GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אבל זה כן עניינה ואתם צריכים לשנות דפוסי חשיבה, משום שאם אנחנו מדברים על הכשרה ועל קליטה של שוטרות או יועצות, אם אנחנו עכשיו באמת נחשוב על הדבר הבא, צריך לחשוב שזו צריכה להיות הטעמה בתוך המשטרה.
עליזה לביא: זה כן עניינה של היוהל"ן.
עליזה לביא: אי אפשר לשמוע את התשובה הזאת.
עליזה לביא: השתנו התנאים.
עליזה לביא: השתנו הכללים.
עליזה לביא: ההבנות.
עליזה לביא: מה שאני שומעת כאן זה בעצם שאתה מקובעים לגמרי, כי אם אומרת לי מנהלת הוועדה שקיבלנו תשובה רשמית שזה לא עניינה של היוהל"ן החדשה במשטרה – ולקח שנים להביא את התפקיד הזה אל תוך המשטרה.
עליזה לביא: (יוהל"ן – יועצת המפכ"ל לענייני נשים).
עליזה לביא: ואם זה לא עניינה נשים ערביות – אז לא התקדמנו שום דבר.
עליזה לביא: שום דבר.
באסל גטאס: צריך דוקטורט בשביל להספיק להכיר הכל.
באסל גטאס: אני מבקש שסמאח תאמר משפט.
<סמאח סלאימה אגבריה: כן, אני פשוט גם מבקשת לנצל את ה - - -
עליזה לביא: אנחנו מוגבלים במליאה.
<סמאח סלאימה אגבריה: כן, הוא נתן לי דקה מהזמן שלו.
<סמאח סלאימה אגבריה: תודה.
<סמאח סלאימה אגבריה: בעניין נפגעי עבירה, המדינה אמורה לתמוך בנפגעי עבירה וגם צעקנו מי מטפל בנשים כמו העדה פה, שנשארו בחיים.
<סמאח סלאימה אגבריה: המנוחה השאירה ילדות, בנות, נשים, אחיות והטיפול שם הוא סבוך לחלוטין, כי אין טיפול.
<סמאח סלאימה אגבריה: רק שתבינו, המדינה הוציאה מכרז לטיפול באוכלוסייה הזאת.
<סמאח סלאימה אגבריה: זכתה בו עמותה שכמובן מומחית באשכול הערבי ויש חצי משרה לכל המחוז, של עובדת סוציאלית שיושבת בתל אביב, שעד היום בסיוע שלה היא איתרה רק שני מקרים.
<סמאח סלאימה אגבריה: היא אומרת שהבנות לא מגיעות אליה, לתל אביב.
<סמאח סלאימה אגבריה: וזה המצב בכל הארץ.
<סמאח סלאימה אגבריה: חצי משרה על כל מחוז.
<סמאח סלאימה אגבריה: עובדת סוציאלית יהודיה אמורה לטפל בנשים ערביות אשר מאוימות.
באסל גטאס: אני רוצה לדבר בקיצור נמרץ ולתת לחברים שלי.
באסל גטאס: אני גם דיברתי בעניין בוועדה ביום שני.
באסל גטאס: אני חושב שתפקידי להחזיר אותנו לרמה האנושית של הקורבן ושל מי שעלול להיות קורבן.
באסל גטאס: אנחנו מדי פעם בדיונים בוועדות, וזה בסדר, וחייבים לדבר על מספרים, על הסטטיסטיקות,על ההיסטוריה, ושוכחים מהטרגדיה, ממה אפשר היה לעשות בשבת בבוקר או ביום שישי שעבר, כדי שבוסניה לא הייתה נהרגת.
באסל גטאס: לא הייתה נרצחת.
באסל גטאס: אני אולי התבטאתי באופן קיצוני ביום שני, אמרתי שדמה בראש המשטרה, אבל דמה בראש כולנו.
באסל גטאס: כל החברה, כל שירותי הרווחה, אפילו כל העמותות הפועלות.
באסל גטאס: בסוף נכשלנו, נכשלו כולם ונרצחה אישה, שהיה ידוע מראש, הכתובת הייתה על הקיר.
באסל גטאס: והנה, פה הייתה אישה אמיצה שהגיעה לכאן ושאומרת לכם פה, אני אהיה, אני מרגישה שאני הבאה בתור.
באסל גטאס: מה יעשה איתה ועם נשים כמותה?
באסל גטאס: אני גם רוצה להבהיר, משפחת אבו גנאם, ראיתי אדם מכובד אתמול בטלוויזיה, הוא כואב.
באסל גטאס: משפחת אבו גנאם מונה יותר מ-6,000-7,000 איש ואישה.
באסל גטאס: הם שבט.
באסל גטאס: באו – אבו גנאם, אבו גנאם, נהרגו 10 נשים, אבו גאנם, וזה כתם.
באסל גטאס: זה כתם שלא יימחק על משפחה שלמה, ש-99% ממנה אין להם קשר אפילו לרצח של ה-10 נשים האלה.
באסל גטאס: אז אני חושב שמתפקיד הוועדה לקרוא ולדרוש שכל הגורמים – אלף בטיפול בעניין הספציפי הזה – של למה נהרגה בוסניה אבו גנאם ואיך לא נמנע הרצח הזה.
באסל גטאס: ומה ייעשה, בדיוק באותו מקום, באותה רצועה הזו שנהרגו בה 10 נשים – רמלה, ואני מנסה להימנע מלהגיד אבו גנאם עוד פעם.
