאותו תקציב שלמעשה צריך להגיע לשירות בריאות התלמיד, אני משווה את זה עכשיו - - -
עליזה לביא: מתי התקבלה החלטה שבדרום ממשיכים - - -
<מוריה אשכנזי: זו החלטה של סגן השר ליצמן, שהפר את ההסכם.
<מוריה אשכנזי: במקום מסוים הוא ראה, ישבה קודם האגודה - - -
עליזה לביא: ליצמן בהיותו סגן שר הבריאות?
<מוריה אשכנזי: הוא לקח והפר את ההסכם.
<מוריה אשכנזי: הוא העז ולקח על עצמו, בחודש מרץ 2011 הוא החליט שהוא מעביר את הדרום משום ששם המצב היה - - -
עליזה לביא: בשנת 2006 הופסק ואז בשנת 2011 הוא מחזיר?
<מוריה אשכנזי: מחזיר בחזרה.
<מוריה אשכנזי: בשנת 2012.
<מוריה אשכנזי: העובדה הייתה שאותן שתי חברות - - -
עליזה לביא: אז למה הוא לא פירק את הכול?
עליזה לביא: למה דווקא בדרום?
<מוריה אשכנזי: הוא רצה לבחון.
<מוריה אשכנזי: דווקא לקחו אוכלוסייה מאוד קשה, בין אם זו האוכלוסייה של הפזורה הבדואית ואשקלון שלמעשה זה עוטף עזה עם כל מה שקורה במלחמה שהייתה עכשיו.
<מוריה אשכנזי: כלומר, מדובר באוכלוסייה - - -
עליזה לביא: כלומר שמאשקלון דרומה יש לנו אחיות.
< יונה אמיתי: אם אפשר להתייחס נקודתית לנושא הזה.
< יונה אמיתי: הסיפור של הדרום הוא היסטוריה חשובה.
< יונה אמיתי: הצעד היה בעצם דו-צדדי.
< יונה אמיתי: היה כישלון מוחלט בדרום עם כיסוי של חיסונים של פחות 50% - - -
<מוריה אשכנזי: עם 28%.
<יונה אמיתי: זה היה באמת אי ספיקה, איום לבריאות הציבור.
<יונה אמיתי: גם משרד הבריאות נחלץ וסגן השר ליצמן בא עם יוזמה.
<יונה אמיתי: גם האוצר נתן לו את זה עם ידיעה שבדרום יש סיכוי גדול להיכשל.
<יונה אמיתי: ליצמן לקח בשם משרד הבריאות את האתגר ללכת למקום הקשה, הכי מאתגר עם הסיכוי הכי גדול להיכשל.
<יונה אמיתי: שם הוא קיבל - - -
עליזה לביא: הנקודה הייתה חיסונים של 28%.
עליזה לביא: מה המצב היום?
<מוריה אשכנזי: 97% במהלך של שלושה חודשים.
<יונה אמיתי: סגרו פערים של שנים קודמות פלוס אותה שנה והגיעו - - -
<מוריה אשכנזי: במהלך שלושה חודשים, העלו את כיסוי החיסון ודווקא באותה אוכלוסייה קשת היום והמאוד מיוחדת.
<מוריה אשכנזי: העלו מ-28% והגיעו ל- 97%.
<מוריה אשכנזי: אנחנו, אחיות בריאות הציבור מכל רחבי הארץ כולל אחיות בתי חולים, התנדבנו ובאנו לעזור.
<יונה אמיתי: כשהפוליו פרץ בדרום אצל הבדואים, כולם התעוררו.
<יונה אמיתי: מזל שזה קרה, כי אם זה היה תופס אותנו עם כיסוי חיסוני של 50% זה היה אופרה אחרת לגמרי.
עליזה לביא: אדוני, מה קורה היום בבתי הספר הדרום?
עליזה לביא: בכל בית ספר יש אחות?
<מוריה אשכנזי: אין אחיות במצב כזה.
<מוריה אשכנזי: קודם כל מתחיל השיקום של השירות מפני שהשירות שם נהרס, כמעט נכחד.
<מוריה אשכנזי: היום מתחיל להיות הרצף הטיפולי כאשר אחיות מטיפת חלב יוצאות מהתחנות לבתי הספר בשילוב האחיות שעברו ממעמד עובדות קבלן לעובדות מדינה.
<מוריה אשכנזי: הן אחיות קבועות, יש להן את הביטחון הסוציאלי, יש להן את הביטחון התעסוקתי, יש להן מקום עבודה, אבל עדיין אנחנו נמצאים במצב שהם מתקשים מאחר והשבר הוא גדול.
<מוריה אשכנזי: משקמים אותו, אבל בכל בית ספר יש חדר אחות.
עליזה לביא: פינו חדרים והחזירו את חדרי האחיות.
עליזה לביא: מהו אחוז החיסונים מאשקלון צפונה?
