GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רות ויינשנק-ונר: אנחנו יודעים שברמלה-לוד הבעיה חמורה בהרבה, אבל בואו לא נשכח שהמענים שניתנים היום, מצד המשטרה, גם מצד הרווחה – נבנים על מודלים של עבודה של מודלים מערביים ומאד מאד אירופיים.
<רות ויינשנק-ונר: אין כמעט שיח עם אנשי מקצוע ערבים, כדי שיפתחו ביחד את המענים.
<רות ויינשנק-ונר: מה עושה הפיילוט הזה, מה אנחנו עשינו עד עכשיו: אנחנו נמצאים עכשיו באמת בשלב הראשון של הפיילוט.
<רות ויינשנק-ונר: אנחנו פיתחנו מודל עבודה עירוני, שכולל עבודה עם הנציגים של הרווחה, של החינוך, של טיפות החלב, של פעילות ופעילים בשטח, של אנשי דת ושל המשטרה.
<רות ויינשנק-ונר: המטרה היא לייצר מערכת שרואה בראייה עירונית את כל מי שנמצא.
<רות ויינשנק-ונר: מזהה מה האחריות והסמכות, במיוחד האחריות והסמכות - - -
עליזה לביא: איפה מיושם המודל הזה?
<רות ויינשנק-ונר: ברמלה.
<רות ויינשנק-ונר: התחלנו עכשיו לעשות את זה.
<רות ויינשנק-ונר: סיימנו סדרה של מפגשים ואנחנו עכשיו עוברים לשלב המעשי.
עליזה לביא: אז אני רוצה לעצור אותך ואני רוצה להקדיש לזה זמן.
עליזה לביא: אנחנו נבוא לבקר ברמלה, אנחנו נעשה את הסיור הזה.
עליזה לביא: אני רוצה לראות את המודל הזה.
עליזה לביא: אני לא רוצה בשנייה, אני רוצה שנלמד את זה לעומק.
עליזה לביא: זה לא בשנייה אחת.
<רות ויינשנק-ונר: רק אסביר את שני הדברים הנוספים לגבי מה אומר המודל הזה ואני אסיים.
<רות ויינשנק-ונר: הסיפור של העברת מידע - כל הזמן אנחנו שומעים את זה – זה נופל בין הגורמים השונים וחייבים לייצר פה מערכת שהיא מערכת עירונית שמעבירה מידע.
<רות ויינשנק-ונר: הנושא של רצף טיפול – מהמניעה דרך ההתערבות, גם התערבות בשעת חירום, אבל גם התערבות הרבה לפני שעת החירום, וטיפול מתמשך ושילוב וחזרה לקהילה, ובמיוחד במיוחד הנושא של התאמה לתרבות ולשפה.
<רות ויינשנק-ונר: המודל הזה הוא מודל שמשלב אנשי מקצוע ערבים ויהודים ביחד, בתוך העשייה.
<רות ויינשנק-ונר: הנושא של מסגרות קלט בקהילה זה נושא שעלה - - -
עליזה לביא: אני שוב חוזרת, אנחנו רוצים לקיים סיור ואנחנו נעשה אותו בשיתוף פעולה של המשטרה, של גורמי הקהילה, של העירייה ושלכם.
עליזה לביא: אנחנו מכניסים את זה לסיכום הישיבה.
עליזה לביא: אני רוצה לתת למשרד החינוך ולשני חברי הכנסת את רשות הדיבור.
עליזה לביא: בבקשה, משרד החינוך.
<סוראיידה מנסור אסעד: כן, אני עובדת כמדריכה ארצית במניעת פגיעה מינית בכל החברה הערבית.
<סוראיידה מנסור אסעד: לא באתי להציג מה אנחנו עושים, אתם יכולים להיכנס לאתר של משרד החינוך ולראות.
<סוראיידה מנסור אסעד: באתי להגיד שאת הנתונים שד"ר פראג' נתנה אנחנו מוצאים ביום יום.
<סוראיידה מנסור אסעד: כי העמדות של התלמידים שלנו הן מאד מאד מפחידות.
<סוראיידה מנסור אסעד: העמדות של בנים ובנות אצלנו במשרד החינוך, איך שאנחנו עובדים בתכנית של הזוגיות שנבנתה יחד עם משרד הרווחה, מאד מחרידות, כי גם בנים וגם בנות חושבים שטיפול בבעיות בתוך המשפחה צריך להיות באלימות ובצעקות, ושצריך למנוע מהאישה לצאת מהבית.
<סוראיידה מנסור אסעד: אפילו שאנחנו מתערבים ועושים כל מיני התערבויות בתוך בתי הספר, זה לא כל כך משנה את העמדה, כי התלמידים אומרים לנו ... ... ... ...
<סוראיידה מנסור אסעד: משהו אחר ושומעים בבתים משהו אחר.
<סוראיידה מנסור אסעד: מה שכן טוב, שאחרי התערבויות כאלה, אנחנו כן מזהים ילדים – בנים ובנות שהם במצוקה אמיתית ואז אנחנו מטפלים בהם בצורה פרטנית.
<סוראיידה מנסור אסעד: אנחנו מצליחים בזה, אבל עדיין, כמשרד, לא הצלחנו לשנות את כל העמדות החברתיות שהן יותר משפיעות מאשר מה שאנחנו עושים היום.
