GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רבקה מקובר: אני יודעת שבזמנו דיברו על כך ששלב א' יצא בעברית ובערבית, ואני שומעת שזה מה שיצא, ושלב ב' יכול להיות שיצא ברוסית ובאמהרית.
<רבקה מקובר: אני לא רוצה להתחייב על דבר שאני לא יודעת באיזה שלב הוא נמצא.
<רבקה מקובר: כאמור, אני אעלה את זה וברגע שאצא מכאן, אני אבדוק.
משינסקי אבן: אני חייבת לציין.
משינסקי אבן: זה שזה שלב א', זה יפה ונחמד, אבל מדובר על זה שנים.
משינסקי אבן: שנים מדברים על הנגשה לשפות האמהרית ורוסית וגם בינואר דובר על זה שוב.
יחיאל חיליק בר: נתייחס לזה בהמלצות הוועדה.
<רבקה מקובר: דבר נוסף שרציתי לומר הוא שאנחנו עושים פרסום אינטנסיבי, בדקה ל-8:00 בו פונים למעבידים ולעובדות בדיוק בנושא הזה.
<רבקה מקובר: אנחנו גם נותנים לארגונים מסוג נעמ"ת, שדולת הנשים, קו לעובד וארגונים ערביים שעוסקים בהסברה לעובדים.
<רבקה מקובר: יש תמיכות מהמשרד שלנו ותומכים בהם.
<רבקה מקובר: יש להם קריטריונים כדי לקבל תמיכה והמשרד תומך בהם כי אנחנו רוצים לתמוך בעובדים.
<מאיה טאוסיג: הערה אחת קטנה לדבריה של עורכת הדין קרן בר יהודה.
<מאיה טאוסיג: לגבי הדרישה שהמפקחות יהיו עם השכלה משפטית או עורכות דין.
<מאיה טאוסיג: מדובר בהחלטות מינהליות.
<מאיה טאוסיג: בפועל שירות המדינה וכל רגולטור ורגולטור, יש החלטות מינהליות והאנשים שמקבלים את ההחלטות האלה, הם לא עורכי דין.
<מאיה טאוסיג: אני לא חושבת שיש סיבה מסוימת שדווקא כאן כן יהיו עורכי דין.
<מאיה טאוסיג: אני יכולה להבטיח לך שהם מקבלים ייעוץ צמוד, לא רק בגללי.
<מאיה טאוסיג: זה לא קשור.
<מאיה טאוסיג: הן מעמיקות בחוק הזה, הן מכירות, הן עוברות איזשהו הליך של הסמכה על מנת לוודא שהן מכירות את הדברים וזה לא שמהיום הראשון לעבודתן הן חותמות על החלטה אלא זה הליך שאורך כשנה, אם אני לא טועה.
<רבקה מקובר: יותר משנה.
<רבקה מקובר: גם אחר יש עדיין חפיפה.
<מאיה טאוסיג: הן מלוות ואפילו עשינו איזשהו נוהל פנימי כדי להבטיח שיש אחידות בהחלטות כי כל מפקחת לכאורה יכולה לקבל החלטה אחרת.
<מאיה טאוסיג: שמענו על זה גם טענות ממשרד המשפטים ולכן עשינו את הנוהל הזה, על מנת לוודא שלא חשוב לאיזו מפקחת את תגיעי, אותה החלטה תינתן.
<רבקה מקובר: בהיבט של הקונספט הכללי.
<מאיה טאוסיג: כן.
<מאיה טאוסיג: אבל כל תיק, לא חשוב לאיזו מפקחת הוא יגיע, ההחלטה תהיה אותה החלטה.
יחיאל חיליק בר: מה התשובה לגבי השפה האמהרית?
<מאיה טאוסיג: אנחנו נבדוק את זה.
<רבקה מקובר: אם אתה רוצה, אני יכולה להתקשר עכשיו ולתת לך תשובה.
יחיאל חיליק בר: כמשתתף שיושב מהצד, אני רוצה שנבין מה התשובה.