באסל גטאס: איך נטפל ברוצחים.
באסל גטאס: ופה צריכים כולנו להודות – זה לא רצח על רקע רומנטי וזה לא בן זוג וזה לא ממשהו שטופל בעבר.
באסל גטאס: אני קראתי ואמרתי – פה יש ארגון טרור.
באסל גטאס: מי שפועל באזור הזה והורג נשים – צריך לטפל בו כמו שמטפלים בתא של טרור.
באסל גטאס: אנשים מחליטים להרוג נשים כי בא להם.
באסל גטאס: כי הן לא לפי אורח החיים שלהם, כי הן לא לפי העקרונות שלהם, וצריך לטפל בהם, אדוני הקצין, כמו שמטפלים בתא טרור.
עליזה לביא: משרד הרווחה – טענות קשות ומתמשכות.
עליזה לביא: מיכל, בבקשה.
<מיכל חנוך אחדות: כמה דברים.
<מיכל חנוך אחדות: קודם כל חשוב לי מאד לומר שהמקלטים הם חסויים ואנחנו מאד מקפידים על זה ואנחנו מאד מאד מבקשים שיתוף פעולה – גם מהארגונים, גם מהמשטרה וגם מהתקשורת – להבין שזה חסוי והחשיפות מאד מפריעות לנו בעניין הזה.
<מיכל חנוך אחדות: אני מנצלת את הבמה להגיד את זה לנשים הערביות ובכלל.
<מיכל חנוך אחדות: לא רק.
<מיכל חנוך אחדות: יש מספיק מקלטים במדינת ישראל.
<מיכל חנוך אחדות: יש ארבעה מקלטים בשביל נשים ערביות.
<מיכל חנוך אחדות: נשים ערביות מתקבלות בכל המקלטים.
<מיכל חנוך אחדות: יש נשים ערביות שלא רוצות להגיע למקלטים יעודים דווקא, ואם לא כל המקלטים היו מקבלים נשים ערביות – אז לא היה נוצר מצב שמעל 35% השנה, היו נשים ערביות.
<מיכל חנוך אחדות: זאת אומרת אני בהחלט מוכרחה להגיד שמבחינת המקלטים – אני כמובילת התחום מאד גאה במספר.
<מיכל חנוך אחדות: אם היה צורך, וכל המקלטים היו כל הזמן מלאים ולא היה מקום – היינו מקימים עוד מקלט.
<מיכל חנוך אחדות: זאת אומרת זה חד משמעי.
<מיכל חנוך אחדות: כמו שהמקלט הראשון הוקם לפני כמעט 20 שנה וזה היה המקלט הראשון במזרח התיכון, מאד התגאינו בו.
<מיכל חנוך אחדות: מדינת ישראל הקימה, אז כך שאנחנו מאד גאים.
<מיכל חנוך אחדות: חשוב לי מאד לומר וללכת אולי לפרוטוקולים קודמים וככה קצת להמשיך את דברי המשטרה.
<מיכל חנוך אחדות: יחידת האלמ"ב – שמאד מאד התפתחה ב-20 השנים האחרונות במשטרת ישראל – לא מדברת על אלימות בין בני זוג, וזה לא כולל את האפיון הייחודי בדרך כלל של החברה הערבית.
<מיכל חנוך אחדות: אז מחר בבוקר צריך להרחיב את היחידה הזאת או להקים משהו אחר.
<מיכל חנוך אחדות: לא משנה מה.
<מיכל חנוך אחדות: חייבים.
<מיכל חנוך אחדות: המלצתי על זה בפעם הקודמת ואני ממליצה ואומרת עוד פעם היום.
<מיכל חנוך אחדות: עדיין במשטרת ישראל, יחידת האלמ"ב לא מתייחסת באופן ייחודי ואני חושבת שזה א'-ב', כי יש לנו עבודה משותפת טובה וזה ממש א'-ב', כי זה חשוב וזה ייחודי.
<מיכל חנוך אחדות: זה דבר נוסף.
<מיכל חנוך אחדות: חלק מהבעיה הרצינית מבחינת המקלט וכמו שאמרו פה, המקלט הוא מקום זמני, הוא פסק זמן, הוא מגן, הוא מטפל, הוא יכול להעניק כלים, הוא מסייע מאד מאד.
<מיכל חנוך אחדות: אלף מה קורה אחרי מקלט?
<מיכל חנוך אחדות: ודבר חשוב שחשוב לי להגיד בהקשר הזה, זה אותן נשים, דווקא בחברה הערבית, שהסיכון שלהן הוא מאד מאד גבוה, תמידי ולאורך הרבה זמן, כשאין ירידה בהערכת הסיכון ופה אנחנו צריכים למצוא פתרונות משותפים עם המשרד לביטחון פנים.
<מיכל חנוך אחדות: לא לבד.
<מיכל חנוך אחדות: לבד לא נצליח.
עליזה לביא: כן, אבל מוקמת ועדה עכשיו, תת ועדה של הרווחה ושל ביטחון הפנים, ושם אנחנו צריכים לבוא ולדרוש את - - -
<מיכל חנוך אחדות: לדרוש פתרונות משותפים של אחרי, של פיתרון לטווח ארוך, שזה לא מקלט, כי מקלט באמת לא יכול לעשות את כל העבודה.
<מיכל חנוך אחדות: לא יכול.
<מיכל חנוך אחדות: לא יכול וזה גם לא מתאים.