עליזה לביא: חברת הכנסת גמליאל, בבקשה.
גילה גמליאל: אני חושבת שאין פה היום, לצערי, איזו בשורה לאותן נשים שהגיעו לכאן והיו מספיק אמיצות לבוא בפני הוועדה ולשתף את חברות הוועדה, בעיקר החברות והחברים שהגיעו לכאן, עם אומץ להגיע לפה ולהגיע ולקבל כלום בעצם, מבחינת התשובה.
גילה גמליאל: וזה חמור בעיני, מהסיבה הפשוטה: יושבת כאן בחורה שאומרת שהיא עוברת אלימות קשה, היא רוצה פיתרון, היא לא רוצה את הבנות שלה באותו מצב.
גילה גמליאל: ומה התשובה?
גילה גמליאל: יש איזה תבנית של תיאוריות נכבדות ותבנית של פעילות, שאם אותן נשים חוששות, עדיין לא מוכנות, נמצאות במצב כל כך קשה מבחינה של הפחדים בלקבל את אותם סטנדרטים שהמשרדים השונים מפנים אליה, אז הן לא תקבלנה טיפול.
גילה גמליאל: יותר מזה, המשרד התנער ומבחינתנו הם לפרוטוקול מכוסים.
גילה גמליאל: זה דבר שהוא שערורייתי בכל קנה מידה.
גילה גמליאל: אני חושבת השיח הזה כאן צריך לעלות מדרגה.
גילה גמליאל: לטעמי הסוגיות האלה צריכות לקבל פתרון ומענה ייעודי וכן, יש פה גם עניין תרבותי.
גילה גמליאל: והדברים האלה לא ניתן להתעלם מהם, ועל כן צריך לבצע התאמות במודלים, לאותם חתכי אוכלוסייה.
גילה גמליאל: ועוד משפט אחד בהקשר של המשטרה.
גילה גמליאל: אני חושבת שלא ניתן, זה פשוט לא נתפס בכלל לעכל שבמשפחה אחת נרצחות 10 נשים.
גילה גמליאל: אני לא יודעת איך דבר כזה עובר לסדר היום הציבורי בכלל.
גילה גמליאל: זה דבר שהוא לא נתפס, הוא לא הגיוני.
גילה גמליאל: הוא לא רק שערורייתי, הוא דבר שהוא מחריד בזילות של חייהן של נשים ערביות במדינת ישראל.
גילה גמליאל: ועל כן הזעקה הזאת.
גילה גמליאל: אני מברכת אותך שהעלית את הנושא הזה כאן ולא פעם אחת, אבל לדעתי את צריכה כבר לעלות מדרגה.
גילה גמליאל: מי שצריכים לשבת כאן ולתת את הדין ואת ההסבר זה השרים וזה המפכ"ל ולשם צריך להגיע על מנת לתת את המענים ולהגיע לפתרונות.
עליזה לביא: חבר הכנסת עפו אגבאריה, אחרון הדוברים.
עפו אגבאריה: אני אעשה את זה הכי מהר שיכול להיות.
עפו אגבאריה: אני מסכים עם כל מה שנאמר, אבל אני חסיד גדול של מניעה ואני חושב שבתחום הזה אנחנו קצת לא הולכים עד הסוף.
עפו אגבאריה: אני מאד מסכים עם מה שגברת מנסור אסעד אמרה, על זה שבאמת צריך לעשות משהו בתוך מערכת החינוך.
עפו אגבאריה: זה מנהלים, מורים, בעיקר בבתי ספר תיכוניים, שמן הראוי שמשרד החינוך יעשה את זה אולי ביתר שאת בכיוון הזה.
עפו אגבאריה: לא מספיק הרווחה ולא מספיק הדברים האלה.
<אושרת לרר-שייב: שנה שעברה רק בתכנית שלנו, של היחידה לשוויון בין המינים, השתתפו 3,000 תלמידים ותלמידות.
<אושרת לרר-שייב: עשינו פיילוט עם תלמידים, כי אנחנו חושבים שלעבוד רק עם תלמידות זה לא נכון.
עפו אגבאריה: זה נכון, את צודקת.
<אושרת לרר-שייב: אנחנו מרחיבים ב-30% השנה - - -
עליזה לביא: כן, אבל אושרת, מה שמתסכל זה שעם העבודה ועם הלמידה ועם הניסיון והמחקר האקדמי – את שומעת את הנתונים, וזו הליכה לאחור וזה חוסר הטמעה וחוסר הבנה, ויכול להיות שהיום אנחנו לא משתמשים באמצעים הקיימים.
עליזה לביא: באמצעים שמדברים אל הדור הצעיר הערבי.
עליזה לביא: יכול להיות שיש קונבנציות עתיקות שלא למדנו להתקדם איתן.
עליזה לביא: איפה גורמי ההשפעה על הדור הצעיר הערבי?
עליזה לביא: איך יתכן שבמדינה דמוקרטית, שבה מערכת חינוך מצניחה יותר ויותר השכלה, ואנחנו רואים את הנשים הערביות בבמות שונות, עומדות ומדברות ומקדמות ועושות, ולמעשה בהבנה הזאת של הדברים – הנתונים שכרגע מוצגים פה בוועדה, הם לא תוצר של חינוך לשוויון.
