GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: כשאני שומעת מורה לספרות, אפרופו אושרה, מסבירה שיר של דליה רביקוביץ או לא משנה של מי, והיא נותנת הסבר, היא אומרת 'כן, הגבר שם היה שוביניסטי', או שאני לא זוכרת שהבן שלי הביא, אמרתי לו 'תקשיב, לא מוכנה, אפילו גם אם תכשל במבחן, זה לא מה שאתה כותב בניתוח של השיר הזה, עכשיו אני אנתח לך את השיר מנקודת מבט מגדרית'.
מיכל רוזין: אתה מבין, הנקודה היא שאם הראש הוא מגדרי, אם הראש רואה את הדברים האלה, אם המחנכת - - -
שולי מועלם-רפאלי: יאמר לפרוטוקול שכל ניסיונות הוועדה לזמן את המנכ"לית ואת השר למרות שהנושא הזה, לדעת כל המכתבים שקיבלנו, הוא בסדר עדיפות מאוד גבוה, לא צלחו.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא אומר שאנחנו לא מסתפקים בך ולא בחברות הקבועות.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהאמירה של מיכל על הנהגה חינוכית היא בפתחכם.
<הילה סגל: אני מבקשת לומר שיש במשרד עבודה מאוד אינטנסיבית שהיא לא באחריותי, אני יכולה לברך עליה בנוגע להסדרת העבודה וקשרי העבודה עם המגזר השלישי, עם עמותות וארגונים.
<הילה סגל: לדעתי הושקעה בה מחשבה מאוד רצינית.
<הילה סגל: היום יש יותר מ-6,000 גופים ועמותות ואין ספק שיש גופים שעושים עבודה מדהימה.
<הילה סגל: אני מכירה את התכנית של לוינסקי, לא נפגשנו מעולם.
<הילה סגל: בין היתר אני מכירה, מוקירה ויודעת.
<הילה סגל: אני מבקשת לומר שהעבודה שלנו, היא עם הרבה כבוד והערכה לכל הארגונים ולהתמתחות שלהם, היא לדאוג שאנשי החינוך בתוך מערכת החינוך יקבלו את הידע ושיהיו מעודכנים.
<הילה סגל: אנחנו עושים שם עבודה משמעותית ויש מורות שמדברות בגבוה העיניים ויש סדנאות.
<הילה סגל: האמירות הן מאוד גורפות וכואבות.
<הילה סגל: אנחנו רואים שבבתי הספר יש היום גם - - -
מיכל רוזין: אמרתי גם מחמאות טובות, יש גם דברים טובים.
מיכל רוזין: זה צריך להיות משולב ולא "עכשיו אני מדבר על זה".
<הילה סגל: אני לא נכנסת לזה, אני מסכימה.
<הילה סגל: אני אומרת שוב, כן, אנחנו רוצים לעשות למידה מהעמותות ואנחנו עושים המון.
<הילה סגל: אנחנו מביאים אותם ליחידה המקצועית ורוצים שהמקצועיות תהייה בתוך המערכת.
שולי מועלם-רפאלי: תודה הילה.
שולי מועלם-רפאלי: עידית בבקשה.
<עידית הראל שמש: שלום, אני ממכון תודעה.
<עידית הראל שמש: האמת שאותי די מרגש בדיון של משרד החינוך לראות את המילה זנות גם אם היא מילה שישית והיא בצד, אבל סוף סוף היא נכנסה.
<עידית הראל שמש: סחר בנשים, אני מסכימה אתך שסחר בנשים קיים, אבל הוא מתקשר לנשים זרות שהובאו לכאן.
<עידית הראל שמש: וממה שאנחנו מכירים כתופעה שהייתה בתחילת שנות 2000.
<עידית הראל שמש: לתלמיד בית הספר, תלמידי התיכון, זה משהו שלא קשור אליהם.
<עידית הראל שמש: אני באמת שמחה על קיום הדיון וקוראים לילד בשמו.
<עידית הראל שמש: אני חושבת שמעבר למעורבות בזנות, אחת המטרות שלנו היא לעצור את דור הלקוחות הבא.
<עידית הראל שמש: במיוחד, ונקווה, כשתיכנס החקיקה זה יהיה כבר עבירה על החוק.
<עידית הראל שמש: אני לא יודעת איזה משקל זה של מעורבות וכמה זה נושא של צריכת זנות.
<עידית הראל שמש: היום בני נוער חושבים שאישה בזנות, חשפנית, היא סטודנטית שעושה מלא כסף והיא בוחרת, היא אוהבת את זה והיא נהנית מזה ובמקום ללכת לעבוד במלצרות היא מעדיפה לעסוק בזה.
<עידית הראל שמש: אלו הן עמדות שצריך לשנות.
<עידית הראל שמש: אני מקווה שזה יהיה חלק מהתכנית.
<עידית הראל שמש: אנחנו כמובן נשמח לשתף פעולה ולתת מניסיוננו.
<עידית הראל שמש: אנחנו נכנסים לבתי ספר ופונים אלינו, יש איזה צורך גם של המורים וגם של התלמידים.
<עידית הראל שמש: מלוות אותנו כאן שלוש תלמידות שעושות סרט לתעודת הבגרות על נושא הזנות.
<עידית הראל שמש: הנושא מעניין אותם, הם רוצים לדעת ולהבין.
