GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: מכאן לרקמה החברתית שסובבת את התא המשפחתי הזה.
דב חנין: לצערי הגדול, אנחנו מכירים רקמות חברתיות בתוך ישראל שלא מתאפיינות עדיין מספיק ברמה גבוהה של חוסר סובלנות וחוסר סבלנות לאלימות בתוך המשפחה.
דב חנין: אלה הם תחומים שאנחנו צריכים להתייחס אליהם בצורה ממוקדת תוך עבודה עם הציבורים, עם מובילי דעת קהל, עם אנשים ונשים מתוך המקומות האלה, כדי להגיע למצבים שבהם בכל החברה הישראלית בכל המקומות, בכל האזורים השונים ובכל המקומות החברתיים השונים, רמת חוסר הסובלנות וחוסר הסבלנות לאלימות במשפחה היא גבוהה.
דב חנין: אני אומר את זה ואני לא מציע שאנחנו נתעלם מהעובדה שבכללותה החברה הישראלית היא חברה אלימה.
דב חנין: החברה הישראלית היא חברה אלימה.
דב חנין: המתח באווירה הישראלית הוא בלתי נסבל לפעמים.
דב חנין: כל מי ששהה, למד, עשה פוסט-דוקטורט או כל דבר אחר בחוץ-לארץ לתקופה מסוימת וחוזר לארץ נדהם לראות את האינטנסיביות של מה שקורה פה.
דב חנין: לא צריך לקרות שום דבר בשביל שאנשים יתחילו לריב על כלום.
דב חנין: זה משהו שגם הוא מחייב טיפול.
דב חנין: הוא מחייב טיפול בהרבה מישורים.
דב חנין: יש טיפול שהוא טיפול פוליטי.
דב חנין: אנחנו חברה במלחמה הרבה שנים ומי שחושב שהמלחמה הזו תעבור מעל ראשנו לא חי במציאות.
דב חנין: מלחמות אף פעם לא עוברות מעל הראש.
דב חנין: הגברת רזניק הזכירה בצדק את תפקידה של מערכת החינוך.
דב חנין: האם אנחנו באמת מפעילים את מערכת החינוך ככלי רב עוצמה של החברה נגד אלימות?
דב חנין: בוודאי נגד אלימות במשפחה, ובכלל נגד אלימות לרמות יותר נמוכות, של פחות אינטנסיביות של התייחסות אחד לשני.
דב חנין: אלה הם דברים שאנחנו חייבים לעסוק בהם.
דב חנין: הנקודה אחרונה היא סוגיית הנשק.
דב חנין: לא רק שאנחנו חברה אלימה, אנחנו גם חברה רווית נשק.
דב חנין: כמות הנשק החוקי והלא חוקי שנמצא ומסתובב, ואני מנצל את העובדה שנמצא לצדי חבר הכנסת דוד צור שכדאי לכם ולכן לדעת שהוא יושב-ראש ועדת משנה שהתמנתה בוועדת הפנים והגנת הסביבה לעניין איסוף הנשק הבלתי חוקי בציבור הערבי.
דב חנין: אני מקווה שבעתיד היא גם תורחב.
דוד צור: אבל מה שהיא התכוונה לומר זה דווקא הצעת חוק שלי שעברה כבר לעניין הכשירות הנפשית למי שאוחז בנשק במוסדיים.
דב חנין: אני קודם כל מאוד מברך על הצעת החוק שלך שהיא מצוינת.
דב חנין: צר לי שכמה מחברנו בבית הזה לחצו עליך כדי שזה יישאר רק מוסדיים ולא אחרים.
דוד צור: עליי לא לוחצים, אבל זו היתה פשרה קואליציונית כמו שאתה מבין.
דב חנין: אני מציע שאנחנו נמצא את הדרך להרחיב את הצעת החוק מחדש כי הנשק הזה בעייתי.
דב חנין: לא רק שהוא אצל מוסדיים, אלא בכלל.
דב חנין: כל אדם שמחזיק נשק צריך לעבור בדיקות שיטתיות ותקופתיות.
דוד צור: לצערי, הרציחות האחרונות היו גם בידיים וגם בפטיש ובסכין.
עליזה לביא: נכון, וגם בגרזן.
עליזה לביא: גם נאמרו שהן ייעשו ובאמת הן נעשו, רק אף אחד לא הקשיב.
עליזה לביא: פעם בשנתיים יש כנס נשים ב-OECD והיה לפני כחודשיים.
עליזה לביא: אז אמרה שרת המשפטים הבלגית שהאלימות הגואה בקרב זוגות שהם בתהליכי פרידה היא זו שהופכת להיות בעיה לא רק במדינת ישראל.
עליזה לביא: דב, כל הדברים שאתה אמרת אני יכולה להסכים אליהם.
עליזה לביא: אבל זה לא מקרה ייחודי ישראלי.
עליזה לביא: אנחנו רואים נתונים, אנחנו גם רואים את המדרג ואיפה ממוקמת ישראל.
עליזה לביא: את נסעת לקנדה ולמדת את המקרה.
עליזה לביא: אנחנו רואים שבארצות-הברית יש ירידה בעקבות ההשקעה התקציבית.
עליזה לביא: אפשר לקדם, צריך לקדם.
עליזה לביא: יש יכולות לקדם.
עליזה לביא: צריך רצון, צריך תקציבים וצריך שיתופי פעולה.