<מאיה טאוסיג: בשלב ראשון אנחנו מוציאים את החוברת בשפה העברית והערבית שהן השפות הרשמיות.
<מאיה טאוסיג: נראה אם זה מצליח, נראה אם זה עושה את האפקט ואחר כך נהיה מוכנים לשקול עוד שפות.
<דניאל בן משה: אם אפשר, שני משפטים.
<דניאל בן משה: אני ממשאבי אנוש במשרד התחבורה.
<דניאל בן משה: אולי בגלל רגישות יתר לעובדות בהריון, אצלנו אין בעיה של פיטורים.
<דניאל בן משה: אצלנו היה מקרה הפוך, זיוף הריון.
<רבקה מקובר: ספר.
<דניאל בן משה: עכשיו מדובר בתיק פלילי.
<דניאל בן משה: זה מגיע גם למצבים כאלה.
יחיאל חיליק בר: זה שמישהי עשתה את עצמה שהיא בהריון, זה לא משליך על הכול.
<דניאל בן משה: תראה לאן זה מגיע לפעמים.
<שרון צ'רקסקי: אולי תשאלו למה אין בכלל נשים במשרד התחבורה.
<דניאל בן משה: אין בכלל נשים?
<שרון צ'רקסקי: אולי בדרגות הנמוכות.
<דניאל בן משה: את מתמצאת במה שקורה במשרד התחבורה?
<דניאל בן משה: את יודעת מי נמצאות במשרות הבכירות?
<דניאל בן משה: תלמדי ותחזרי אלי.
<שרון צ'רקסקי: תגיד באחוזים.
יחיאל חיליק בר: זה לא נושא הדיון.
יחיאל חיליק בר: לא נפתח את זה כאן.
יחיאל חיליק בר: אני בטוח שחבר הכנסת זחאלקה יעלה גם את הנושא הזה.
יחיאל חיליק בר: יש עוד משהו שמשרד הכלכלה רוצה לומר?
יחיאל חיליק בר: סיכום של משרד הכלכלה, בבקשה.
<רבקה מקובר: אני חושבת שאנחנו כעובדי מדינה, אנחנו משרתי ציבור והתפקיד שלנו מיועד לתת שירות לציבור.
<רבקה מקובר: נכון שאנחנו חייבים בנושא הזה - ואנחנו עושים את זה - לעזור לעובדת בהריון לעבור בשלם תקופה שהיא מאוד מצומצמת.
<רבקה מקובר: אני חושבת שאנחנו מתייחסים לכל בקשה בדחילו ורחימו וזה מלווה כל מפקחת.
<רבקה מקובר: אפילו עת אנחנו יושבים ואוכלים, זה נושא הדיון.
<רבקה מקובר: בשונה מצד זה או אחר, אנחנו רואים את שני הצדדים.
<רבקה מקובר: חזקה עלינו שלא אנחנו מנועים מטעויות – אין אדם שמנוע מטעויות – ובית הדין יכול לבוא ולומר שטעינו וזה בסדר ואנחנו מקשיבים לטעויות אם וכאשר יהיו.
<רבקה מקובר: אבל להאשים אותנו שאנחנו לא מבינים כשמרמים אותנו ומישהו מבקש לפטר עובדת שבדיוק עכשיו לא מרוצים ממנה כי היא בהריון או שהוא סתם סגר את העסק ומחר הוא פותח אותו שוב – המיומנות שלנו בנושאים האלה היא כל כך מתוך ניסיון חיים ולא מתוך זה שאני מנסה להציג.
<רבקה מקובר: זה רק ניסיון חיים.
<רבקה מקובר: זה לא אומר שלא מתחלקים בדרך דברים.
<רבקה מקובר: אני מדברת על הכלל ובכלל נעשית עבודת קודש מקצועית עם הפנים לעובד.
יחיאל חיליק בר: כנראה אפשר לשכלל גם אותה.
<רבקה מקובר: תמיד.
<רבקה מקובר: אנחנו תמיד פתוחים להקשיב.