מיכל רוזין: כל הסטודנטים והתיכוניסטים שפונים אלי, אותם אני כעת שולחת ישר אליך.
שולי מועלם-רפאלי: מצוין, אנחנו מקדמות ומקדמים אתכם בברכה, יישר כוח לבחירת הנושא האמתי הזה.
<עידית הראל שמש: אני חוזרת לאותה ישיבה שישב כאן סגן השר ודיבר באמת בהמון נחישות ורצון לעסוק בנושא הזה.
<עידית הראל שמש: אני שואלת, עד כמה באמת.
<עידית הראל שמש: אני שומעת שלא כל התכנית היא חובה, חלקה וולונטרית.
<עידית הראל שמש: עד כמה אפשר להגיד שתוך שנתיים כל תלמיד בתיכון בארץ ייחשף לנושא הזה.
<עידית הראל שמש: עד כמה זה ריאלי שזה יקרה.
<אריאל לוי: הילה, תקני אותי אם אני טועה.
<אריאל לוי: במהלך של שלוש שנים כל תלמיד בתיכון ייחשף לפחות ב-5 יחידות חובה.
<אריאל לוי: כפי שנאמר כאן - - -
שולי מועלם-רפאלי: 5 שעות.
<הילה סגל: לא מגישים לבגרות על זה.
<אריאל לוי: הדבר לא טמון אך ורק באיך נראה השיעור.
<אריאל לוי: חלק מהעבודה שאנחנו עושים סביב ההטמעה וסביב ההסברה נוגע להמון מישורים שהם לא בשיעור הפורמאלי.
<אריאל לוי: לדוגמה, מה שהבנות כרגע עושות הוא דבר מדהים.
<אריאל לוי: גם במסגרת המעורבות והמחויבות האישית בתכנית החדשה של 'ישראל עולה כיתה' אחת האפשרות היא לעסוק בתכנים מהסוג הזה, להתנדב בקהילה או בבית הספר למען פעילויות כאלה, זה יוכר לבגרות.
<אריאל לוי: יש לנו עוד דרך לעשות בעניין הזה, אבל לא הכול מתחיל ונגמר ביחידות למרות שזה סימבול ורצינות של מערכת החינוך לטפל בזה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שלזה בדיוק התכוונה חברת הכנסת מיכל רוזין, כשהיא אמרה שלא לדבר על זה רק ב-"עכשיו נכנסו לכיתה וזאת השעה שלנו לדבר על זה", אלא באמת באיזשהו מעגל יותר הוליסטי של שיח שמשתנה, של דברים ששמים אותם על השולחן ואז הכול עובר פאזה.
שולי מועלם-רפאלי: עובר שינוי תודעתי גם בקרב הילדים תלמידים שלנו וגם בקרב הצוות החינוכי שהוא המודל המוביל בשביל הילדים שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: אני עדיין - - -
מיכל רוזין: לאיתור, לזיהוי בעיות, שיבואו אליו, שידברו אתו.
<אריאל לוי: במסגרת המחקר שיש לנו, גם מנתוני המיצ"ב וגם ממסגרות אחרות, עולה שהדמויות בבית הספר הן מאוד מאוד נגישות לתלמידים, בטח סביב אירועים מיניים טראומתיים.
<אריאל לוי: אני יכול לציין שלפעמים זה לפני ההורים, אז פונים או למשטרה או לגופים אחרים.
<אריאל לוי: אני אומר שדווקא הדמויות האלה הן מאוד נגישות.
<אריאל לוי: אני מסכים שיש לנו להשתפר לגבי הדברים שאמרת קודם.
שולי מועלם-רפאלי: אני מבקשת להבין, הפרקטיקה של מה שאת אומרת היא, כשסיפור מתפוצץ בתקשורת אתם ידעתם עליו קודם?
שולי מועלם-רפאלי: בגדול, 70%, אותם 70%.
<הילה סגל: אני אשמח להתייחס לזה אחרת ולהגיד - - -
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, אם נראה שעשיתי את זה בכוונת מכוון, זה לא.
שולי מועלם-רפאלי: תסבירי לי, כשאת אומרת ש-70% מהמקרים מגיעים ממערכת החינוך, זאת אומרת, שרק אנחנו מופתעים בכל פעם?
שולי מועלם-רפאלי: אתם מודעים לדברים?
<הילה סגל: בחלק גדול של המקרים בוודאי, בוודאי.
<הילה סגל: אני מבקשת לומר שבמקרים מסוימים ילדים באים ופונים.
<הילה סגל: אגב, אחד המחקרים שאני בטוחה שאנשים מכירים, הוא מחקר של פרופסור רחל הלר פרופסור צבי איזיקוביץ.
<הילה סגל: אנחנו יכולים לראות את הפער כששואלים אותם 'למי תפנה' שם באמת מצבנו לא משהו, אבל כששואלים אותם 'למי הפניה הייתה הכי אפקטיבית' – שם מקומנו מצוין.
<הילה סגל: אנחנו במקום השני, קודם ההורים ואחר כך המחנכים.
<הילה סגל: לא רק בפנייה של הילדים אלא גם באיתור של הצוותים החינוכיים שמזהים ומאתרים.
<הילה סגל: אני אומרת שוב, האיתור הוא בהרבה פעמים איתור של ניצול ואז בברור שיעלו דברים נוספים ויהיה מקום לקרוא לזה בשם של מעורבות בזנות, אבל לא נדע את זה בהתחלה.