עליזה לביא: אחד משיתופי הפעולה שהוצגו לוועדה זה נייר של גיבוש הצעה להקמת הרשות שכתבה אותו רונית ארנפרוינד כהן ואני מבקשת ממנה להציג אותו בכמה דקות.
עליזה לביא: אני יודעת שמדובר במעט זמן אבל אנחנו פה בוועדה עמוסה.
עליזה לביא: רונית, בבקשה.
<רונית ארנפרוינד כהן: ראשית, אני באמת מברכת את יושבת-ראש הוועדה שמקדמת וגם עשתה דיון דחוף.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני מברכת עוד אנשים שדיברו כאן.
<רונית ארנפרוינד כהן: הנושא הזה נמצא בטיפול שנים של משרדי ממשלה, פילנתרופיה, עמותות, רשויות מקומיות כאלה ואחרות.
<רונית ארנפרוינד כהן: זה אומר שיש במדינת ישראל, אני לא אגזים אם אומר מאות אולי גופים שמטפלים בנושא הזה.
<רונית ארנפרוינד כהן: התוצאה – אין ירידה.
<רונית ארנפרוינד כהן: התוצאה שיש כמעט יבואו ויאמרו, ויכוח כזה או אחר, בסביבות 200,000 נשים שחיות יום יום בשבט האלימות במשפחה.
<רונית ארנפרוינד כהן: כשאנחנו מדברים על 200,000 משפחות זה אומר גם ילדים.
<רונית ארנפרוינד כהן: זו אחת התופעות האיומות בסדר גודל ענק במדינת ישראל.
<רונית ארנפרוינד כהן: כשמדברים על כסף, היא עולה המון כסף.
<רונית ארנפרוינד כהן: טיפול, שיקום, ליווי, אכיפה זה המון כסף.
<רונית ארנפרוינד כהן: לכן, אני מצטרפת וגם הקשבתי בנושא הזה.
<רונית ארנפרוינד כהן: רק חשוב לומר מאיפה אני באה.
<רונית ארנפרוינד כהן: בעברי הקמתי את ארגון העל של כל המקלטים ודירות מעבר שנוהלו בארץ ויש לי כאן שותפות לדרך שעושות בעמותות ובחברה האזרחית, וגם מיכל חנוך, עבודה מבורכת מאוד, אלא שהתוצאה בשורה התחתונה, ואני אתן רק דוגמה אחת של עוד שופט.
<רונית ארנפרוינד כהן: אחת התוצאות זה ששופטת, בלי לומר באיזה בית-משפט, עומדת בפניה אישה מוכה שהיא באה מרקע משפטי, אגב, היא עורכת-דין בכירה במשרד משפטי, עם ילדיה.
<רונית ארנפרוינד כהן: השופטת נוזפת באישה ואומרת לה: מה את עושה לילדים שלך שהברחת אותם מהבית ולקחת אתם לאיזשהו מקלט?
<רונית ארנפרוינד כהן: זו גם בורות, זה גם אי-הבנה.
<רונית ארנפרוינד כהן: אין שם שום תמיכה לתהליך משקם.
<רונית ארנפרוינד כהן: לשמחתי, בשנים מסוימות גיליתי אוזן קשבת אצל נשיאת בתי-המשפט לנוער השופטת גלית מור שהיא היתה אחראית על השתלמות שופטים.
<רונית ארנפרוינד כהן: היא זימנה אותי לעשות השתלמות לשופטים אבל על קצה המזלג.
<רונית ארנפרוינד כהן: הבעיה של הסנכרון קיימת, אבל יותר מזה גם בעיית מדיניות.
<רונית ארנפרוינד כהן: אין מדיניות גג לכל משרדי הממשלה.
<רונית ארנפרוינד כהן: זה אומר אין המשכיות.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני מברכת על תת-הוועדה שקיימה על מנת להיות ולבחון את הדברים ברצינות רבה.
<רונית ארנפרוינד כהן: אבל יחד עם זה אני אומרת שתת-ועדה היא עדיין מכילה בתוכה אנשים שיש להם תפקידים נוספים במשרדים שלהם.
<רונית ארנפרוינד כהן: לכן, צריך להקים רשות שזה יהיה כל תפקידה.
<רונית ארנפרוינד כהן: לא עוד בעלי תפקידים שהם גם במשרדי ממשלה אחרים אלא רשות שתקים ותבנה מדיניות אחת שאליה יופנו ונאגם את כל המשאבים.
<רונית ארנפרוינד כהן: יש המון משאבים בין משרדי הממשלה.
<רונית ארנפרוינד כהן: כבר באתי ודיברתי גם עם אנשים שנמצאים כאן.
<רונית ארנפרוינד כהן: אם כל משרד יקצה עובד או חצי עובד מתוך המשרדים שאנחנו מדברים עליהם: חינוך, בריאות, רווחה, משפטים, ביטחון פנים, לרשות הזו והוא זה שיהיה ותקום רשות ותמלא את התפקיד הזה 24/7 בכל השנה, יש לנו איזושהי תקווה.
<רונית ארנפרוינד כהן: עוד לא צריך עכשיו לדבר על תקציבים, תקציבים קיימים.
<רונית ארנפרוינד כהן: המון תקציבים.
<רונית ארנפרוינד כהן: הטיפול וההתמודדות עם נשים מוכות וילדים כשמדובר במאות אלפים, אין שום ספק שהוא עולה למדינה יותר.