<מוריה אשכנזי: החיסונים, למעשה זו פעולה טכנית.
<מוריה אשכנזי: אז אם תבואנה שתי החברות ותאמרנה שהן נמצאות עם כיסוי חיסוני כמעט שווה, אותי זה לא משכנע.
<מוריה אשכנזי: מאחר ומעבר לחיסונים יש כאן את האיתור המוקדם של האוכלוסיות בסיכון.
<מוריה אשכנזי: לדוגמה, היום למשל בבדיקת ראיה הם מעסיקים אופטומטריסטים מתוך התקציב הזה כאשר באשקלון ובבאר שבע כבר עושות את זה אחיות.
<מוריה אשכנזי: כלומר זה כבר תת-קבלנים.
<מוריה אשכנזי: חברות בת של אותו קבלן שמעסיקות גם קלינאיות תקשורת.
<מוריה אשכנזי: אני בתור אחות כשעשיתי בדיקת ראיה או מכשיר שמיעה, משקפיים או עין עצלה ועקבתי אחרי הילד, ידעתי מה מצבו.
<מוריה אשכנזי: היום, מגיעים האופטומטריסטים ועושים V ומבקשים מהאחיות שבזמנן החופשי, למשל חופשת פסח, לשבת ולטלפן למשפחות ולשאול מה קרה.
<מוריה אשכנזי: זה נקרא מעקבים?
תמר זנדברג: גברתי היושבת ראש, אפשר להוסיף משהו להצגת הדברים?
עליזה לביא: שלום לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
תמר זנדברג: הדיון התחיל והמשיך קצת בנימה נוסטלגית, כולנו זוכרים וגם אצלי הייתה אחות בית הספר.
תמר זנדברג: כשהבת שלי נכנסה לבית הספר נחרדתי לקבל הביתה מכתב מ"נטלי" שהכרתי אותה כחברה פרטית שאחראית על לחצני המצוקה בבתים של קשישים, שזאת האחות שפעמיים או שלוש בשנה בודקת שיניים ואולי עוד משהו.
תמר זנדברג: באמת חשיבות לרפואה המונעת כמו חיסוני הפוליו וכל זה נאמר כאן.
תמר זנדברג: אני מבקשת להוסיף נקודה אחת למצע הדברים שממחישה עד כמה ההפרטה של אחיות בתי הספר, כמו ההפרטה של שאר השירותים, נובעת אך ואך מדבר אחד והוא האידיאולוגיה.
תמר זנדברג: אין לה שום יתרון, לא כלכלי, לא תפעולי, לא מקצועי ולא אחר.
תמר זנדברג: הראיה לכך נפרסה באופן מאוד ברור לפני מספר שבועות כאשר נחשף הנתון המדהים שאמר שאצלנו במרכז הארץ, איפה שפועלות החברות הפרטיות, המצב יחסית לדרום, איפה שפועל השירות המולאם כמו שתואר כאן, יש לנו פה למעשה ניסוי עם קבוצת ביקורת.
תמר זנדברג: אפשר לראות מה קורה במרכז הארץ כאשר פועלת חברת פרטית לעומת מה קורה בדרום שפועל שירות שמופעל על ידי משרד הבריאות.
תמר זנדברג: אפשר לראות שהמדינה מכספה, מכספי משרד הבריאות, מזרימה כספים כדי להציל את ההפרטה שבסופו של דבר עולה למדינה יותר מאשר השירות הציבורי.
תמר זנדברג: הדבר מדהים.
תמר זנדברג: אני חוזרת, המדינה מוציאה כספי ציבור כדי להציל את ההפרטה שכשלה וכדי להראות שהאידיאולוגיה של ההפרטה אולי איך שהוא מצליחה באופן מקרטע לעמוד בסטנדרטים של השירות הציבורי שקיים באותו זמן, באותה מדינה במקום שהוא מוחלש יותר.
תמר זנדברג: היינו מצפים שהתוצאה תהייה - - -
אורלי לוי אבקסיס: את רוצה לשמוע את האבסורד, גם הנושא הזה שהחזרנו את השירות הזה בדרום זה היה באמת אחרי דיונים חוזרים ונשנים בוועדת העבודה והרווחה והבריאות בצורה מטורפת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הסיבה העיקרית חברת הכנסת תמר זנדברג היא שאף מפעיל פרטי לא רצה את מחוז הדרום כי מחוז הדרום הוא מחוז בעייתי הן מבחינת הפריסה, הן מבחינת השטחים והן מבחינת היכולת להגיע.
אורלי לוי אבקסיס: הנושא הזה שאנחנו לחצנו, אמרו "לקחת את מחוז דרום כפיילוט".
אורלי לוי אבקסיס: הפיילוט הצליח.
תמר זנדברג: הפיילוט הצליח, ההפרטה כשלה.