<הילה סגל: בהרבה פעמים הסימנים של האיתור הם לאלף ואחת מצבי מצוקה, אלו אותם סימנים - -
מיכל רוזין: אני רוצה להסביר למה זה לוגיקה הפוכה, סליחה.
מיכל רוזין: בסטטיסטיקה אנחנו קצת מבינים.
מיכל רוזין: את אומרת שמתוך מקרים שאנחנו יודעים, 70% הם כאלה שהתגלו על ידי מערכת החינוך'.
מיכל רוזין: תודה רבה, אלו הם מי שרואים את הילדים.
מיכל רוזין: השאלה, כמה מסך מהמקרים לא מתגלים.
מיכל רוזין: יכול להיות - - -
<הילה סגל: אני מבקשת לומר שחלק מהמקרים שלא מתגלים לא נופלים רק על חוסר באיתור אלא על קשיים.
<הילה סגל: לפעמים אנחנו יכולים לראות ילד בתפקוד לגמרי רגיל וקורים שם דברים מאוד קשים.
<הילה סגל: זה לא איזה נייר לקמוס - - -
שולי מועלם-רפאלי: זה נכון גם על נושאים קשים אחרים שהחברה חשופה להם.
מיכל רוזין: מקרים שהם הקצה של הקצה.
מיכל רוזין: לקחת אותם ולומר שהרוב התגלו במערכת החינוך, טוב שכך, אבל זה לא מעיד על הכלל.
<הילה סגל: זה אומר שחלק גדול מהמקרים שמאתרים מוצפים על ידי מערכת החינוך?
שולי מועלם-רפאלי: דפנה עשת, מפקחת בשירות לשיקום נוער במשרד הרווחה, תנו לנו את הצד שלכם.
<דפנה עשת: השירות שלנו מתמחה בהקמה והפעלת מסגרות לבני נוער בסיכון בקצה הרצף.
<דפנה עשת: השירות הוא שירות אח לשירות למתבגרים, שירות להתמכרויות, חסות הנוער וכדומה.
<דפנה עשת: ההתמחות שלנו היא נוער בסיכון, הפעלה והקמה של מסגרות לבני נוער בסיכון.
<דפנה עשת: במסגרות האלה יש בתי ספר.
<דפנה עשת: המסגרות מתנהלות כמו בתי ספר.
<דפנה עשת: מבחינת הילדים, בבוקר הם באים לבית ספר.
<דפנה עשת: האוכלוסייה שלנו בחלקה היא ילדים מפנימיות שמגיעים ללמוד בבוקר וחוזרים להיות מטופלים.
<דפנה עשת: חלקם ילדים שגרים בבית.
<דפנה עשת: אוכלוסיית קצה, כשאני מדברת על אוכלוסיית קצה, כל הסיפורים שאתם קוראים בעיתונות הם הילדים שאנחנו מטפלים בהם בין אם זה הרצח בפתח תקווה, האונס של הנערה בבני ברק על ידי 13 נערים שאנסו.
<דפנה עשת: אנחנו משמשים חלופת מעצר.
<דפנה עשת: שופטים ממליצים עלינו כחלופת מעצר.
<דפנה עשת: הילדים מגיעים אלינו עם אזיקונים.
<דפנה עשת: 80% מהנערות אצלנו הן נערות עם פגיעה מינית ו- 40% מהנערים בערך.
<דפנה עשת: הם סובלים מטראומה מתמשכת.
<דפנה עשת: יש לנו התמחות מאוד רצינית בנושא הזה.
<דפנה עשת: בכל המסגרות שלנו יש קבוצות - - -
שולי מועלם-רפאלי: כמו מסגרות כאלה קיימות?
<דפנה עשת: אנחנו מדברים על 30 מסגרות בסך הכול.
<דפנה עשת: "מפתנים" ו-"מיתרים".
<דפנה עשת: "מיתרים" מיועדים לנוער מנותק בכלל שלא קם בבוקר.
שולי מועלם-רפאלי: אריאל אמר את מה שאני כבר ידעתי, שזה בשיתוף עם משרד החינוך.
<דפנה עשת: כן, בהחלט.
<דפנה עשת: על זה אני אבקש לדבר כי אולי אפשר ללמוד מהמודלים האלה.
<דפנה עשת: בתוך המסגרות שלנו יש שיתופי פעולה בין שני המשרדים, בין אגף שחר במשרד החינוך ומשרד הרווחה.
<דפנה עשת: המורים העיוניים הם מורים של משרד החינוך.
<דפנה עשת: הסדנאות מופעלות על ידי משרד הרווחה.
<דפנה עשת: כל המעטה הטיפולי הוא של משרד הרווחה.
<דפנה עשת: יש ב"מפתנים" יועצות בחלקי משרה או משרה.
<דפנה עשת: בכל המסגרות שלנו פועלות מסגרות של נערות, אנחנו קוראים לזה 'קפה בנות', אבל הנושאים המרכזיים שהם על השולחן, לא בהיחבא, הם נושאים של זנות, נושאים של התנהגות מינית מסכנת, נושאים של חיזור גורלי - - -
שולי מועלם-רפאלי: מה זה חיזור גורלי?
<דפנה עשת: כפייה של חיזור - -
שולי מועלם-רפאלי: של מישהו עליהן?