<מיכל חנוך אחדות: אז איך אומרים, אם עם הדבר הזה נצעד קדימה – יהיה מאד מאד חשוב.
<מיכל חנוך אחדות: אני אתן את המשך רשות הדיבור של משרד הרווחה לחברי, סאיד תלי, שהוא גם מפקח ארצי במשרד וגם אחראי על הדברים הללו, בבקשה.
<סאיד תלי: שלום רב.
<סאיד תלי: רק לומר, אם כבר דיברתם על תת הוועדה, אז היא כבר יצאה לדרך, הייתה פגישה ומשתתפים בה כל נציגי המשרדים ויוזמנו אליה בקרוב גם נציגי העמותות.
<סאיד תלי: כלומר, ייצא קול קורא על מנת שנציגי העמותות – שגם להם יש ניסיון וידע - - -
עליזה לביא: כמה נציגים באים מהמגזר הערבי בתוך הוועדה המשותפת הזאת?
<סאיד תלי: יוזמנו כל נציגי המשרדים.
<סאיד תלי: הוועדה היא - - -
עליזה לביא: תאמין לי שאני יודעת, משום שמי שיזם את הוועדה הזאת זאת אני וההשקה של הוועדה הזאת הייתה כאן, לפני חודש וחצי.
<מיכל חנוך אחדות: נכון.
עליזה לביא: אני חוזרת על השאלה – מתוך המשרדים – כמה אנשים אינם יהודים?
<סאיד תלי: אני מפקח ארצי, אמנם ערבי, אבל אני לא מטפל ייעודית בחברה הערבית.
<סאיד תלי: אני מפקח ארצי, נקרא לזה אוניברסאלי, כללי לכלל האוכלוסייה.
<סאיד תלי: אז אני הערבי היחיד שם, אבל עוד פעם, אני לא מייצג.
<סאיד תלי: אני כמובן מביא מהניסיון והידע שלי, אבל לצד זאת יוזמנו, חוץ מה - - -
עליזה לביא: אני יודעת מי יוזמן.
עליזה לביא: אני רוצה לראות נציגים ממשרדים נוספים.
עליזה לביא: אנחנו צריכים לדבר גם על זה, דלית.
<סאיד תלי: העניין הוא שככל שידוע לי, אין נציגים ערבים בין הנציגים האלה.
עליזה לביא: אז תמיד אפשר לצרף יועצים או בעלי תפקידים.
מסעוד גנאים: באיזה תפקידים אין ערבים?
מסעוד גנאים: יועצים?
עליזה לביא: זו ועדה מיוחדת שהוקמה לנושא של התמודדות עם אלימות, והיא משותפת למשרד לביטחון הפנים.
עליזה לביא: מי שעומד בראשה זה המשנה למנכ"ל במשרד ביטחון פנים והרווחה.
עליזה לביא: מכל משרדי הממשלה, ועדה שתתמודד עם הנושא של אלימות בחברה הישראלית ובתוך כך גם הנושא שלשמו התכנסנו.
עליזה לביא: ועדה שצריכה לתת את הפתרונות הראויים.
עליזה לביא: אני מעבירה את רשות הדיבור אל חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: קודם כל תודה, גברתי יושבת הראש, אבל יש לי מה להגיד מפה ועד הרבה זמן, אבל הבנתי שנמצאת כאן איתנו מישהי, לעניין חברי מהרווחה, שהתבקשה לחתום על ויתור, זאת אומרת לחתום שהיא מיוזמתה ויתרה על הגנה ולכן, אחרי שהיא ויתרה על שיבוץ במקלט, התיק שלה נסגר.
מרב מיכאלי: בואי תספרי את, בבקשה.
עליזה לביא: אנחנו לא בשידור?
מרב מיכאלי: אולי אפשר לשמוע מה המשמעות של הדבר הזה.
עליזה לביא: אני רק רוצה לדעת שהשידור הופסק.
<ה': אני תושבת לוד.
<ה': בשנת 2007-2008, לא זוכרת בדיוק, היה לי תיק ברווחה, תיק אלימות.
<ה': פניתי לרווחה, היו נגדי הרבה מקרים של אלימות.
<ה': אני לא רוצה שיצלמו.
עליזה לביא: ברור, לא מצלמים.
<ה': פניתי לרווחה.
<ה': בכל מפגש, כשיצאתי משם, הייתי מתעלפת.
<ה': למה?
<ה': אופן הטיפול היה מאד מעצבן.
<ה': פניתי למשטרה, אמרתי להם זאת לא הכתובת שלי, כי אני רוצה טיפול לי ולבנות שלי.
<ה': יש לי שלוש בנות, הן היו קטינות בגילאי 10-11.
<ה': רציתי שהן תגדלנה ואוכל לתמוך בהן, כי גם הן חווה את האלימות שחוויתי אני.
<ה': מה שעשתה העובדת הסוציאלית, היא החתימה אותי על טופס שאני לא מסכימה למקלט.
<ה': כאילו מגנה על עצמה שהיא הציעה לי ואני לא מסכימה.
<ה': אמרתי לה בסדר, אני לא רוצה פתרון זמני ואני לא מעוניינת ללכת למשטרה ולעשות בלגן.
<ה': כאילו, אני לא מעוניינת להרוס את המשפחה שלי, בקיצור.
<ה': אני רציתי שיתנו תמיכה לי ולבנות שלי – שיחות, מסגרת לבנות, שיטפלו בהן, שיוכלו לגדול באופן טבעי, כמו כולם, בלי פחד וחשש.