<רונית ארנפרוינד כהן: אם תקום כאן רשות, תבנה מדיניות, תסנכרן ותאכוף ותבנה הכשרות בהתאם גם לעובדות סוציאליות, גם לשופטים, גם לדיינים, בתוך חמש שנים אין לי שום ספק שאנחנו נביא תקווה לחברה הישראלית.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני חושבת שאני יחד עם זאת מצטרפת באמת לכל מה שאמרו כאן.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני רק עוד אומר משפט אחד.
<רונית ארנפרוינד כהן: היום בבוקר קמנו והתבשרנו שקמה רשות לאומית להגנת הסייבר.
<רונית ארנפרוינד כהן: אני קמה ואומרת פה: בואו נקים רשות לאומית להגנת המשפחות במדינת ישראל, להגנת הנשים ולהגנת הילדים.
<רונית ארנפרוינד כהן: יש את הכסף, רק צריך לנצל אותו נכון.
עליזה לביא: תודה, רונית.
עליזה לביא: גיל רונן, יו"ר הפמליסטים, בבקשה.
עליזה לביא: אתם הגשתם נייר עמדה.
<גיל רונן: תודה.
<גיל רונן: כפי שכתבתי פה בנייר העמדה שאני מקווה שכולם ראו אותו, בשנים 2010 עד 2014 ישבנו והשתתפנו כמארגנים וכדוברים במספר כנסים בין-לאומיים שנערכו על-ידי המחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת אריאל בראשות פרופ' שרה בן דוד בנושא האלימות במשפחה.
<גיל רונן: מתברר שבנושא הזה ישנה מחלוקת מאוד גדולה בין רוב החוקרים שחוקרים בשטח את הנושא של אלימות במשפחה לבין מי שבאות עם אידיאולוגיה מסוימת ומנסות לפחות לפי ההשקפה שאני אמון עליה להתאים את הנתונים להשקפה, לאידיאולוגיה.
<גיל רונן: מהמחלוקת הזו נגזר עולם שלם.
<גיל רונן: על סמך הנתונים אנחנו בכנסת ובממשלה קובעים מדיניות.
<גיל רונן: כאשר למשל, הגברת ארנפרוינד אומרת שיש 200,000 נשים מוכות – אם הנתון הזה שנוי במחלוקת מאוד קשה והגיע לפה פרופ' מורי שטראוס, המומחה מספר אחד בעולם לנושא הזה, שגם בדוח הבין-משרדי של שנת 98' הוא מוזכר כבר סמכא שעליו מסתמכים שקובעים שם את המספרים ועושים כל מיני אקסטרה-פולציות לגבי ישראל, כשהוא בא ואומר שיש הסתרה של נתונים, והוא אומר את זה, הוא בא לאריאל במיוחד בשביל להגיד את זה, ושיש עיוות של נתונים ושיש ממש מגמות מכוונות לנסות להטות את הממצאים זה דבר שחייבים, חברת הכנסת לביא, להתייחס אליו.
<גיל רונן: חייבים לשמוע אותו.
עליזה לביא: גיל, אני מקשיבה לך.
עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין מה אתה אומר.
עליזה לביא: מה הטענה שלך?
<גיל רונן: אני מקבל את ההערה, אנסה להיות ברור יותר.
<גיל רונן: למשל, אם הגברת ארנפרוינד אומרת שיש 200,000 נשים מוכות ואחר כך אומרת שבעצם מדובר במשפחות וגם הילדים שם נפגעים, נשאלת השאלה מי פוגע בילדים.
<גיל רונן: כאשר אנחנו מגיעים, למשל, ליום המאבק הבין-לאומי באלימות נגד נשים אנחנו שומעים בדרך כלל הרבה מאוד את המספר הזה של 200,00 נשים מוכות ואנחנו שומעים עוד מספר לידו של 600,000 ילדים עדים לאלימות שזה מספר מאוד תמוה כי מה זה עדים לאלימות?
<גיל רונן: קודם כל, בואו נבדוק כמה ילדים בעצמם הם קורבנות של מכות ואז בואו נבדוק מי מכה אותם.
עליזה לביא: גיל, אני לא מצליחה להבין אותך.
עליזה לביא: אתה חושב שהיום כינסתי פה בפגרה דיון מיותר?
<גיל רונן: חס וחלילה.
<גיל רונן: אני חושב שמאוד חשוב שהנושא הזה יידון, אני חושב שמאוד חשוב שתת-הוועדה הזו תקום.
<גיל רונן: אבל אני רוצה שלא יקרה שוב מה שקרה בשנת 98'.
<גיל רונן: מה שקרה בשנת 98' זה שהוקמה ועדה בין-משרדית ואמרה שהיא תעסוק בנושא אלימות במשפחה.
<גיל רונן: בסופו של דבר היא עסקה אך ורק בנושא אחד שזה אלימות נגד נשים.
<גיל רונן: לא עסקה באלימות נגד ילדים.
<גיל רונן: היא אמרה שהיא תעסוק באלימות נגד ילדים ולא עסקה בזה.
<גיל רונן: היא גם לא עסקה באלימות של נשים שלפעמים, מה לעשות, וזה מה שהמחקרים מראים וזה מה שאתן לא אוהבות לשמוע, נשים גם נוקטות אלימות נגד גברים.