<דפנה עשת: כן, אבל באמצעות סחיטה רגשית יותר.
<דפנה עשת: כאילו בסוג של בחירה, אבל לא באמת.
<דפנה עשת: יש עבודה קבוצתית גם עם הבנים, יש מקומות שיש גם 'קפה בנים' יש בנים נפגעי מינית - -
שולי מועלם-רפאלי: כמה בנים, כמה בנות יש?
<דפנה עשת: במסגרות שלנו יש 25% בנות ו-75% בנים.
<דפנה עשת: אני אוכל לציין, הבנים בעיקר מחצינים אלימות קשה, בנות מפגינות אלימות פנימה ומסוכנות מאוד מאוד גדולה, הן מסתובבות בלילות בכפרים וכך הלאה.
<דפנה עשת: יש עבודת מניעה שנעשית בקבוצות, אולי אפשר לחשוב על זה במסגרות אחרות.
<דפנה עשת: אנחנו לא מחזיקים מעצמנו 'מסגרות נורמטיביות'.
<דפנה עשת: כל ילד שהתפנה רגשית ועבר אצלנו תהליך, אותו אנחנו משתדלים לשלב במסגרות יותר נורמטיביות כמו מרכזי חינוך, כמו מרכזי נעמ"ת.
<דפנה עשת: יכול להיות שאפשר לקחת משהו מתוך זה לתוך מסגרות שהן יותר נורמטיביות מבחינת קבוצה.
<דפנה עשת: אני אציין משהו שנאמר כאן בנושא של השיח.
<דפנה עשת: אני גם אספר מה אנחנו עושים מבחינת טיפול כי יש לנו נערות שעוסקות בזנות.
<דפנה עשת: עם הבנות האלה זה דרך קבוצות מניעה, זה טיפול ממוקד של השירותים שלנו בתוך הקהילה עם רצף טיפולי וכדומה.
<דפנה עשת: אני חושבת שהחלק של הכשרת הצוות יותר מאשר 5 שעות שנתיות לילד, יש לזה משמעות הרבה יותר גדולה כי זה הרבה יותר מה-5 שעות האלה.
<דפנה עשת: אני מתחברת כאן למה שאמרת לגבי המחנכת.
<דפנה עשת: השיח הבלתי אמצעי עם מורה, לא משנה איך, למשל היא עברה במסדרון ושמעה או ראתה ילדים מצלמים אירוע של חשפנית שהיו בו או העבירו ערב עם נערה, היא פותחת את האוזן ומקשיבה ואחר כך היא מסוגלת ליצור שיח ולא שהיא עוברת במסדרון ומתעלמת כי אין לה את היכולת ואת הכלים לעורר שיח.
<דפנה עשת: למורה שפועלת תהייה משמעות הרבה יותר גדולה בדיוק כפי שסיפרת, מאשר ה-5 שעות האלה.
<דפנה עשת: אני חושב שכדאי למשרד החינוך להשקיע הרבה מאוד בהכשרה של הצוותים בחלק הזה.
<דפנה עשת: בראש ובראשונה קודם כל צריך ללמוד לפתח סוג אחר של אוזניים.
<דפנה עשת: כשמסתובבים במסדרון להקשיב ברוב קשב למה שהנוער הזה מביא ואחר כך למצוא את המקום להתייחס לדברים האלה.
<דפנה עשת: הרי בסופו של דבר חלקן של הסוגיות האלה הן סוגיות מוסריות, לא כולם מגיעים לפגיעה.
<דפנה עשת: בעיניי זה מאוד משמעותי.
שולי מועלם-רפאלי: כן יעל, ביקשת להוסיף.
<יעל גור: כן, אני מבקשת להוסיף.
<יעל גור: קודם לא דיברתי על מספרים.
<יעל גור: אני אתייחס גם לעבודה שאנחנו עושים יחד עם אגף 'לשירותי תקון ונוער מנותק'.
<יעל גור: אני נפגשתי עם רחל שרביט בשנה שעברה ועם כל ראשי התחומים שעובדים תחתיה.
<יעל גור: האחות הקטנה של 'סקס בטוח בעיר הגדולה' ובתי ספר זה בהיקף של 700 הרצאות בשנה ב-150 בתי ספר.
<יעל גור: אני אומרת "אחות הקטנה" כי היקף הפעילות קטן יותר, אבל לא פחות חשובה הפעילות שלנו עם בני נוער במסגרות של נוער בסיכון.
<יעל גור: מדובר על כ-80 מפגשים בשנה.
<יעל גור: מפגש הוא סדנה של שישה מפגשים כשאנחנו פוגשים גם את הצוות הכולל את המנהל או מנהלת המסגרת.
<יעל גור: למשל, אורטל מבית אריאל שישבה כאן בדיון האחרון הייתה אצלנו עם כל הצוות שלה בסדנה.
<יעל גור: אחר כך אנחנו עובדים גם עם הנערות עצמן.
<יעל גור: יש לי כאן רשימה, אני לא יכולה להקריא את כולה, יש כאן לפחות 30 מסגרות שונות.
<יעל גור: אנחנו עומדים בקשר גם עם טלי יוגב ואיילת כוכבי.
<יעל גור: אני חייבת לומר משהו שאני בטוחה שהחברות הוותיקות שמכירות את הוועדה הזאת יצטרפו אליו.