<ה': ומאז לא היה מתאים לי ברווחה כי הטיפול מאד לא התאים לי וגם לא עשו לי כלום עם הבנות.
<ה': אף תמיכה.
<ה': לא התקשרו.
<ה': אני חושבת שהתיק שלי נגנז או משהו כזה.
<ה': ראיתי שאף אחד לא עושה מעקב, לא שואלים, לא כלום.
<ה': וזהו.
<ה': אני אומרת שאני לא בוטחת ברווחה.
<ה': אני בטוחה שגם המון נשים מרגישות ככה.
<ה': אני לא יודעת מאיזה סיבות, אבל אני אומרת שאני אחת מהקורבנות של האלימות ושל הרווחה שלא מטפלת בי כמו שצריך.
עליזה לביא: חברת הכנסת מיכאלי.
מרב מיכאלי: השאלה מה התשובה על זה.
מרב מיכאלי: זה בדיוק אחד הדברים שעלו כאן, לגבי האופן שבו צריך לפתוח את הראש ולחשוב אחרת.
עליזה לביא: אז אנחנו נשמע את ג'ולי קייט, מנהלת המקלט לנשים.
עליזה לביא: נשמע את ההתייחסות של מנהלת המקלט לנשים ואני חוזרת אליך.
עליזה לביא: ג'ולי, בבקשה.
<ג'ולי קייט: קודם כל כמו שמיכל כבר אמרה, יש אמנם שני מקלטים מיועדים לאוכלוסייה הערבית, אבל כל המקלטים בעצם ערוכים לקלוט נשים ערביות ואני יכולה להגיד שהמקלט שלי הוא לא מוגדר כמקלט לנשים ערביות, אבל אנחנו קולטים - - -
מסעוד גנאים: ארבעה מקלטים.
<מיכל חנוך אחדות: ארבעה מקלטים מעורבים שמקבלים נשים ערביות.
<ג'ולי קייט: שניים מעורבים.
<ג'ולי קייט: במקלט שלי, אני יכולה להגיד שבחודש שעבר היו לי 80% נשים מהמגזר הערבי.
מרב מיכאלי: כן, אבל אנחנו לא מדברות כרגע על מקלט.
מרב מיכאלי: אני שואלת איך הבחורה הזאת יכולה לקבל תשובה.
<קריאה: לא תשובה, טיפול.
<קריאה: מה אפשר לעשות עם זה?
<ג'ולי קייט: שנייה, יש מורכבות.
<ג'ולי קייט: אני רוצה להתייחס לזה.
<ג'ולי קייט: מצד אחד יש מורכבות שכאשר אישה נכנסת למקלט, באמת יש קושי אחר כך להשתלב בחזרה בקהילה, ולשם כך באמת צריך מעורבות של גורמים נוספים.
<ג'ולי קייט: למשל, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם עמותת אל וואחה, לשלום המשפחה הבדואית, שבמקרה של נשים בדואיות, היא מאפשרת להם יותר בקלות להשתלב חזרה בקהילה.
<ג'ולי קייט: כי יש סטיגמה ש - - -
מרב מיכאלי: כן, אבל את זה אנחנו יודעות, אין צורך לפרט את זה.
מרב מיכאלי: היא אמרה את זה בצורה מאד מפורשת.
מרב מיכאלי: השאלה היא מה התשובה לזה.
מרב מיכאלי: מה שאני אומרת זה, שאתם מדברים גבוהה גבוהה על הבנה של המורכבות של הקהילה הספציפית והמאפיינים של האלימות והפגיעה בקהילה הזאת ואתם לא מציגים פה פתרונות, וזו דוגמא קלאסית למקום שבו אין פתרון – כי לא מקלט רלבנטי ולא המשטרה רלבנטית.
<ג'ולי קייט: למה המקלט לא רלבנטי?
מרב מיכאלי: היא אמרה את זה מפורשות.
מרב מיכאלי: היא לא רוצה ללכת למקלט.
מרב מיכאלי: ביקשו ממנה לחתום על ויתור.
גילה גמליאל: אני אענה לך למה המקלט לא רלבנטי.
גילה גמליאל: זה לא שהוא לא רלבנטי, הוא מאד רלבנטי - - -
מרב מיכאלי: לא, הוא לא רלבנטי.
גילה גמליאל: אבל לא לכולן הוא רלבנטי.
גילה גמליאל: אני אחדד את הדברים של חברתי, חברת הכנסת מרב מיכאלי.
גילה גמליאל: היא אומרת חד וחלק – במידה ומגיעה אישה שמרגישה שהיא נמצאת במצוקה, שהיא נמצאת בתוך מעגל האלימות, אבל היא לא רוצה לעזוב מסיבותיה היא למקלט, היא רוצה טיפול ועזרה מהרווחה.
גילה גמליאל: אז זה שבאים ומחתימים אותה כדי לצאת ידי חובה ומנערים את עצמם מאחריות כלפיה ולא פונים אליה להבין הכיצד ניתן לעזור לה ולמשפחתה – זו הטרגדיה.
גילה גמליאל: וכאן שואלת חברת הכנסת מיכאלי ואני מצטרפת לשאלה שלה – מה אתן מציעות לה?
עליזה לביא: השאלה היא גם מה האלטרנטיבה שמוצאים, או רק מחתימים ואני את עצמי הצלתי.