<אושרת לרר-שייב: אז אני אגיד לך מה אנחנו עשינו.
<אושרת לרר-שייב: אנחנו סוברות שבין היתר אחת הבעיות זה הפערים שנוצרו בין הנשים בחברה הערבית לבין הגברים בחברה הערבית.
<אושרת לרר-שייב: ולכן בשנה שעברה עשינו פיילוט - - -
עליזה לביא: כלומר נשים מתקדמות יותר והגברים מאחור?
<אושרת לרר-שייב: כן, כן.
<אושרת לרר-שייב: ולכן אנחנו רואים את זה בתוצאות הבגרות למשל, אנחנו רואים את זה בנשירה מבתי הספר למשל.
<אושרת לרר-שייב: ולכן בשנה שעברה פתחנו, ביחד עם מפקחים בחברה הערבית, פתחנו פיילוט לבנים והשנה אנחנו נרחיב את זה, כי אנחנו חושבים שזה צריך ללכת ביחד, שאנחנו לא יכולות לעבוד רק עם הבנות, עם התלמידות ולא ליצור גם דו שיח ביניהם וגם לקדם את שני הצדדים ולתת לשניהם אופק.
עליזה לביא: אני חוזרת אליך.
עפו אגבאריה: אז זה טוב מאד ואני חושב שהמורים והמנהלים בבתי הספר התיכוניים, שהם אולי עובדי עיריות, אבל בסופו של דבר הם גם עובדי משרד החינוך.
עפו אגבאריה: אז אני חושב שיש לדרוש מהם ולתת את התכנית הזו קצת יותר.
עפו אגבאריה: והמקור החינוכי, כולכם הזכרתם אנשי דת.
עפו אגבאריה: אנשי דת זה מקום מאד מאד נחוץ, למה?
עפו אגבאריה: כי ברוב ה - - -
עליזה לביא: אבל למה אנחנו לא שומעים את אנשי הדת?
עליזה לביא: הם יודעים להשמיע את קולם בנושאים פוליטיים, אידיאולוגיים.
עליזה לביא: למה אנחנו לא שומעים את אנשי הדת הערבים?
עפו אגבאריה: את האנשים האלה את גם לא תשמעי.
עפו אגבאריה: אני מכוון אותך לאיזה אנשים מאנשי הדת את יכולה לפנות.
עפו אגבאריה: יש בכל כפר כמה מסגדים שהם מנוהלים על ידי משרד הדתות, והאימאמים במסגדים האלה הם עובדי מדינה, הם מקבלים משכורות ממדינת ישראל.
עפו אגבאריה: אז יש לפנות אליהם ולהכריח, לא להכריח אותם, אלא להסביר להם שזה דבר חיוני והם חייבים לעשות את זה.
עליזה לביא: אבל את זה אני יכולה לעשות רק איתך.
עליזה לביא: את זה אני יכולה לעשות רק אתכם, חברי הכנסת הערבים - - -
עפו אגבאריה: אין שום בעיה, אנחנו מוכנים.
עליזה לביא: אז בבקשה, בוא תארגן ישיבה כזאת, אני אבוא, אבל בוא תעזור לי.
עפו אגבאריה: אז בבקשה, אנחנו מוכנים לארגן, אבל זה צריך להיות גם כן דרך משרד הדתות.
עפו אגבאריה: אני מכוון.
עליזה לביא: אני אביא את משרד הדתות.
עליזה לביא: תביא לי אתה את חברי הכנסת הערבים ונעשה את זה ביחד.
עפו אגבאריה: אין שום בעיה.
עליזה לביא: בבקשה, בוא נתחיל.
עליזה לביא: תראו, חברים, אני חייבת לסגור את הדיון, אחרת אעמוד לוועדת האתיקה של הכנסת על דיון במהלך המליאה.
עליזה לביא: מילה אחרונה, בבקשה.
עפו אגבאריה: אני אגן עליך שם.
עפו אגבאריה: אני רוצה לפנות למשטרה גם כן בעניין המניעה.
עפו אגבאריה: כולנו יודעים על עניין של אנשים שרוצחים שהם לא מהמשפחה, שהם שכירי חרב של המשפחה, וזה המשטרה יודעת ואני מקווה שהמשטרה תמנע את זה, אפילו - - -
עליזה לביא: אני רוצה להזכיר לכולם, הנושא של אלימות במשפחה בכלל ואלימות בחברה הישראלית בפרט, שבתוך כך, בתוך הנושא הזה של אלימות כמובן נושא של אלימות כלפי נשים ערביות, רצח נשים ערביות, אנחנו הקמנו תת ועדה מיוחדת.
עליזה לביא: הוועדה הזאת קמה אחרי הרבה מאד ניסיונות ובקשות ושכנועים.
עליזה לביא: אני מבקשת לפרוטוקול שכל הנציגות של הארגונים שנמצאים כאן סביב השולחן וגם העדויות ששמענו כאן, יושמעו בפני הוועדה.
עליזה לביא: אני מבקשת שכולן תשמענה את קולן, על כל המידע והניסיון שנצבר כאן.