<יעל גור: הוא אפילו לא קשור רק לנושא החינוך.
<יעל גור: אני חושבת שבכל הנושאים שאנחנו שמטפלים בכל מה שקשור לזנות וסחר בנשים, בסופו של דבר יש איזה באג בחיבור בין כל השירותים.
<יעל גור: אני אומרת את זה גם בכאב אחרי 13 שנה של עבודה עם נשים בזנות גם מול הרווחה על רצף השירותים.
<יעל גור: אני ונעמה חברות ועובדות יחד, אבל עדיין שיתוף הפעולה של גורם שיושב מלמעלה ומתכלל את העבודה הזאת.
<יעל גור: לא יתכן שאנשים - - -
שולי מועלם-רפאלי: בעזרת ה', בעזרת ה', אולי בחוק הכללה של הכוח ניצור את הדבר הזה.
<יעל גור: מכינים עלונים שכבר קיימים במשרד אחר, עושים עבודה.
<יעל גור: אני כל כך שמחה לשמוע את הדברים שאת אומרת והרוח שאת מביאה לתוך זה, כל כך עצוב לי שלא נפגשנו חוץ מפה.
<יעל גור: כלומר, למה אנחנו צריכות להיפגש פה?
שולי מועלם-רפאלי: מה שיעל אומרת, זה גם מה שאנחנו חווים בוועדות אחרות.
שולי מועלם-רפאלי: בעצם אנחנו הופכים להיות התיווך או החצר ובעיקר של אלה ששותקים במפגש בין אנשי המקצוע שבאים מהשטח האמתי, משרד החינוך, משרד הרווחה, ארגונים, ולצורך העניין משרד הבריאות.
<יעל גור: כשאני פונה לגורמים הבכירים אצלי במשרד, הם אומרים לי 'תפגשי את הבכירה ביותר'.
<יעל גור: פגשתי את רחל שרביט, ישבתי בישיבה אתה.
<יעל גור: היא נתנה לי שיעורי בית, אמרה לי 'את יודעת מה, חבל שאתם תרוצו בכל המסגרות שלנו.
<יעל גור: תכני לי הכשרה לעובדים סוציאליים שנעביר אותה, נכניס אותה לספר התכנית'.
<יעל גור: כתבנו כזאת הכשרה עם סילבוס – תכנית הכשרה לעובדים סוציאליים איך לדבר על מין מוגן גופנית ונפשית לבני נוער שחווה כבר פגיעה.
<יעל גור: זה לא אותו דבר כמו לבתי ספר.
<יעל גור: מדובר בנערות שעברו פגיעה מינית, נערים שכבר - - -
<הילה סגל: זה גם חלק מבית הספר.
שולי מועלם-רפאלי: נכון, אבל עדיין לשמור על כך שאת רוב הילדים שכמו שדפנה אמרה בבתי הספר שאנחנו רוצים אותם במקום נורמטיבי או במקום הרגיל.
שולי מועלם-רפאלי: להעביר להם את הדבר הזה עוד לפני שהם חלילה נוגעים בתחילת הרצף של התנהגות מינית מסכנת וזנות.
<יעל גור: אני לא רוצה לתת את הרשימה של אנשים שפגשתי.
<יעל גור: אני לא רוצה לפגוע באף אחד, אבל אולי רוח המפקד צריכה להיות כזאת שאומרת, בואו נסתכל על כל המשאבים שיש מסביבנו.
<יעל גור: נשים את האגו בצד, יש כאן ארגונים ממשלתיים וגם לא ממשלתיים שיש להם ידע, נעשה איגום של כל הדבר הזה לאיזו תכנית לאומית.
<יעל גור: זו צריכה להיות אסטרטגיה של משרד החינוך, של משרד הבריאות, של משרד הרווחה כדי למנוע את דור הלקוחות הבא וגם את דור המעורבים בזנות הבא.
<יעל גור: אם זו לא תהייה תפיסה אסטרטגית נמשיך להיפגש כאן בכל פעם עם פנים חדשות וכל אחד ימשיך לעשות את מה שהוא שעושה לבד.
שולי מועלם-רפאלי: תודה יעל.
שולי מועלם-רפאלי: בבקשה, עורכת הדין ליאת קליין ואחר כך אריאל תוכל להגיב.
<ליאת קליין: גם אני שותפה להתרגשות ולתהליך שקורה.
<ליאת קליין: אנחנו נמצאות כאן הרבה מאוד זמן ועוקבות מאוד אחרי התהליכים.
<ליאת קליין: אני מבקשת לומר שיש כאן אמירה, למשל שתוך שלוש שנים כל תלמיד יעבור הכשרה של הדברים האלה.
<ליאת קליין: זה חשוב ורק ברכות על העשייה הזאת.
<ליאת קליין: אבקש להתייחס לשלוש נקודות שעלו כאן.
<ליאת קליין: אני לא רוצה לעשות שיווק, אבל היום התפרסמו הנתונים של איגוד הסיוע, נתונים השנתיים שלנו ושיהיה כאן דיון.
<ליאת קליין: שוב מעניין לראות שגם השנה יש עלייה בגידול בפניות אלינו.
<ליאת קליין: התופעה הזאת הולכת וגדלה.
<ליאת קליין: 64% מהפניות שלנו מצביעים על פגיעה בילדות.