עליזה לביא: כלומר, מה למעשה האלטרנטיבה?
עליזה לביא: כולנו התקפנו אותה, עכשיו תעני.
עליזה לביא: אני מבקשת לתת לה להשלים את הדברים שלה.
<ג'ולי קייט: אני יכולה לומר, אם אני מתייחסת אך ורק לנושא הזה, אני יכולה להגיד רק שבאמת זה יותר שאלה שמופנית למשרד הרווחה, אבל דבר אחד, אחרון וחשוב – הרבה פעמים נשים אומרות לא למקלט מתוך חוסר הבנה מה זה מקלט ומה הוא יכול לתת ומתוך הפחד ממקלט.
עליזה לביא: את זה אני רוצה לשמוע ולדעת בעצם איך למעשה המידע הזה מועבר לנשים, וכאן אני מזהה, וזו לא פעם ראשונה שאנחנו מדברים על זה – על המתח בין ההבנה מה זה מקלט, מה האמצעים שהוא יכול לתת לי, לבין מה אני חושבת שזה מקלט, וזה גם נושא שאנחנו צריכים לראות איך בתוך הקהילה, וכאן זה גם המקום של הארגונים לבוא ולדבר על המקום הזה של המקלט וגם אולי לנפץ את הסטריאוטיפ התפיסתי, התרבותי.
עליזה לביא: שמענו את זה גם בסיור אצל הנשים הבדואיות ושמענו את זה גם בסיור הנוסף שקיימנו.
עליזה לביא: אני רוצה לחזור אל הרווחה, בבקשה.
<סאיד תלי: צריך לומר שאין לנו את הפרטים של המקרה.
עליזה לביא: בוא נעלה לקומה השנייה, בבקשה.
<סאיד תלי: מה שאני מציע, לא להסיק מסקנות מדיווח - - -
עליזה לביא: אבל אנחנו מדברים על דפוסים, אנחנו לא מדברים על מקרה, על דפוסים.
<סאיד תלי: לא, כי זה לא מדויק, מבחינת הדפוסים.
<סאיד תלי: אני לא יודע לגבי המקרה, אני יכול לבדוק.
<סאיד תלי: אני יכול אחר כך, בעזרת סמאח, להגיע לפרטים.
<סאיד תלי: פשוט זה לא מדויק.
עליזה לביא: אז בוא תדייק לנו.
<סאיד תלי: זכותה של אישה לא ללכת למקלט.
<סאיד תלי: סידור במקלט, גם של ה-350, הוא רק בהסכמה מלאה, בכל רגע נתון ובכל דקה.
<סאיד תלי: אישה שאינה רוצה ללכת למקלט עדיין יכולה להמשיך ולהיות מטופלת.
<סאיד תלי: אני לא יודע מה קרה במקרה הפרטי הזה, אבל זה לא הכלל, זה לא המגמה.
<סאיד תלי: יש 1,500 משפחות ערביות שמטופלות במרכזים, לא כולם הולכים למקלטים, יש עוד תכניות.
<סאיד תלי: כמובן, אני לא אומר שהמצב אידיאלי, יש הרבה והמון מה לשפר וחלק מהדברים כאן זה עדיין לא, אבל עוד פעם, אנחנו מתייחסים ומקישים ממקרה פרטי לגבי משהו שקרה.
<סאיד תלי: אם האישה שאני במקרה מכיר אותה, תרצה לקבל המשך טיפול, אז היא כן - - -
עליזה לביא: חברת הכנסת מיכאלי, תסיימי בבקשה.
מרב מיכאלי: אלף תודה רבה וטוב לשמוע שיש לפחות מודעות, אם כי כמובן לא מענה מספיק, כמו שאנחנו נוכחות במציאות.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד גברתי יושבת הראש, קודם כל לצערי אוזלת היד של המשטרה במניעת רצח של נשים ערביות הוא ממש דבר לא מפתיע בעליל.
מרב מיכאלי: משטרה שלא מסוגלת אפילו למנוע מאוהד שיכור לרוץ לתוך מגרש כדורגל, להרביץ לשחקן, כשיש להם איזה 60 מטרים לעצור אותו בדרך, באמת.
מרב מיכאלי: האופן שבו המשטרה הופכת רופסת מיום ליום וחזקה רק על חלשים – זה דבר מדהים.
מרב מיכאלי: פשוט לנגד עינינו מתרחש תהליך מדהים, עוצר נשימה, מזעזע, מקומם, מחרפן.
מרב מיכאלי: באמת, לבוא עכשיו להגיד למשטרה למנוע רצח?
מרב מיכאלי: אז נכון, אצל נשים יהודיות, יותר קל למשטרה לתפוס את מי שעשה את הרצח, אבל למנוע?
מרב מיכאלי: למנוע זה סיפור אחר לגמרי.
מרב מיכאלי: למנוע, אני לא בטוחה שהמצב אצל נשים יהודיות ואצל נשים ערביות – שיש בכלל פער לטובת היהודיות.
מרב מיכאלי: ממש לא בטוח.
מרב מיכאלי: תחשבי על זה, גברתי יושבת הראש.
מרב מיכאלי: אנחנו פה יושבות, כל מי שיושבות כאן שותפות למאבק באלימות כלפי נשים, שנמשך כמה עשרות שנים כבר, באמת כמה עשרות שנים, שעובדות ולא מצפות מהמשטרה שהיא לבד תבין ותפעל ותגיד לעצמה – וואלה, נרצחו השנה 15 נשים יהודיות ו-15 נשים ערביות, או 30 נשים ערביות, לא משנה כרגע, אולי כדאי לעשות משהו בעניין הזה?