עליזה לביא: אני חוששת שכל מי שנמצא, גם במשרד לביטחון הפנים וגם במשרד הרווחה, לא מודעים לעבודה האדירה שנעשית בקרב הארגונים האזרחיים, שמקדמים ומתקדמים הרבה יותר לעתים ממשרדי הממשלה.
<בדיעה חניפס: לצערי לא שמעת את הקול שלנו, של הנציגות בכל עיר ועיר.
<בדיעה חניפס: אנחנו היועצות.
<בדיעה חניפס: אנחנו הקול שלכן ואתן לא נתתן לנו הזדמנות לדבר.
<בדיעה חניפס: אנחנו הקול שלכן.
<בדיעה חניפס: הפתרון יבוא דרכנו לנשים הערביות.
<בדיעה חניפס: העברתם חוק שכל ראש רשות ימנה יועצת ואתם לא מחזקות אותנו, לא שומעות אותנו ולא - - -
עליזה לביא: בדיעה, את צודקת.
<בדיעה חניפס: די.
<בדיעה חניפס: זה כואב.
עליזה לביא: את צודקת והנושא הזה הוא לא רק במגזר הערבי, הוא במגזר היהודי ויש כאן את אותה מצוקה.
עליזה לביא: רק לפני שבוע פיטרו יועצת ברמת גן ואין לי כלי להתמודד עם זה וכל הניסיונות שלי לגבי שר הפנים הקודם – לא קיבלתי סיוע ולא קיבלתי עזרה.
עליזה לביא: את צודקת, זו חוליה חלשה בכלל וגם לנושא הזה אני נדרשת, אבל אנחנו צריכים לעבור דבר אחרי דבר.
עליזה לביא: אני מתנצלת שלא קיבלת רשות דיבור ויש פה עוד אנשים שאני מתנצלת בפניהם, אבל אנחנו התחלנו ורק יחד נוכל להתקדם.
עליזה לביא: ואני מבטיחה לכן לפרוטוקול - - -
<בדיעה חניפס: בכל זאת אני מודה לך.
<בדיעה חניפס: את היחידה שמדברת ועושה כל מיני דיונים.
עליזה לביא: אנחנו נסכם את הדיון הזה.
עליזה לביא: הוועדה תקיים סיור וישיבת המשך ברמלה, שבה אני מבקשת שנלמד על דרכי המשטרה בכלל ובפרט.
עליזה לביא: אני מבקשת מקרן אברהם את התכנית שתוצג בפירוט בסיור הזה, ולבוא וללמוד מכם על המודל שמיושם היום בעיר.
עליזה לביא: כמובן גם מנציגי העירייה, מהיועצת, מכל מי שקשור שם בסוגיה הזאת.
עליזה לביא: אנחנו נזמין ונלמד את מי בדיוק להזמין.
עליזה לביא: אנחנו נקיים ועדה נפרדת בנושא של הבדואיות, לאחר שהתכנית, כמו שסיפרתי ופרטתי מקודם, תיכנס לפועל; וגם כאן אני מבקשת את העזרה שלכם כדי לבנות את זה בצורה הראויה, כמובן בהמשך לסיור שקיימנו ולעדויות ששמענו.
עליזה לביא: אנחנו נקיים ישיבה עם משרד הדתות, אדוני, אבל אני מבקשת ממך לקחת את המושכות ו - - -
<רות ויינשנק-ונר: סליחה, זה לא משרד הדתות.
<רות ויינשנק-ונר: משרד הדתות מטפל רק בענייני יהודים.
מסעוד גנאים: משרד הפנים, נכון.
עליזה לביא: אז הנה, יש לנו שר חדש, עכשיו ההכרזה שלו במליאה ואני מקווה שזה יהיה נושא שיהיה נר לרגליו.
עליזה לביא: אנחנו נקיים פה ישיבת המשך לקראת סוף מושב החורף, עם מפכ"ל המשטרה ועם מנכ"ל המשרד לביטחון פנים, להמשך הדיון בנושא.
עליזה לביא: צהרים טובים, יום שני, כ"ד בחשוון תשע"ה, 17 בנובמבר 2014, אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: היום אנו דנים בשני נושאים: בהצגת הדו"ח השנתי של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית בנושא: "עבודה מטרידה – התמודדות עם תופעת ההטרדות המיניות בעבודה; וגם הצגת "קוד מרצון" – למניעת הטרדה מינית במקומות העבודה.
עליזה לביא: אני שמחה לארח כמובן גם את מרכזי הסיוע, כותבי הדוח, להציג את הנתונים והמידע כאן ולדבר על החשיבות שבהצגת הנתונים, ולפני הכול, אני רוצה לחזק את הידיים העובדות והעמלות, שלא נחות רגע ולהודות לכם על שיתוף הפעולה, על היצירתיות, על המחשבה ועל כך שמרכזי הסיוע למעשה הפכו להיות ראש חץ ומובילים אחריהם גם אותנו, המחוקק, וגם את הזרוע המבצעת.
עליזה לביא: אני רוצה כבר בראשית הישיבה להודות לכם, מח"ש, על שיתוף הפעולה פורץ הדרך, גם עם מרכזי הסיוע, גם עם הוועדה, ולהודות לכם על ההשתתפות שלכם כאן בוועדה שלנו.