<ליאת קליין: אלימות מינית היא תופעה מאוד מאוד רחבה וכולנו יודעים להגיד שלא משנה מהן הסיבות זו תופעה שאינה מדווחת מספיק.
<ליאת קליין: קשר השתיקה שהופך את הפגיעה המינית, קשר שהוא אולי גדול, בטח כשאני מדברת על נקודות בקצה הרצף ותופעות של זנות שגם הן מגיעות אלינו.
<ליאת קליין: בוודאי נקודת המוצא שעלתה כאן, שאין תחליף למורה, זה נכון כמובן.
<ליאת קליין: ההכשרה של הצוותים החינוכיים, בוודאי שאני מצטרפת לכך.
<ליאת קליין: אין תחליף למורה וגם לאותן יחידות הנלמדות בתוך בתי הספר.
<ליאת קליין: אני אציין כאן שבגלל שמספר הטלפון שלי מפורסם בהרבה מקומות, בין הגורמים שפונים אלי הם גם מורים ומורות שמדברים איתי על הקושי שלהם להתמודד.
<ליאת קליין: צריך לזכור את הקושי של המורה לעסוק בדברים האלה, זה לא זהירות בדרכים וזה לא סמים, למרות שכל הנושאים חשובים, יש רגישות מיוחדת לדבר בנושאים האלה.
<ליאת קליין: המורכבות בעיסוק במיניות היא מאוד קשה גם למורות ולמורים עצמם .
<ליאת קליין: גם לתלמידים הקושי לפנות למורה הוא אחרת מלפנות לגורם חיצוני.
<ליאת קליין: צריך לזכור את זה.
<ליאת קליין: הנתונים לא כל כך לטובתנו.
<ליאת קליין: לצערנו יש גם מורות שעברו פגיעה מינית והקושי שלהן לגשת לנושאים האלה בתוך כיתה ולהתמודד איתם, זה להטיל הרבה מאוד על כתפי המורה בזמן אמת.
<ליאת קליין: נכון להיום, מרכזי הסיוע מקיימים לא מעט סדנאות, כ- 11 אלף סדנאות מדי שנה.
<ליאת קליין: זה משתנה בהתאם לאזורים ובתי הספר השונים.
<ליאת קליין: אני מבקשת לומר משהו על איך אני רואה, אני התחלתי את דרך כמתנדבת במחלקה החינוכית במרכז הסיוע בירושלים, הייתי שם בסדנאות, ישבתי מול תלמידים.
<ליאת קליין: אני אתחיל ואומר שלא הייתה סדנה אחת שהעברתי שלא הייתה לי פנייה אחרי הסדנה, מקרה של גילוי עריות.
<ליאת קליין: כאו צריך לומר משהו על המגזרים, נכון שהשפות צריכות להיות שונות.
<ליאת קליין: פגיעה מינית היא חוצה מגזרים, היא נמצאת בבתי כל המגזרים כולם, דווקא במגזרים האלה יש חשיבות יותר גדולה לאפשר את השיח הזה כי אין בבית הספר.
<ליאת קליין: כמעט בכל סדנה שהעברתי ניגשו אלי תלמידה או תלמיד שסיפורו לי את הסיפור האישי.
<ליאת קליין: פניתי לצוות החינוכי ונעשה שיתוף פעולה.
<ליאת קליין: כלומר, התכניות האלה הן בשורה ענקית.
<ליאת קליין: בהתמדה אנחנו רואות את זה שנים, זה קורה רק בזכות העשייה שלכם ושל שפ"י, זו ברכה גדולה.
<ליאת קליין: אני חושבת שדווקא בנושאים האלה, בשונה מנושאים אחרים, יש חשיבות לגורם חיצוני שעבר הכשרה.
<ליאת קליין: כמה מילים על מרכזי סיוע, אני בטוחה שזה נכון גם לגבי נושאי סחר בנשים וזנות.
<ליאת קליין: כשמתנדבת נכנסת לכיתה, זה אחרי שהיא עברה לפחות במשך חצי שנה הכשרה לנושא הזה, איך מדברים עליו והעיבוד, על איך מתמודדים בכל הרבדים עם הילדים שעברו פגיעה, יש גם ילדים שלא עברו פגיעה.
<ליאת קליין: במשך חצי שנה, זה תהליך ואין לזה תחליף - - -
שולי מועלם-רפאלי: ליאת, אי אפשר להתעלם מכך שאנחנו עדיין חושבים שאין תחליף למקום של מורה מול כיתה.
שולי מועלם-רפאלי: גם המומחיות המופלאה של כל מי שעוסקת בזה בשטח, בארגונים ובמשרדים השונים.
שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי, עדיין שומר הסף הראשון הוא המחנך.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד הולכת עם דפנה, להשקיע יותר בהכשרה של המורים.
שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי, זו הקריאה המרכזית.
שולי מועלם-רפאלי: לנו יש את ההוקרה וההערכה לכל מי שעוסק בזה באופן היותר עמוק ומקצועי.
שולי מועלם-רפאלי: בעייני זה לא תחליף להכשרה חוזרת ונשנית, אותן אוזניים קשובות ולב קשוב ועיניים שסורקות בחצר גם את הדברים מלמטה - הכול זה מורים.
שולי מועלם-רפאלי: אריאל, אני יודעת שאני מעמיסה על המורים עוד משהו.