<גיל רונן: לדעתי, מה שאמרה מנכ"לית משרד המשפטים אני חושב שזה מאוד חמור.
<גיל רונן: אני אגיד לך למה.
<גיל רונן: כשאת מדברת על סטטיסטיקות של גברים שרוצים והנה הגברים הם אלה שרוצחים, יש פה במדינה הזו 3-4 מיליון גברים פלוס מינוס.
<גיל רונן: חלקם הצביעו בשביל כל המפלגות שמיוצגות פה.
<גיל רונן: חלקם באמת, סליחה שאני מזכיר את זה, אבל שוכבים היום במחלקות שיקום ואולי צופים בנו.
<גיל רונן: אני חושב שזה בעיה כשנותנים איזושהי סטטיסטיקה שמשחירה ציבור של מיליונים.
<גיל רונן: סטטיסטיקה זה דבר שאפשר לשחק איתו להמון כיוונים.
<גיל רונן: אפשר להגיד שרוב האסירים בכלא הם בני עדות המזרח.
<גיל רונן: זה נכון, אז מה זה אומר?
<גיל רונן: זה אומר שאנחנו צריכים לנקוט מדיניות כשאשכנזי מגיש תלונה מזרחי?
<גיל רונן: גם רוב מי ששוכב בבתי הקברות הצבאיים הם גברים, גם אם נבדוק מי עושה מעשי גבורה, למשל, מי קופץ לתוך הים כדי להציל אדם שטובע, יכול להיות שנגלה שהרוב הם גברים.
<גיל רונן: האם זה אומר שנשים הן פחות טובות?
<גיל רונן: אני חושב שזה שדה מוקשים שאסור להיכנס אליו.
<גיל רונן: חשוב מאוד שהגברים יבינו שהם אזרחים לא פחות טובים מהנשים ושאת גם תגידי את זה כמנכ"לית משרד המשפטים.
<אמי פלמור: אני אסביר את זה לא כמנכ"לית משרד המשפטים אלא כאמי פלמור.
<אמי פלמור: ראשית, אני ביתו של אליעזר, אבא שלי שהוא גבר.
<אמי פלמור: אני מאוד אוהב אותו.
<אמי פלמור: יש לי אח שקוראים לו יגאל, יש לי בן שקוראים לו נמרוד.
<אמי פלמור: אני מכירה גם באופן אישי המוני גברים נהדרים ונפלאים – זה נשמע לא טוב.
<אמי פלמור: אני מכירה לא מעט נשים אלימות, שקרניות, עצלניות, ועוד כמה דברים שאפשר להגיד על נשים.
<אמי פלמור: אנחנו בכלל לא בשיח הזה.
<אמי פלמור: יש שאלה עובדתית, לא סטטיסטית, לא איך הם כל הגברים.
<אמי פלמור: סליחה שאני אומרת את האמירה הזו, אני חושבת שאין ספק בכלל שיש צורך בגברים ובנשים כדי להמשיך ולקיים את העולם ורצוי שכך יהיה.
<אמי פלמור: אני גם חיה בשלום ובשמחה עם כך שאני מוקפת גם בגברים.
<אמי פלמור: אבל, אבל יש שאלה שאיננה סטטיסטית.
<אמי פלמור: מתוך עולם הפשיעה שהוא לא כל העולם, לא כל העולם הוא עברייני, בעולם העברייני כמה נשים מעורבות במעשי עבירה, כמה גברים.
<אמי פלמור: אני אתן לך עוד אמירה שהיא חשובה מאוד.
<אמי פלמור: זה נכון ומוכר מחקרית שגם שכשנשים מעורבות בעבריינות יש נטייה מופחתת לעצור, לחקור ולהעמיד אותן לדין.
<אמי פלמור: יש נטייה מופחתת משהן עמדו לדין לגזור עליהן עונשי מאסר בפועל.
<אמי פלמור: זה גם הסבר לכך שיש פחות נשים בבתי הכלא.
<אמי פלמור: ועדיין גם בעולם וגם במדינת ישראל הרוב המכריע של העבריינים, וכאן בוא נתחם את זה לנושא רצח כי זה הנושא שלשמו התכנסנו היום, אין בכלל מחלוקת שהרוב המכריע של מעשי הרצח נעשים על-ידי גברים.
<אמי פלמור: לשמחתנו, הרוב המוחלט של הגברים במדינת ישראל אינם רוצחים.
<אמי פלמור: אני אגיד את זה שוב, הרוב המכריע.
<אמי פלמור: אבל אי-אפשר להתעלם מהעובדה הזו.
<אמי פלמור: אתה מעלה נקודה מאוד חשובה של אלימות כלפי ילדים.
<אמי פלמור: אין לי נתונים בנושא הזה, אין לי צל של ספק שיש אחוזים גבוהים ביותר של נשים אלימות.
<אמי פלמור: ולא פחות חמור מכך, נשים ששותקות ומאפשרות לאדם אחר, בין אם זה גבר, שכן, שכנה, לפגוע בילדיהם מסיבות כאלה ואחרות, ומאפשרות פגיעה מינית בילדים שלהם.
<אמי פלמור: כל הדברים האלה נכונים.
<אמי פלמור: אבל כשאנחנו מדברים על רצח, זאת לא סטטיסטיקה אלא זה לספור אותם אחד אחד.