עליזה לביא: אורי כרמל, מנהל מח"ש ומשה סעדה, סגן מנהל מח"ש, ברוכים הבאים ותודה שאתם אתנו כאן בישיבה חשובה זו.
עליזה לביא: כמדי שנה אנחנו משיקים בוועדה את הדוח השנתי של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית לשנה שחלפה.
עליזה לביא: הנתונים מסייעים בידינו להבין איפה אנחנו מתקדמים ואיפה גם לא, איפה אנחנו הולכים אחורה ואיפה אנחנו דורכים במקום ואיפה אולי אפשר לזהות תקווה והצלחה.
עליזה לביא: יש לנו עלייה, עלייה קשה של 12% - מה העלייה הזו?
עליזה לביא: על מה היא מלמדת?
עליזה לביא: מה הפרוז'קטור שהיא מחייבת להאיר בפנינו וגם מהם הפנסים שהיא מחייבת להאיר בפנינו?
עליזה לביא: האם העלייה היא בעקבות מודעות והגברה של האופנים שאפשר לבוא ולהתלונן, לבקש סיוע, והיא מלמדת אולי על כך שיש יותר פגיעה?
עליזה לביא: כיצד הרשויות מטפלות, נערכות?
עליזה לביא: הנתונים נלקחים בשלל פילוחים ואנחנו נשמע בהרחבה וניחשף כולנו פה לדוח.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שהנתונים שהוצגו – וקראתי אותם קריאה מעמיקה – מעוררים שאלות לא פשוטות.
עליזה לביא: ממקום מושבי היום כיושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כאן בוועדה גם תיקנו, גם הוספנו וגם דנו בכלים נוספים שכולנו נעזרים בהם, גם בפילוחים השונים, אם זה צה"ל ואם השירות הלאומי שהכנסנו, והיום יש שיתוף פעולה אחרי מתחים רבים שהיו.
עליזה לביא: השירות הלאומי יבוא לכאן בעוד שבועיים ויציג בפעם הראשונה את ההיערכות שלו ואת הנתונים.
עליזה לביא: כלומר, יש עוד ועוד שותפים במרחב הציבורי ועוד ועוד ידיים עמלות.
עליזה לביא: והנה, הנתונים הקשים הללו, כמו סטירת לחי – שמה?
עליזה לביא: מה הם מלמדים?
עליזה לביא: על מה הם אומרים?
עליזה לביא: בהתייחסות שלכם – מעבר להצגת הנתונים החשובה, שיש בה להאיר ולהסביר וגם להעיר – הייתי רוצה לדעת איפה אנחנו עומדים היום מבחינתנו במובן הזה שיכול להיות שאנחנו לא מזהים מספיק נכון.
עליזה לביא: למה אני מכוונת?
עליזה לביא: יתכן ובזירות נוספות יש פרצות וחוסר אכיפה.
עליזה לביא: אחת הזירות שאנחנו זיהינו כאן בוועדה היא כל העולם של המרחב האינטרנטי, לכך אנחנו גם מייעדים את היום שלנו ב-25 לחודש, שבוע הבא, כולם מוזמנים, לסוגיות הללו במרחב של האינטרנט.
עליזה לביא: גם אנחנו כחוקק, גם במודעות, גם באחריות ההורית, גם בשיתופי פעולה בתוך המערכות החינוכיות, הרשמית והבלתי רשמיות, כי יש כנראה כמה פערים.
עליזה לביא: גם התשובות שנשמע פה היום לא תספקנה כדי לבוא ולראות איך כולנו מתמודדים.
עליזה לביא: הקוד האתי, ה"קוד מרצון" – יוזמה מבורכת וחשובה שהיה לי חלק בכניסה שלה אל תוך העולם הפרטי.
עליזה לביא: הכניסה לא רחבה, אבל אני מברכת את הגופים ואת הקבוצות שכן נכנסו, וגם על כך נשמע בהרחבה.
עליזה לביא: אני לא אאריך עכשיו, אני רוצה כמובן לבקש ממך, אורית סוליציאנו, מנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, לבוא ולהציג לנו את הנתונים ולאחר מכן נמשיך.
<אורית סוליציאנו: צהרים טובים.
<אורית סוליציאנו: קודם כל, אנחנו בהחלט רוצים להודות לך, לוועדה, כי התמיכה שיש כאן מהוועדה זה לא דבר מובן מאליו.
<אורית סוליציאנו: יש לנו שיתוף פעולה מלא, יוצא מן הכלל, והמאבק באלימות מינית עם בית המחוקקים, אתנו ועם הארגונים הנוספים, זו אחת מהדרכים הכי אפקטיביות לעשות שינוי, למרות שהנתונים שנדבר עליהם תכף לא מעודדים במיוחד.
<אורית סוליציאנו: אין ספק שנשים כמוך שנמצאות בכנסת – זו ברכה ואני מאוד רוצה להודות לך על שיתוף הפעולה לכל אורך השנה.
<אורית סוליציאנו: אנחנו נעבור על הנתונים.
<אורית סוליציאנו: תמיד צריך לזכור דבר אחד – שכל הנתונים בנושאים של תקיפות מיניות תמיד חסרים, לא כל הנשים מגיעות למרכזי הסיוע, לא כל הנשים כמובן מתלוננות והרבה דברים זה הערכות.