שולי מועלם-רפאלי: מבחינתי הם הגורם, הם הגורם.
<ליאת קליין: לפעמים עוזר שיש גורם נוסף.
שולי מועלם-רפאלי: אני מסכימה אתך לגמרי.
<שולה אגמי: אני ממרכז השלטון המקומי.
<שולה אגמי: אני מבקשת להצטרף למחמאות, אני חושבת שנעשית עבודה יפה, בגלל הבעיה הייתי רוצה דווקא לראות בוועדה הזאת, וועדה שעושה עבודה נהדרת, גם את שר החינוך, גם את שר הרווחה וגם את המשטרה.
<שולה אגמי: ישנה כאן בעיה שצריך להתייחס אליה, בעיה מאוד קשה שהולכת ולא יודעים איך פותרים אותה.
<שולה אגמי: כל הנושא, כל מה שנעשה, נעשית עבודה יפה כולל על ידי המשטרה, הכול טוב ויפה.
<שולה אגמי: השאלה שנשאלת, איפה אנחנו מפספסים?
<שולה אגמי: איפה אנחנו מפספסים כאן?
שולי מועלם-רפאלי: שולה, אולי כמי שנאבקה קשות לקראת דיון אחר בוועדה עם השלטון המקומי על נוכחות של ראשי ערים.
שולי מועלם-רפאלי: בדיון שהיה פה אך לפני שבועיים הסבירה לאוזנינו נציגת ראש העיר ירושלים שבירושלים אין זנות, 'את ה-7-8 זונות שלנו נשלח לסלעית בתל אביב'.
שולי מועלם-רפאלי: אני דווקא חייבת להרים את ההנחתה שזרקת כאן, אולי נתחיל בשיתוף פעולה של כל הגורמים ובתוכם השלטון המקומי.
שולי מועלם-רפאלי: בתוכם, ראשי הערים שמסרבים שוב ושוב לשלוח את הנציגים שלהם לוועדה הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: מסבירים כאן בוועדה, רק לפני שבועיים, על ירושלים ולא דיברנו על כפר קטן נווה דניאל בו גרים 450 משפחות ומן הסתם בביתי, לא הבית הפרטי אלא בבתי הקהילתי, אמצא ומוצאת את הבעייתיות.
שולי מועלם-רפאלי: בירושלים הגדולה, העצומה, המרובדת, המגוונת מבחינת אותן קבוצות, נאמר כאן מפורשות שבירושלים לא צריך מענים כי 'את ה-7-8 זונות שלנו נשלח לתל אביב'.
שולי מועלם-רפאלי: אני מרימה את ההנחתה שלך ואומרת שהתהליך חייב להיות בכך שנשתף פעולה עם כל הגורמים ביחד.
שולי מועלם-רפאלי: המניעה, העלייה במניעת סחר בנשים, אריאל, אני אסביר לך מה שכל יושבי ויושבות השולחן הזה יודעים, השינוי במניעת סחר בנשים בדירוג הבינלאומי מ- D ל-A, התרחש כשמדינת ישראל החליטה שיש פה עניין לאומי, אסטרטגי, שיתוף פעולה של כל המשרדים, עם גוף, עם אישה במשרה מלאה והרבה צוות שאמר 'אנחנו לא יכולים לחיות במציאות שבה מדינת ישראל מאפשרת סחר בנשים או כחלק מהמעגל הנוראי של סחר בנשים'.
<שולה אגמי: זו בעיה מאוד קשה, כשכל אחד חושב ואומר 'אני לא אטפל בעיר שלי ואני אשלח לתל אביב'.
<הילה סגל: אבל יש מודלים אחרים שבהם כולם יושבים.
שולי מועלם-רפאלי: אני אשמח למודלים האלה ואפשר גם ללמוד מהם.
<שולה אגמי: אני חושבת שלישיבה הבאה צריך לזמן גם את שר הרווחה, גם את שר החינוך, את כולם ולראות איך פותרים את הבעיה הזאת.
<עידית הראל שמש: ושלא נדבר על ראשי ערים שנותנים רישיון עסק למועדון חשפנות.
שולי מועלם-רפאלי: אריאל, אני אומר משפט אחרון ואחריו אעביר לך את רשות הדיבור.
שולי מועלם-רפאלי: לא סתם אמרתי, שאם לא תהייה כאן החלטה אסטרטגית לאומית למלחמה בזנות על כל האלמנטים שלה, שמועדוני חשפנות לא יקבלו רישיון עסק ושלקוחות יופללו וזונות ישוקמו, בעזרת ה' נביא קודם כל לאמירה עקרונית אחת שאומרת 'אנחנו נגד קיום של זנות במדינת ישראל'.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, כיוון שאני התחתנתי פעמיים עם בנים, אני אומרת באחריות, אני לא יכולה לסבול את האמירה שאומרת 'זה היה מקדמת דנא'.
שולי מועלם-רפאלי: סליחה, בואו נכבד את השותפים שלנו, גם נשים וגם גברים, גם דברים שהיו מקדמת דנא ראינו שאפשר לשנות אותם בתהליכים אמתיים.
שולי מועלם-רפאלי: גם רצח היה מהפרשה הראשונה בתורה ועדיין מדינת ישראל אומרת מפורשות 'אנחנו נגד רצח'.
שולי מועלם-רפאלי: אריאל בבקשה.