<אמי פלמור: אני מציעה לך באמת לנסות להיכנס לנושא הזה או ללכת לבתי הכלא ולבקר ולראות שאחוז הנשים הרוצחות מכלל האסירים במדינת ישראל, רק הקבוצה הזו, הוא נמוך.
<גיל רונן: אני רוצה להפנות אותך לפרופ' שרה בן דוד, אני לא יודעת אם אתה מכירה אותי.
<גיל רונן: מה שהיא טוענת גם במאמר שפורסם לאחרונה - - -
<קריאה: סליחה, נראה לי שזה בזבוז זמן.
<קריאה: לא בשביל זה באתי לכאן, בואו נתקדם.
<קריאה: זה לא משרת את הדיון.
<קריאה: לא בשביל מה?
<קריאה: לא כדי לשמוע גם דעות שהן מעט מנוגדות?
<גיל רונן: פרופ' שרה בן דוד טוענת שאכן יש את ההבדל הזה בתחום של אלימות שאת מדברת עליו בין גברים ונשים, אבל היא מבדילה בין אלימות בתוך הבית לבין מה שקורה מחוץ לבית.
<גיל רונן: היא טוענת שעבור האישה, במידה שאפשר להכליל לגבי נשים, וכנראה שאפשר, הבית הוא הטריטוריה שלה ושם היא תילחם – זאת הטענה של שרה בן דוד.
<גיל רונן: אני מציע להיפגש איתה ולשמוע אותה ולשמוע מה עוד יש לאקדמיה להגיד כי יש הרבה דעות.
עליזה לביא: רשמנו לעצמנו, תודה רבה.
עליזה לביא: עו"ד נתנאל בושרי, אתה הוצאת ספר על אלימות במשפחה – מתיאוריה לפרקטיקה.
עליזה לביא: יש לך שלוש דקות לספר לנו.
<נתנאל בושרי: שלום לכולם.
<נתנאל בושרי: אני חשבתי לדבר בשם מישהו שהוא אולי הכי חשוב.
<נתנאל בושרי: זה אותה אולי ילדה, אולי אותה נערה, אולי אתה אישה שעכשיו עכשיו מוכה.
<נתנאל בושרי: אנחנו הרי יודעים שיש תת-דיווח, זה ידוע.
<נתנאל בושרי: חשבתי לי שאם היא היתה כאן מה היא היתה עושה.
<נתנאל בושרי: אני חושב שאם תת-הדיווח הידוע הוא בין 6 לעד 50% דיווח זה היה עולה כמעט ל-100% תת-דיווח שלא היה מדווח.
<נתנאל בושרי: אני חושב שאנחנו כאותם גורמים שבסופו של דבר מטפלים באותה ילדה, נערה או אישה מוכה, מבטאים כאן את היחס של חוסר רגישות, חוסר הקשבה וחוסר אמון בסיפור הזה.
<נתנאל בושרי: זה משקף כאן, זה לא מקרה.
<נתנאל בושרי: אני רוצה לומר בצער שאם לא תהיה אחידות בדרך מהרעיון דרך הפעולה ועד אותה טקטיקה לבצע בפועל את רוב הבעיה זה לא ייפתר.
<נתנאל בושרי: טוב שאותה קטינה או אותה אישה לא נמצאות כאן.
<נתנאל בושרי: הן היו אומרות: צדקה שכנתי, אימי, אחותי שלא סיפרה על האלימות.
<נתנאל בושרי: הספר הוא עב-כרס, כמעט 700 עמודי, ויש בו ארבע נקודות.
<נתנאל בושרי: אנחנו יודעים שיש לאישה המוכה יש שלוש דרכים להתגונן: דרך מדור שכ"ד שהוא נדיר אומנם, דרך צו הטרדה, דרך צו הגנה.
<נתנאל בושרי: אבל בפועל חלק גדול מהנשים לא מיישמות או לא משתמשות בכלים האלו, ובסופו של יום חלקן נפגעות עד כדי רצח.
<נתנאל בושרי: זאת אומרת, אותה מנה שהחברה נתנה לה למנוע את האלימות הקיימת או העתידית לא מיושמת.
<נתנאל בושרי: לכן, אני חושב שאם נמשיך ונשים על כתפי אותה אישה מוכה את האחריות, גם את הסמכות כמובן, לנהל את המאבק על שלומה וביטחונה וגם על שלום וביטחון ביתה, בעצם אותו מאבק נדון לכישלון.
<נתנאל בושרי: לכן חשבתי, ובספר כתבתי, שיכול להיות שצריך שיהיה גורם בעל סמכות שהוא מנותק מהחסומים שיש לאישה.
<נתנאל בושרי: אני לא רוצה להאריך, אבל בספר מניתי רק קצת מהמחסומים שאישה עוברת לפני שהיא בכלל פונה לשוטר או לבית-המשפט או לעו"ס.
<נתנאל בושרי: למשל, מחסום כלכלי, ילדים, עבודה, מגורים, זוגיות, זמן וכו' וכו' – כמעט עשרים מחסומים.
<נתנאל בושרי: זאת אומרת, לא פעם האישה בשיקולים שלה כאשר היא עושה חשבון היא אומרת: רגע, מה נעשה?
<נתנאל בושרי: האם לקום ונזעק ונתלונן או שלא כדאי לעשות זאת עכשיו מסיבה זו או אחרת?