<אורית סוליציאנו: אבל אין ספק שלאחר כמה שנים של פלאטו, כשרואים 12% בגידול הפניות למרכזי הסיוע, זה הרבה, זה הרבה מאוד, זה 8,600 פניות חדשות.
<אורית סוליציאנו: תכפילו את זה ב-10, עשיתי לעצמי משחק: 8,600 כפול 10 שנים – פניות חדשות, אני לא מדברת על 40,000 טלפונים בשנה – זה מספר שאי אפשר בכלל לעכל אותו, זה 86,000.
<אורית סוליציאנו: נדבר על זה אחר כך.
<אורית סוליציאנו: אני אציג בקצרה את הנתונים המרכזיים שלנו, של מרכזי הסיוע, מי שלא יודע – 9 מרכזי סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית שפועלים בכל רחבי הארץ.
<אורית סוליציאנו: כמו שאמרת, בראש החוץ למאבק באלימות מינית יש 1,000 מתנדבות ומתנדבים, 100 עובדות וקבוצה אדירה של נשים וגם קצת גברים שנאבקים באלימות מינית.
<אורית סוליציאנו: אחר כך, מה שמשמח לראות במהלך השנים, רואים הרבה מאותן מתנדבות מגיעות לעמדות כוח במדינה, אפילו בתקשורת, והן ממשיכות לעזור לנו להמשיך במאבק הזה.
<אורית סוליציאנו: אז כמו שאמרנו: הערכה של 40,000 פניות ל-9 מרכזי סיוע, מתוכן 8,637 פניות חדשות – זו עלייה של 12%.
<אורית סוליציאנו: הסטטיסטיקה פחות או יותר חוזרת על עצמה – 87% מהפניות מדברות על פגיעה בנשים, 13% פגיעה בגברים.
<אורית סוליציאנו: אלה הנתונים שכל שנה כשאני רואה אותם אני תמיד מצטמררת, כשאני רואה את שיעור הפגיעות בילדות, שיעור בלתי ניתן לעיכול שהחברה שלנו לא מפנימה וכל פעם כשיש מקרה לא מאמינה.
<אורית סוליציאנו: זה אחד מהאתגרים הכי חזקים שלנו – איך אנחנו מזהים את זה, לא תמיד אפשר למנוע את זה אבל חייבים לזהות את זה מוקדם ככל האפשר.
<אורית סוליציאנו: 64% פגיעות בילדים עד גיל 18.
<אורית סוליציאנו: אם רוצים לראות חלוקה על פי סוג הפגיעה – הנתונים קשים: 36% זה אונס, ניסיון אונס ומעשה סדום; והנתון הזה – 26% גילוי עריות, פגיעות בתוך המשפחה, זו אחת מהפגיעות הכי הכי הכי קשות והחברה שלנו כשלה לחלוטין בהתמודדות עם התופעה הזאת.
<אורית סוליציאנו: עדיין בציבור הרחב – אולי לא בכנסת – אבל בקרב הציבור הרחב האימא תזהיר את הבת שלה ואת הבן שלה: אל תדברו עם זרים, אל תיקחו סוכריות ואל תיקחו שוקולדים, אבל כשרואים ש-24% אלה פגיעות על ידי ידיד, שכן או מכר ו-28% על ידי הורה בן משפחה, אז אין קשר בין זה לבין האזהרה של הילד לא לקחת סוכריות ממישהו.
<אורית סוליציאנו: זה אומר שאנחנו צריכים לעשות מערך אזהרות שונה לחלוטין ממה שקיים היום וקמפיינים ציבוריים, דבר שלא נעשה במדינה כיום.
<אורית סוליציאנו: כשאני רואה תמיד בטלוויזיה קמפיין שאני תמיד זוכרת, כמו "הכינרת מתייבשת" והפרצוף הנשבר הזה, אני אומרת: איפה עושים קמפיינים להורים להיות יותר ערניים לגבי הילדים שלהם?
<אורית סוליציאנו: זה דבר שחייבים לעשות אותו.
<אורית סוליציאנו: קצת נתונים שאנחנו הוספנו פה – השנה אנחנו פונים לרשויות כדי לראות מה הנתונים שלהן.
<אורית סוליציאנו: אז בשנת 2013 רק 15% מהפניות אלינו הגישו תלונה למשטרה, גם כאן יש ירידה קלה, בשנים הקודמות זה היה קרוב יותר ל-20%, זה גם מעלה תמיהה איך זה שיש ירידה בפניות למשטרה למרות העלייה במודעות.
<אורית סוליציאנו: היום רוב הדיון יעסוק בנושא של הטרדה מינית בעבודה.
<אורית סוליציאנו: אנחנו, במרכזי הסיוע, רואים אצלנו שב-5 שנים האחרונות היתה עלייה בפניות, יש לכם כאן את האחוזים: בשנת 2013 28% מכלל הפניות למרכזי הסיוע היו על פגיעות מיניות בעבודה של נשים בוגרות לעומת 17% בשנת 2009.
<אורית סוליציאנו: כלומר, יש עלייה.