מרב מיכאלי: אנחנו הרי באות לפתחם שוב ושוב ושוב, אלף פעם.
מרב מיכאלי: כמה ישיבות את ערכת פה, גברתי יושבת הראש, מאז שאת בכנסת?
מרב מיכאלי: בכמה ישיבות השתתפת לפני שהיית בכנסת?
מרב מיכאלי: פה ובכל מקום אחר, שבו אנחנו מעלות את הבעיה, מלמדות את המאפיינים, מלמדות את היסודות של הבעיה ונותנות כלים, כלים, כלים, כלים בהתנדבות.
מרב מיכאלי: ארגוני נשים, מחקרים - you name it – הכל מונח לפתחכם ושוב דבר לא קורה.
מרב מיכאלי: זה מאד מאד ברור שבמשטרת ישראל עדיין יש שווים ויש שוות פחות.
מרב מיכאלי: הרבה פחות.
מרב מיכאלי: ובאמת זה קשה מאד להתמודד עם הדבר הזה.
מרב מיכאלי: אנחנו במין איזה פרפטום מובילה, כל פעם שיש איזה משבר של משהו יותר גרוע שקורה, אנחנו מתאספות פה ודנות, ואומרות את כל הדברים החשובים ועד הפעם הבאה.
מרב מיכאלי: פשוט עד הפעם הבאה.
מרב מיכאלי: רק עוד דבר אחד פשוט, ברשותך.
מרב מיכאלי: תראי, צריך להגיד גם עוד שני דברים, ממש רק בנקודה.
מרב מיכאלי: אחד, בסופו של דבר המשטרה לא פועלת בחלל ריק והיא פועלת בתוך מדינה, היא חלק ממדינה שמפלה לרעה את הציבור הערבי בישראל, את האוכלוסייה הערבית בישראל ואי אפשר לצפות מהמשטרה שהיא תהיה יותר צדיקה מכל שאר הממסדים במדינת ישראל.
מרב מיכאלי: כשיהיה שוויון כלפי החברה הערבית – אז אולי גם יהיה שוויון ביחס של המשטרה לטיפול באלימות בחברה הערבית.
מרב מיכאלי: והדבר האחרון שצריך להגיד, שזה גם לא פותר את הגברים בחברה הערבית, ואני שמחה לראות פה את עמיתי, חברי הכנסת הערבים, אבל זה לא פותר את הגברים בחברה הערבית לדבר יותר בקול רם - - -
עליזה לביא: כולל אנשי ציבור ואנשי דת, שלא שומעים את הקול שלהם.
מרב מיכאלי: ולהתחיל לחפש מנגנונים חברתיים, שיפעילו סנקציות כאלה שגברים יבינו שלרצוח זו לא אופציה.
עליזה לביא: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה גברתי, שלום לכולם.
מסעוד גנאים: זה הדיון השני תוך שבוע, ביום שני גם יזמתי דיון בוועדת הפנים ואני מתפלא על המשטרה.
מסעוד גנאים: גם שם באתם לא מוכנים והיום גם לא מוכנים.
מסעוד גנאים: במבחן הסטטיסטיקה הפשוטה, אדוני נציג המשטרה, הסטטיסטיקה הפשוטה של כמה מקרי רצח – אתם נפלתם היום.
מסעוד גנאים: אז אני מתפלא.
מסעוד גנאים: אני אמרתי שם ביום שני, שהדבר המזעזע הזה, שהוא לא בעיה, הוא טרגדיה, כי מדובר בחיי אדם, מדובר בקטל נשים, בהרג נשים ורצח נשים ודרך אגב, מזמן עברנו משלב הגינויים לפעולה, כי נציגי החברה ערבית, אם זה ההנהגה הפוליטית, אפילו הדתית.
מסעוד גנאים: יש פתוות לאנשי דת מוסלמים, שמחרימים את הדבר הזה.
מסעוד גנאים: אוסרים על הריגה ורצח נשים.
מסעוד גנאים: אין פה מישהו שרוצה לברוח מאחריות.
מסעוד גנאים: אני לא בורח מאחריות כנציג של חברה ערבית, שיש בה ערכים ויש בה הרבה דברים שצריך לשנות ולתקן.
מסעוד גנאים: ומזעזע אותי יותר מהרצח – ההצדקה, שד"ר ג'נאן פראג' דיברה עליה, ש-59% מהבנות מצדיקות – זה מזעזע מאד.
מסעוד גנאים: כפי שאמרתי, יותר מסוכן וחמור מהרצח זה הצדקתו והלגיטימיות שנותנים לו.
מסעוד גנאים: לכן אני גם אמרתי, אילו הדבר הזה היה קורה בחברה היהודית, בקשר לסטטיסטיקה או בקשר לפענוח הפשעים והרצח ואי תפיסתם של הרוצחים האלה – הייתה מזמן מוקמת ועדת חקירה על אוזלת ידם של הרשויות ושל המשטרה.
מסעוד גנאים: כפי שאמרתי – אני לא בורח מאחריות כנציג של החברה הערבית, אני אומר שיש לנו הרבה שצריכים לתקן בעולם הערכים שלנו, בערך חיי אדם, ערך חיי נשים, אבל כל אחד צריך למלא את התפקיד שלו ואת חובתו.