<נתנאל בושרי: אני חושב שצריך להפקיע מידי האישה המוכה את האחריות להגן על עצמה ועל ביתה ולקבוע שיהיה יועמ"ש, כאילו לוחם בשטח שילווה את זה מתחילת הדרך ועד סופה – זו הנקודה השנייה.
<נתנאל בושרי: הנקודה השלישית – צריך לומר ביושר שאנחנו חברה פטריארכלית כוחנית שבחיי היום יום בלית ברירה או באין ברירה, כל אחד בדעתו הפוליטית, הגבר לפחות עובר איזושהי חוויה של שימוש בכוח, מי יותר, מי פחות.
<נתנאל בושרי: חלק מזה בא לידי ביטוי בחברה וחלק מזה בא לידי ביטוי במשפחה.
<נתנאל בושרי: כמי ששמע וראה לא מעט נשים אני רוצה לומר לכם שיש תפיסה סובייקטיבית, אולי גם נכונה בחלקה, של הגבר שהוא החזק בבית והוא משתמש בכוח שלו או בהבאת הכוח שלו כדי לאכוף על האישה את רצונו, את דעתו.
<נתנאל בושרי: אגב, יש המון תיאוריות איך להסביר את האלימות.
<נתנאל בושרי: אבל צריך לדעת שאחת השיטות של גישת הכוח והשליטה אומרת שהגבר מנסה בשיטות רכות, מילוליות, דחיפה קלה, איום קל.
<נתנאל בושרי: אם זה עובד - ברכה והצלחה.
<נתנאל בושרי: אם זה לא עבד מגיעים גם לרצח.
<נתנאל בושרי: זאת אומרת, הרצח הפיזי מתחיל באותו מקרה שהוא אמר לה: "את לא תצאי עכשיו למסיבה, לא תלכי לבית הורייך, לא תקני עכשיו את החולצה הזו.
<נתנאל בושרי: ".
<נתנאל בושרי: שם מתחיל הרצח.
<נתנאל בושרי: כל עוד שלא נפנים שכוח השליטה בכוח הרך לכיוון הכוח הקשה, הכול לפי הצורך, לא נחסום ולא נעצור מקרי רצח במשפחה.
<נתנאל בושרי: הערה אחרונה – לפי הבנתי אנחנו מומחי בייצור יחידות.
<נתנאל בושרי: ישב פה חבר הכנסת צור שהיה בימ"מ.
<נתנאל בושרי: יש יחידה נגד טרור, יחידה נגד פשע מאורגן, וכן על זה הדרך.
<נתנאל בושרי: חברים וחברות, אלימות בחברה זה טרור חברתי שהורג לא פחות מתאונה, לא פחות ממחבלים.
<נתנאל בושרי: אם לא תוקם יחידה כמו יחידה צבאית שיש לה את הסמכות והכוח לאכוף גם כשפוגעים לא תהיה תקומה למאבק הזה ולא יהיה פתרון.
<נתנאל בושרי: אני מקווה שהישיבה הזו בסופו של דבר תניב הקמת יחידה פרקטית, מעשית, עם כוח מהתחלה ועד הסוף.
עליזה לביא: מאחר והזמן ממש נגדנו ואנחנו רוצים ללמוד ולשמוע פה מהניסיון, אני מבקש מהדוברים הבאים לייחד את ההמלצות, את הבקשות לתוך תת-הוועדה הזו שהולכת וקורמת עור וגידים.
עליזה לביא: אני מבקשת ממש להתייחס לבקשות, להמלצות, לניסיון, אל תוך הנושא הזה שלשמו התכנסנו.
עליזה לביא: עו"ד אינסאף אבו שארב מאיתך, בבקשה קצת על הזווית של הנשים הבדוויות.
<אינסאף אבו שארב: אני מייצגת פה את הנשים הבדווית והאלימות בתוך החברה הבדווית.
<אינסאף אבו שארב: אני עשיתי גם מחקר על אלימות בתוך החברה בדווית והסקנו מסקנות על אלימות שהיא מושתקת, על תת-דיווח, על נשים שסובלות בשקט ולא מצליחות להגיע למוסדות למדינה, למשטרה, לא מקבלות תמיכה בתוך החברה שלהן.
<אינסאף אבו שארב: אין להן רשתות הגנה, כמעט ואין להן.
<אינסאף אבו שארב: אישה כיום שצריכה להרים טלפון כדי להתלונן היא לא תקבל אתה קו שאומר לה: יאללה, תגישי תלונה.
<אינסאף אבו שארב: היא תקבל שפה שהיא לא מבחינת הנגישות, מבחינת שפה ותקשורת.
<אינסאף אבו שארב: כל המערכים היום הם לא מותאמים לנשים הבדוויות וזה משהו שאנחנו הצבענו עליו בנייר העמדה הקודם וגם עכשיו אני הנחתי את זה לפני הוועדה.
<אינסאף אבו שארב: מאוד חשוב שתת-הוועדה תתייחס בחלק מהפעילות שלה לאלימות המיוחדת והייחודית שחוות נשים בדוויות ושלא מקבלות מספיק הד ומספיק קול בתוך הזירה של מקבלי ההחלטות.
<אינסאף אבו שארב: צריך להתייחס לאלימות הכלכלית שעדיין לא קיבלה ביטוי בתוך החוק.
<אינסאף אבו שארב: יש אלימות כלכלית, הנשים סובלות ממנה.