<אורית סוליציאנו: יש לכם כאן את המספרים: 28% מהנשים והגברים הבוגרות והבוגרים מעל גיל 25 דיווחו על פגיעה מינית במקום העבודה ובצבא; 94% היו פניות של נשים; 6% היו פניות של גברים; ורק כשישית הגישו תלונה במשטרה.
<אורית סוליציאנו: מרבית הפגיעות מתבצעות על ידי בעל מרות ויש כאן גרף שמראה את זה.
<אורית סוליציאנו: כמו שאמרתי, ב-66% מדובר על מעסיק או מפקד או בעל מרות אחר, 27% מדובר על פגיעה על ידי עמיתים, ו-7% שנפגעו על ידי אדם אחר במקום העבודה.
<אורית סוליציאנו: עכשיו קצת נתונים כלליים שאספנו ממשטרת ישראל: ב-2013 נפתחו 5,704 תיקים על עבירות מין, מתוכם פחות מחצי אלה עבירות מין כלפי קטינים.
<אורית סוליציאנו: שימו לב שאצלנו 64% אלה פניות של פגיעות של קטינים אז יש כאן איזשהו פער.
<אורית סוליציאנו: לגבי הטרדה מינית – הוגשו 693 תלונות על הטרדה מינית, יש כאן את החלוקה: 563 נשים, 130 גברים התלוננו.
עליזה לביא: אבל צריך לומר שזה לא אומר לנו כלום למעשה, לא בגלל המשטרה כמו בגלל - - -
<אורית סוליציאנו: ברור.
<אורית סוליציאנו: אנחנו רואים את זה כל הזמן, זאת אחת מהבעיות המרכזיות ולכן אחר כך נעסוק בנושא של הקוד הוולונטרי, היות ויש מורכבות כה גדולה ורוב הנשים בכלל לא רוצות להגיש תלונה במשטרה.
<אורית סוליציאנו: ממה שאנחנו יודעות מהשטח, רוב הנשים רוצות שפשוט ההטרדה תיפסק והמטריד לא יהיה אתן, זה מה שהן רוצות, אבל מקומות העבודה הרבה פעמים כושלים ולא מטפלים בזה כמו שצריך.
<קרן בר יהודה: אורית, סליחה, הנתון הזה אבל הוא על הטרדה מינית לאו דווקא בעבודה, נכון?
<קרן בר יהודה: זאת אומרת, זה כל התלונות על הטרדה מינית, לא רק במקום עבודה?
<אורית סוליציאנו: כן, נכון.
<אורית סוליציאנו: מתוך זה הרוב הן בעבודה ויש עוד דברים.
<קרן בר יהודה: כי אני חושבת שבמקומות עבודה יש עוד פחות תלונות במשטרה.
<אורית סוליציאנו: נכון, צודקת, תודה רבה על ההערה.
<אורית סוליציאנו: לגבי מספר התיקים שטופלו בגין החוק למניעת הטרדה מינית בפרקליטות - 390 תיקים סך הכול: 239 תיקים נפתחו, 40 כתבי אישום הוגשו ו-130 תיקים נסגרו.
<אורית סוליציאנו: זה חתך מצב לשנה מסוימת.
<אורית סוליציאנו: לא כל כתבי האישום מדברים על תיקים שנפתחו באותה שנה אבל זה נותן איזושהי תמונת מצב מה נסגר, מה נפתח ומה טופל.
<אורית סוליציאנו: אלה מספרים מאוד מאוד נמוכים.
<אורית סוליציאנו: אם נסקור את נתוני הסקר שנעשה ב-2010, כמדומני של משרד התמ"ת, שמצא ש-11% מכלל הנשים במשק הוטרדו מינית והמספר היה בערך 165,000, אז זה מספר אדיר לעומת הנתונים הללו.
<אורית סוליציאנו: כמו שכולכם וכולכן יודעים, רוב התיקים נסגרים בגלל חוסר ראיות, אלה הנתונים.
<אורית סוליציאנו: גם קיבלנו נתונים מנציבות שירות המדינה שבשנת 2013 היו 136 פניות בנושאים של הטרדה מינית, מספר התובענות לבית הדין למשמעת של נציבות שירות המדינה עומד על 8 תובענות.
<אורית סוליציאנו: זהו, אלה הנתונים שלנו, שזקוקים לפרשנות.
<אורית סוליציאנו: הדבר המרכזי שאותנו מטריד – ואני כל פעם מנסה להשוות את זה לאיך שהמדינה למשל מטפלת בטרור, יש טרור מבית, יש לפעמים טרור במקום העבודה, כפי שהמדינה, כמו שצריך, יודעת כשיש פיגועים להזהיר את האזרחים שלה, יודעת לנקוט בכל מיני אמצעים, יודעת לתת פיצויים, אני חושבת על כל הנפגעות שעברו פגיעות – וכולנו כאן ממרכזי הסיוע מכירים אותן – צריכות שנים רבות טיפול פסיכולוגי, צריכות סל שיקום ואין להן את זה היום.
<אורית סוליציאנו: בעצם המדינה שלנו לא שומרת על הביטחון הפנימי של אזרחיה ואזרחיותיה וזו הקריאה כאן לעשות שינוי.
עליזה לביא: מהניסיון שלך – מה חסר?