<אריאל לוי: אני מבקש לומר כמה מילים שחשוב להגיד אותן.
<אריאל לוי: מה שעולה כאן בדיון הוא דבר מאוד מעניין עבורי.
<אריאל לוי: העובדה שיצאה נציגת מרכז הסיוע, היא לא דיברה על זנות, היא דיברה על פגיעות מיניות.
<אריאל לוי: שימו לב.
<אריאל לוי: דיברנו לפני שנייה על נוער בסיכון שבמסגרת העבודה של נוער בסיכון, אגב, כל מה שגברתי דפנה - - -
מיכל רוזין: זה כן נכנס.
מיכל רוזין: זה בהחלט נכנס לסדנאות של מרכז סיוע.
<אריאל לוי: העובדה שאנחנו עוסקים בנוער בסיכון ביחד, גם משרד החינוך והרווחה ביחד עם אותם "מפתנים" ואותם "מיתרים" וקידום נוער והעבודה שנעשית הרבה מאוד עם התנהגויות מסכנות, כל הדברים מגיעים גם לחלקים שקשורים לדימוי גוף, התנהגות מסכנת וכדומה.
<אריאל לוי: אני מסביר את כל זה כי זה רק מוכיח שחלק מההתעסקות היא הרבה יותר רחבה.
<אריאל לוי: אני אומר משהו שהוא כאילו טריוויאלי.
<אריאל לוי: הצגנו היום משהו שהוא מאוד מאוד ממוקד בסוגיה הזאת.
<אריאל לוי: אבל, קבוצות טיפוליות שנמצאות בבתי הספר על קצה רצף, זה דבר שהוא שכיח.
<אריאל לוי: בבתי כלא יש גם לכם ולגם לנו הרבה עבודה.
<אריאל לוי: אני מנסה לומר שחלק מההתמודדות היא התמודדות עם מערך סיכונים יותר רחב.
<אריאל לוי: זה חלק מהדיאלוג והטנגו שאתם מנהלים כנראה במהלך השנים האחרונות.
<אריאל לוי: אני כן רוצה לברך על היוזמה, במידה ויקום גוף לאומי להסתכל שהוא יהיה ממוקד לעניין הזה, זה יהיה מצוין.
<אריאל לוי: אני רוצה לומר משהו על עבודה בין-משרדית שיש לנו גם עם משרד הרווחה וגם עם מקרים, אנחנו רגילים לעבוד בעבודה בין-משרדית.
<אריאל לוי: היא לא תמיד טובה, אבל דוגמת 'שמיד' היא דוגמה מצוינת.
<אריאל לוי: היום בעקבות 'וועדת שמיד' יש תקציב ענק לנוער בסיכון לעבודה בין-משרדית.
<אריאל לוי: עדיין נערים בסיכון לא נעלמו.
מיכל רוזין: מזל שיש נדבנים ששמים כסף.
<אריאל לוי: חלק מנדבנים וחלק מהמשרדים.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שזו צריכה להיות האמירה של המדינה.
<אריאל לוי: אני בהחלט מברך - - -
מיכל רוזין: לצערי, היוזמות באות מצד הכסף ואז המדינה משתתפת.
<אריאל לוי: מיד אתן למחוקקות להתייחס.
<אריאל לוי: אני אתייחס כאיש מקצוע.
<אריאל לוי: אני בהחלט חושב שאנחנו כאנשי מקצוע, כגוף, נשים את המוקד כמו שהוצג כאן כרגע.
<אריאל לוי: לנו זה בהחלט יסייע.
<אריאל לוי: יחד עם זאת, בתחום החינוך זה תמיד יפגוש עוד מישורים, כך צריך להתייחס לזה.
מיכל רוזין: אני מתנצלת, אני הולכת לשמוע את האח שלך שאולי הוא מודיע על פרישה מהממשלה.
שולי מועלם-רפאלי: לכי לשלום.
שולי מועלם-רפאלי: חשבתי שאת הולכת לבשר לי איזו בשורה.
שולי מועלם-רפאלי: למי שלא הבין את הירידה הפוליטית, "יש עתיד" הולכים לעשות מסיבת עיתונאים.
שולי מועלם-רפאלי: לנצח, לנצח, לנצח הם יוגדרו אחים שלנו.
שולי מועלם-רפאלי: ברוך ה', אנחנו פועלים בשיתוף פעולה.
שולי מועלם-רפאלי: נציג המשטרה, ליאור, אני מתקדמת לקראת סגירת הדיון.
<ליאור שלו: שלום, אני מהמשטרה ואני לא חדש בוועדה הזאת, השתתפתי בעבר וכעת אני ממלא מקום של רובי שהוא קבוע בוועדה.
<ליאור שלו: אני מוכרח לציין ששמעתי דברים יפים וגם מהצד האישי - - -
שולי מועלם-רפאלי: מהו שיתוף הפעולה הקיים בין המשטרה למערכת החינוך?
<ליאור שלו: מבחינת המשטרה, קיים שיתוף פעולה טוב מאוד.
<ליאור שלו: לאחרונה מונה בכל מחוז קצין מניעה.
<ליאור שלו: כרגע הוא בהליך כניסה לתפקיד.
<ליאור שלו: זה משהו שעבורו כן יש כסף, כמו שאמרה חברת הכנסת מיכל רוזין.