<אינסאף אבו שארב: הגשנו הצעת חוק שקוראת לפצל גמלת הבטחת הכנסה שנותנת כוח לאישה עם הילדים שלה.
<אינסאף אבו שארב: לנשים שהן עקרות בית, מובטלות, לא עובדות, חסרות כל הכנסה, הגמלה היא מקור עצמאות כלכלית וחברתית והיא הכרחית מבחינתה בשאלה האם ללכת על התלונה או לא.
<אינסאף אבו שארב: הרבה מהנשים לא מגיעות לתלונה מהחסם הזה שלצערנו הוא לא מוכר על-ידי החוק.
<אינסאף אבו שארב: צווי ההגנה כיום לא משרתות את הנשים הבדוויות בכלל.
<אינסאף אבו שארב: אם שמענו דוגמאות על שופטים שמתייחסים בצורה זו או אחרת מתוך אי-הבנה לאישה המוכה אז אוסיף תיאור של שופט בית-משפט לענייני משפחה בבאר-שבע שפשוט כינה את האישה כאילו כאריה שהולך לבלוע את האישה וכדאי לו שיתרחק ממנה.
<אינסאף אבו שארב: זה תיאור מאוד מאוד מאמלל ומצער במערכת בית-משפט שאמורה להגן על האישה המוחלשת.
<אינסאף אבו שארב: צריך להבין שלקח המון זמן עד שהאישה הבדווית אוזרת כוח ומגיעה לאולם בית-המשפט.
<אינסאף אבו שארב: זה לא מהאלימות הראשונית, זה מסע מאוד כבד מבחינתה.
<אינסאף אבו שארב: בתוך חברה שיש בה גם חסמים חברתיים האישה מגיעה ונתקלת בחסמים מערכתיים של המדינה, של המשטרה ושל הרווחה.
<אינסאף אבו שארב: שלא נדבר על המקלטים והיעדר בתים מוגנים לנשים הבדוויות.
<אינסאף אבו שארב: הם לא מותאמים.
<אינסאף אבו שארב: אנחנו שמענו כאן הצהרה בתוך הוועדה לפני שנה של מנהלת המקלטים שאמרה שהנשים הבדוויות אינן ברות שיקום ולכן אין למקלט מה להציע להן.
<אינסאף אבו שארב: יש להוסיף לזה שהמקלט גם נתפס כסטיגמה, כמשהו שלילי, וצריך לחשוב על פתרון יותר יצירתי שכן ייתן מענה והגנה לנשים הבדוויות.
<אינסאף אבו שארב: זה מאוד חשוב להן ולילדים שלהן.
עליזה לביא: אני לא זוכרת על מה את מה את מדברת, אבל אני כן זוכרת שעשינו סיור ושמענו יחד איתכן את הפתרונות הקיימים וגם את המצוקה התרבותית שקיימת בעזיבה למעון לנשים מוכרות, אז בואי נשים את הדברים על דיוקם בבקשה.
<אינסאף אבו שארב: אני מדברת על הפרוטוקול מיוני 2013 כאשר הופיעה פה המנהלת של המקלטים וכתוב בפרוטוקול ש - - -
עליזה לביא: יש לך דקה לסיים.
<אינסאף אבו שארב: אוקיי, אמשיך.
<אינסאף אבו שארב: אני לא רוצה שנתעכב.
<אינסאף אבו שארב: מבחינת בית-הדין השרעי – מאוד חשוב להיכנס גם לתוך המערך הזה של בתי-הדין השרעיים שהיום לא נותנים מספיק מענה לנשים שפונות, לא מבחינת המזונות שנפסקים שם, לא מבחינת הליכי הגירושין וכל הזכויות שנפסקות שם לנשים.
<אינסאף אבו שארב: על אחת כמה וכמה צווי הגנה אפסיים בבתי-הדין השרעיים.
<אינסאף אבו שארב: אני בדקתי בבאר-שבע, אין החלטות בצווי הגנה בבית-הדין השרעי בבאר-שבע.
<אינסאף אבו שארב: תופעת הפוליגמיה – זה משהו שכן קשור לאלימות במשפחה כי זה חלק מזה.
<אינסאף אבו שארב: צריך להתייחס לזה.
<אינסאף אבו שארב: זו תופעה שמייצרת אלימות בתוך התא המשפחתי וצריך להתייחס אליה.
<אינסאף אבו שארב: יש את הנוהל של היועץ המשפטי לממשלה שמקפיא את התיקים עם הגשת תלונה.
<אינסאף אבו שארב: צריך לדון בנוהל הזה מחדש, צריך לתפעל אותו.
<אינסאף אבו שארב: צריך להגיש כתבי אישום, צריך להתחיל ולחשוב במקביל גם על תוכנית חינוכית בתוך הקהילה שתהיה במקביל לענישה ולאכיפה.
<אינסאף אבו שארב: זה תופעה שהיא מאוד מתפשטת וצריך כן לשים אותה על השולחן ולטפל בה ונשים כן סובלות ממנה.
עליזה לביא: רן מלמד מידיד, בבקשה.
<רן מלמד: תודה על ההזדמנות.
<רן מלמד: קודם כל, אני באמת רוצה להגיד תודה על הדיון היום.
<רן מלמד: אני אגיד מראש שאני בהחלט מחייב את הנושא של הקמת הרשות, אני חושב שזה דבר הכרחי.