עליזה לביא: חסרה מודעות?
עליזה לביא: חסרה חקיקה?
עליזה לביא: כי אם אני בוחנת רק מה שהיה פה בשנתיים האחרונות, כולל חובת נטל ההוכחה, שזה חוק שהעברנו פה וקידמנו – והנה הנתונים.
עליזה לביא: אז נכון שעוד לא חלף מספיק זמן ואני מקווה שהנתונים על שנת 2014, שבה באמת הכנסנו יותר גם אכיפה, יהיו טובים יותר – אבל מה חסר?
עליזה לביא: אם היית עכשיו יכולה לבוא ולומר: הנה תקציב מדינה – אני באה עכשיו מוועדת כספים, דיון על תקציב המדינה – מה, התגייסות מערכתית הסברתית?
עליזה לביא: מה חסר?
<אורית סוליציאנו: הייתי רוצה הרבה דברים, אבל אם נדבר רגע על הנושא של הטרדה מינית בעבודה הייתי רוצה שלנשים נוכל לתת – אפילו כארגונים חוץ-ממשלתיים שמקבלים סיוע מהמדינה – סל שירותים הרבה יותר רציני.
<אורית סוליציאנו: ייעוץ משפטי, כדי שיידעו לתבוע - - -
עליזה לביא: אחרי?
<אורית סוליציאנו: הנה, נמצאת כאן עו"ד קרן בר יהודה שמייצגת נשים שמוטרדות מינית בעבודה – כמה נשים פונות לתביעות נזיקין למשל?
<אורית סוליציאנו: שיעור לא מאוד גבוה, אני מניחה.
<אורית סוליציאנו: הן חוששות.
עליזה לביא: אוקיי, אבל אני רוצה רגע לדבר על המניעה לפני שאני הולכת לסייע לנשים שנפגעו.
עליזה לביא: אני רוצה רגע לדבר על מניעה כי אם כל שנה מצטרפות למעגל עוד ועוד ועוד נשים – גם גברים, דיווחתם גם על גברים אבל הרוב נשים – אז מבחינת מניעה, מה לדעתך חסר?
עליזה לביא: כשאני כן מסתכלת על גופים שעשו שינוי, אני יכולה לדבר - - -
<אורית סוליציאנו: זו שאלה מאוד מאוד מורכבת.
<אורית סוליציאנו: למשל בארצות הברית, ממה שאני יודעת, בהרבה מאוד מקומות עבודה היום – בגלל האיום בתביעות – כל האקלים הארגוני השתנה.
<אורית סוליציאנו: בישראל לא השתנה האקלים הארגוני.
<אורית סוליציאנו: אני חושבת שהשיח שיהיה עוד מעט על הנושא של הקוד הוולונטרי זה איזשהו רעיון שאנחנו רוצים לשנות אקלים ארגוני.
<אורית סוליציאנו: אנחנו מאוד מאוד זקוקים לכם, לבית המחוקקים, לסייע לנו בקידום הדבר הזה כי זה לא פשוט להחדיר את זה לחברות במשק, כי זה אומר משאבים – תכף נשמע על זה יותר בפירוט, אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו.
<אורית סוליציאנו: אם רוצים שנשים לא יוטרדו בעבודה צריכים שהאווירה הארגונית תהיה אחרת, שלא יתייחסו לזה בקלות ראש, שלא תהיה איזו שרשרת פיקוד מלמעלה למטה שזה הכול צחוק, זה הכול בדיחות, זה לא רציני, זה דבר קל.
<אורית סוליציאנו: אנשים לא מבינים מה המשמעות של הטרדה מינית כזאת, הם חושבים שזה קשקוש.
<אורית סוליציאנו: יש לזה השלכות נפשיות מאוד מאוד קשות, כולל אבטלה, שאבטלה זה עניין של חיים ומוות לפעמים, כשאין כסף.
<אורית סוליציאנו: איך משנים אקלים ארגוני?
<אורית סוליציאנו: תראי, החוקים שחוקקו, מה שאמרת כרגע והעלאה ל-120,000 שקל את הנושא של הפיצוי, זה עוד דבר מרתיע, רק צריכים באמת - - -
עליזה לביא: לאכוף ושתהיינה מספיק שתתלוננה כדי שנוכל להשתמש בעזרת החוקים.
<אורית סוליציאנו: ואני אגיד עוד משפט שכולנו מכירים, כל מי שעוסק בתחום – ברגע שאני אדבר על מישהו על נושא של הטרדה מינית בעבודה מיד יגיע המשפט: אבל בעצם איך נדע שהן לא משקרות?
<אורית סוליציאנו: איך נדע שהן לא מנסות לסחוט מישהו?
<אורית סוליציאנו: יש כאן שיח שצריך לעקור אותו מן השורש, איזושהי תפיסה שמסתובבות בחוץ אלפי נשים שכל מה שהן רוצות בחיים זה לתבוע כל מיני גברים סתם.
<אורית סוליציאנו: זאת לא המציאות וזה גם שיח שפשוט צריך להכחיד אותו.
<אורית סוליציאנו: זה לא חוק, אי אפשר להכחיד שיח בחוק, אבל זה דבר שחייבים להעביר את המסר כל הזמן.