עליזה לביא: שבתי גרבצ'יק, ממשטרת ישראל, ביקשת להגיב.
<שבתי גרבצ'יק: כן, אני מבקש להגיב על דברי חברי הכנסת ובעיקר על דבריה של חברת הכנסת מיכאלי.
<שבתי גרבצ'יק: יש לי תחושה שכבוד חברת הכנסת לא מכירה את פעילות המשטרה.
<שבתי גרבצ'יק: אני הייתי רוצה להזמין אותך לפגישה בתחנות המשטרה.
<שבתי גרבצ'יק: גם לראות את היחס שניתן לאזרחים בתחנות המשטרה ובמוקדי השליטה במקומות הללו; גם ללמוד את סוגית האלימות בכדורגל ולראות שמשטרת ישראל לא נמצאת במגרשים, לפי בקשתה המפורשת של ההתאחדות לכדורגל ובהתאם לחוק הספורט ; וללמוד עוד כמה וכמה דברים, לפני שאנחנו מדברים על מילה מאד קשה, כמו רפיסות.
<שבתי גרבצ'יק: נדמה לי שעם ישראל כן נותן מנדט למשטרת ישראל.
<שבתי גרבצ'יק: אנחנו רואים את זה רק בעלייה בכמות שיחות ה-100 שנכנסות.
<שבתי גרבצ'יק: אנחנו מדברים על מעל 13 מיליון שיחות בשנה.
<שבתי גרבצ'יק: העם הזה נותן אמון, גם אם חלק מחברי הכנסת חושבים שלא.
<שבתי גרבצ'יק: אבל הנקודה שיותר חשובה, גברתי חברת הכנסת, יש לנו משטרה אחת.
גילה גמליאל: אני מתנצלת, אבל ההקדמה הזאת ממש מקוממת.
גילה גמליאל: היא מקוממת.
גילה גמליאל: הרעיון כאן זה לא לתקוף את המשטרה, הרעיון כאן זה להקצין ולהסביר לכם עד כמה זה נשמע כל כך אבסורד, ואני חושבת שאם באזורים אחרים, אם הן לא היו נשים ערביות לאותה משפחה ברמלה-לוד, אלא זה היה קורה במקום אחר – זה לא היה כך ממשיך, הרצח הזה, באזור מאד מוגדר.
גילה גמליאל: בוא נודה על האמת.
גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה המסר שניסתה להעביר כאן חברת הכנסת מיכאלי, ולא לצאת - - -
עליזה לביא: מאחר שיש לנו 10 דקות באישור יושב ראש הכנסת לסיים את הדיון הזה, קיבלנו ארכה, למרות שאסור לנו לקיים דיונים בזמן מליאה, אבל אני רוצה לקחת את זה - - -
<שבתי גרבצ'יק: אני רוצה דקה אחת לתת דרך לפתור - - -
עליזה לביא: רגע, אני אתן לך, אני אשמח.
גילה גמליאל: אז למה ההצטדקות?
גילה גמליאל: תענו לעצם המהות.
עליזה לביא: אני אשמח אם אנחנו נמשיך את הדיון הזה למשל כמקרה בוחן במשטרת רמלה ונראה שיטור קהילתי מתוגבר ונראה ועוד דברים שנעשו כאן במשך השנתיים האחרונות או שלוש השנים האחרונות, כדי לראות איך למעשה מתמודדים עם כל המציאות התרבותית-חברתית-נורמטיבית שקיימת.
<שבתי גרבצ'יק: בשמחה.
עליזה לביא: אז אנחנו נבין את זה.
עליזה לביא: אבל אני לא שמעתי היום מכם, במיוחד אחרי שיעורי הבית שהייתם אמורים להנפיק אחרי יום שני והדיון שהיה, בדברים הממוקדים שנאמרו כלפי משטרת ישראל.
עליזה לביא: לא חזרתם אלינו עם איזו שהיא תשובה בהבנה של התנהלות מול כל אותם דברים שאנחנו מכירות שנים רבות, אבל הנה, הממצאים - - -
<מאיר ברקוביץ: רק חצי מהדברים שנאמרו - - -
עליזה לביא: אבל מאיר - - -
גילה גמליאל: אני הייתי מצפה מכם לשמוע מה עשיתם כדי לעצור רצח של 10 נשים באותו אזור?
גילה גמליאל: אם היה מסתובב רוצח חופשי שרוצח נשים בצפון תל אביב, האם ההתייחסות הייתה זהה?
גילה גמליאל: זה אותו דבר.
גילה גמליאל: במקרה הזה אני לא חושבת שצריכה להיות התייחסות לרצח נשים על כבוד המשפחה.
גילה גמליאל: אין כזה מונח בכלל.
<שבתי גרבצ'יק: אין מונח כזה במשטרת ישראל בכלל.
גילה גמליאל: יפה מאד, אז אם אין מונח - - -
עליזה לביא: אנחנו לא מדברים יותר במונח הזה.
גילה גמליאל: בוודאי שאין, אז בגלל זה אני אומרת.
גילה גמליאל: אם אין מונח כזה – הכיצד יכול להיות שפה רוצחים מסתובבים חופשי ורוצחים נשים באותו אזור ובאותה משפחה?
גילה גמליאל: אז אלה השאלות שהיינו רוצים לקבל עליהן תשובות בשיח הזה.
<שבתי גרבצ'יק: אלה השאלות שאפשר לקבל תשובות בשיח, ובכלל גם סגן ניצב ברקוביץ' - - -
גילה גמליאל: אז מה התשובה?