<רן מלמד: אבל אני חושב שהדיון הזה פה קצת הלך לאיבוד כי במקום שהדיון ידון קודם כל בטווח הקצר במה עושים לפני שמקימים את הרשות, הוא הלך לניתוחים, למיפויים.
<רן מלמד: יושב פה פקיד בכיר במשרד לביטחון הפנים שאחראי על המשטרה ולא אומר מילה על התפקיד של המשטרה.
<רן מלמד: לא שמעתי מילה על נוהל חדש של משטרת ישראל בטיפול בבעיות מידית כרגע עד שתתחילו לדון בעוד שבועיים, בעוד חודשיים ובעוד שלושה חודשיים.
<רן מלמד: אין אמירה שאומרת: משטרת ישראל משנה את הנוהלים שלה.
<רן מלמד: אני ביקשתי לאחרונה שתי בקשות ממשטרת ישראל: אחת, את נוהל מעצרים של חייבי מזונות.
<רן מלמד: איך המשטרה מבצעת את פסקי הדין שמורים על מעצר חייבים, ואת הנוהל לטיפול בנושא של תלונות שמגיעות על אלימות.
<רן מלמד: את נוהל המעצרים קיבלתי ואני מנהל כרגע דיון מאוד קשה כדי לקבל את הנוהל המשטרתי לטיפול בעבירות של אלימות במשפחה כי לא כל כך יודעים מה לתת כי יש בעיה.
<קריאה: כי אין נוהל.
<רן מלמד: אני באמת סבור שיכול להיות שאין נוהל.
<רן מלמד: לכן, אני חושב שבלי קשר לתת-הוועדה שקמה הדבר הראשון שצריך לבוא ולהגיד על השולחן זה שמשטרת ישראל, וסליחה שאני אומרת גברתי המנכ"לית, גם מערכת המשפט לאורך הרבה מאוד שנים כשלו בטיפול בנושא אלימות במשפחה.
<רן מלמד: תיכף אגיד גם מה אני מציע ובזה אסיים.
<רן מלמד: אני לא אשכח, התחלתי לעסוק בתחום הזה ב-1994.
<רן מלמד: אז שלי יחימוביץ היתה עוד שדרנית ב"הכל-דיבורים".
<רן מלמד: היא עשתה קמפיין בנושא של מניעת אלימות במשפחה או יותר נכון קמפיין ממש נגד העובדה שנשים נרצחות ונרצחות ונרצחות.
<רן מלמד: עברו מאז עשרים שנה, הרבה לא ממש השתנה.
<רן מלמד: אני אומר לכם עוד פעם שכל עוד משטרת ישראל לא תעשה את העבודה שלה כמו שצריך נשים ימשיכו להירצח.
<רן מלמד: אז אפשר להקים את ועדת המשנה ואפשר להמשיך לזוז איתה, אבל צריך דבר אחד לעשות בתור התחלה וזה משהו שאני מציע לעשות אותו.
<רן מלמד: כתבתי אותו עם ויצ"ו ועבור ויצ"ו.
<רן מלמד: לפני 16 שנים הועבר חוק, הגענו לראשונה ולא הצלחנו להתקדם בגלל החלפת ממשלות, וזה שיפוט מהיר לעברייני אלימות במשפחה שאומר שני דברים: הדבר הראשון, שהפעילות של המשטרה תהיה מאוד קצרה, מאוד חדה, מאוד מהירה, וזה קודם כל לנסות ולעצור את הנזק.
<רן מלמד: הדבר השני, שהטיפול המשפטי לא ייקח שנתיים או שלוש או ארבע.
<רן מלמד: כי כשהיום עוצרים מישהו וכתב האישום מוגש אחרי ארבעה-חמישה חודשים וההקראה נעשית אחרי שנה והדיון ממשיך אין שום הרתעה, אין שום יכולת.
<רן מלמד: מילה אחרונה לגבי הדברים שאמרו פה עורכות הדין לגבי תלונות השווא.
<רן מלמד: אני נגד תלונות שווא, אני חושב שמי שמתלוננת או מתלונן תלונות שווא צריך לשלם על זה מחיר.
<רן מלמד: אבל באותה מידה אני חושב שעורכי הדין שאומרים לצדדים שלהם או ללקוחות שלהם להגיש תלונות שווא, לא צריך ועדה בשביל זה.
<רן מלמד: צריך להתחיל להגיש תלונות ללשכת עורכי הדין.
<רן מלמד: צריך להעמיד את עורכות ועורכי הדין האלה לדין.
<רן מלמד: מי שאומר ללקוחות שלו, בין אם זה גברים או נשים, להגיש תלונות צריך לאבד את הרישיון שלו.
<מורן סמון: אני מסכימה איתך.
<רן מלמד: והדבר האחרון ואני מסיים, לא יעזור איך שתציגו את זה.
<רן מלמד: כמות הגברים המכים והאלימים הרבה הרבה יותר גדולה מאשר הנשים האלימות והמכות או כאלה שאפילו מגישות תלונות שווא.
<קריאה: זה כן סותר.
<קריאה: יש ועדת אתיקה, אפשר להגיש תלונה על עורך דין כזה.
<קריאה: את ראית פעם איזה עורך דין שנשלל ממנו הרישיון.
<קריאה: את ניסית להגיש פעם?
<קריאה: את הגשת פעם תלונה כזו?
<קריאה: יש תלונות אבל לא קורה עם זה שום דבר.