<שבתי גרבצ'יק: ניסה לענות על הדבר הזה וגם לרדת לרזולוציות כפי שניסינו לרדת בדיון שהיה ביום שני.
<שבתי גרבצ'יק: אני רוצה לתת דוגמא בחצי דקה, כי דיברנו על הנושא של מעורבות שוטרות שתגענה מהמגזר הערבי.
<שבתי גרבצ'יק: בתחילת השבוע, במגזר אחר לגמרי, מהמגזר החרדי התגייסו 11 שוטרות חדשות, חרדיות, בעלות תארים אקדמאים למשטרת ישראל והתחילו קורס שיטור.
<שבתי גרבצ'יק: זה פיילוט וזה מודל נהדר, כי הן תעבודנה בסופן של יום במגזר החרדי.
גילה גמליאל: אז עכשיו אתם מגייסים שוטרות ערביות?
<שבתי גרבצ'יק: אנחנו רוצים - - -
עליזה לביא: הם הציעו, הם אומרים שאין מענה.
עליזה לביא: עוד שני דוברים ואני סוגרת את הדיון.
עליזה לביא: מונה אלחבנין, מנהלת עמותת נסיכת המדבר בנגב, גברתי, בבקשה.
<קריאה: ביקשתם מענים, אז יש לנו אפשרות - - -
עליזה לביא: את צודקת, אבל הדיון מתארך ואנחנו - - -
<קריאה: חבל, כי אם יש ארגון אחד שמנסה לתת מענה בשטח, לפחות - - -
עליזה לביא: בבקשה מונה, אני אשתדל לתת זכות דיבור.
<מונה אלחבנין: הארגון שלנו נותן מענה בשטח.
<מונה אלחבנין: מדובר גם בנשים בדואיות, שכל הקיבוע ידוע, כלומר על כל הבעיות והאלימות הקשה מאד בפרינציפ, כלומר נגד נשים ערביות ובמיוחד נגד נשים בדואיות.
<מונה אלחבנין: כל יום אנחנו מקבלות את הנשים ויודעות כמה הן נתקלות באלימות.
<מונה אלחבנין: דיברו על מקלטים ואני רואה שהאישה הבדואית מאד מפחדת לפנות למקלט, אפילו אם יש בעיה בינה לבין בעלה, היא לא תפנה למקלט, בגלל הפחד על החיים שלה.
<מונה אלחבנין: לכן אני אומרת למשטרה, אם אין להם ידע על כמה נשים נהרגו, אז אולי נעשה בית קברות לנשים שנהרגו על רקע כבוד המשפחה ואז כולנו נלך ונבקר אותן.
<מונה אלחבנין: באמת.
<מונה אלחבנין: נבקר אותן ואז יידעו כמה נשים נרצחו במגזר הערבי ונשים ערביות או נשים בדואיות או יהודיות או לא משנה.
<מונה אלחבנין: אז אני חושבת שיש להגדיר או להוסיף סעיף חדש בחוק העונשין, סעיף שיגדיר רצח על כבוד המשפחה כרצח יותר חמור מרצח בכוונה תחילה.
<מונה אלחבנין: כלומר, לא לתת 20 או 15 שנים והרוצח ישתחרר מבית הסוהר וירצח עוד אישה.
<מונה אלחבנין: לא.
<מונה אלחבנין: אלא לתת - - -
מסעוד גנאים: אנחנו בהתחלה רוצים שיתפסו אותו.
<מונה אלחבנין: לתת 30 שנות מאסר, אז זה ירתיע אותו מלרצוח עוד נשים.
<מונה אלחבנין: אני ממש מבקשת להוסיף את הסעיף הזה לחוק העונשין.
<מונה אלחבנין: זה לא רצח בכוונה תחילה, אני יודעת, אני לא עורכת דין, אבל יודעת שיש שלוש דרגות רצח, ואני חושבת ש - - -
עליזה לביא: אני רוצה לעזור אותך כאן.
עליזה לביא: ביום שני אנחנו קיימנו ישיבה בנושא הזה.
עליזה לביא: השר שמיר קיבל למעשה את הסוגיה המאד מאד גדולה הזאת, ובתוך כך אנחנו מבקשים וביקשנו ממנו, וגם חברת הכנסת אורלי לוי ואני, אנחנו נקדם תכנית מיוחדת ונעשה את זה בשיתוף פעולה יחד איתכם.
עליזה לביא: אנחנו נרחיב בעניין וגם נקדיש לזה ישיבה נפרדת.
עליזה לביא: אני חייבת לעצור אותך כאן ואני מבטיחה שנקיים בהקדם ישיבה כאן, לאחר שנציג את התכנית הזאת.
עליזה לביא: הילה, יועצת החקיקה שלי מרכזת את זה והיא תפנה אליך מיד אחרי הישיבה הזאת.
<מונה אלחבנין: תודה.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור לקרן אברהם.
עליזה לביא: רות ויינשנק, בבקשה, ממש בשתי דקות.
<רות ויינשנק-ונר: חוסר האמון במערכות, גם ברווחה וגם במשטרה הוא בעיה מאד מאד גדולה, אבל יש לנו פה בעיה בכלל עם העניין של הרצף בין המערכות השונות, וזאת הסיבה שיזמות קרן אברהם יזמה איזה שהוא פיילוט, שנעשה ספציפית בעיר רמלה.