<רבקה מקובר: אמרתי לחברתי שכאשר אני מפסידה בבית הדין, כשזה קורה, אני בכלל לא רואה בזה הפסד.
<רבקה מקובר: אני חשבתי א', בית הדין חשב ב', עפר אני לרגליו.
<רבקה מקובר: אין בזה שום בעיה.
<רבקה מקובר: לא חשבתי לרגע שאנחנו סגנו של אלוהים ולא לידו.
<רבקה מקובר: אנחנו עושים עבודתנו הכי טוב שאנחנו יכולים וכל הזמן משפרים וכל הזמן בתנועה.
יחיאל חיליק בר: חשוב לומר שגם אם מישהו זרק פה משהו, הנחת היסוד שלנו היא שאתם עושים את העבודה כדי לסייע ומתוך כוונה טובה.
יחיאל חיליק בר: אתם לא הצד הרע כאן.
יחיאל חיליק בר: יחד עם זאת, כל טוב אפשר להפוך ליותר טוב ולהרבה יותר טוב, וכנראה שיש גם לקונות בחוק גם לקונות בסמכויות שאולי צריכות להינתן לכם ולא ניתנות לכם.
יחיאל חיליק בר: אנחנו רוצים לעזור לכם לעזור לנו בסיפור הזה.
יחיאל חיליק בר: חלק מהדברים שהמלצנו כאן אני רוצה להטמיע בהמלצות הוועדה.
יחיאל חיליק בר: הוועדה מודה לחבר הכנסת זחאלקה על כך שהעלה את הנושא הזה שוב באמצעות הצעה לסדר היום.
יחיאל חיליק בר: הוועדה גם מודה לאגף ההסדרה במשרד הכלכלה על הצגת הנתונים בשנית לגבי פיטורי נשים בהריון לגבי שנת 2013 עם תוספת של הרחבה מסוימת ומינורית לגבי התפלגות ההיתרים ב-2013 ועל כל העבודה שאתם עושים בנושא.
יחיאל חיליק בר: יחד עם זאת, הוועדה רשמה לעצמה מספר לקויות שעלו ביחס לנתונים של 2013.
יחיאל חיליק בר: לגבי קליטת כוח אדם.
יחיאל חיליק בר: הוועדה מבקשת מאגף ההסדרה לבחון היתר פיטורים מסיבות כלכליות.
יחיאל חיליק בר: יש לבדוק ולעקוב אחרי המעסיק שהוא לא קולט עובדות חדשות ועובדים חדשים ובחינת הרחבת סמכויות בחוק.
יחיאל חיליק בר: נעזור לכם להיות יותר ברי סמכות לבדוק את זה גם בדיעבד.
יחיאל חיליק בר: לגבי שיטת העסקה.
יחיאל חיליק בר: הוועדה מבקשת מאגף ההסדרה לבחון אופן שיטת העסקה, סוגי החוזים של מועסקים, נוסחים לאורך השנים כי עולה שיש מספר סוגי חוזים וצריך לבדוק את הנושא הזה.
יחיאל חיליק בר: הוועדה קוראת לאגף ההסדרה לפעול למעקב אחרי מעסיק שקיבל היתר לפיטורים ולא להמתין לעובדות שיפנו בטענה מסוג זה כי לא תמיד יש לעובדת את הכוח או את הידע.
יחיאל חיליק בר: הוועדה קוראת למשרד הכלכלה לבחון אי נתינת היתר פיטורים לעובדת או לעובדות עם יציאה לחופשת לידה, בין אם מדובר בפיטורים מוצדקים ובין אם לאו.
יחיאל חיליק בר: הוועדה קוראת לאגף ההסדרה – וזה בהמשך לדברי נציגת טבקה – להנגשת המידע במרכזי הבריאות של קופות החולים, גם בשפה האמהרית והרוסית.
יחיאל חיליק בר: אני לא חושב שמדובר בתוספת תקציבית גדולה.
יחיאל חיליק בר: שוב, אתם מדברים, ובצדק, על אוכלוסיות מוחלשות ואין הרבה אוכלוסיות יותר מוחלשות מהקהילה האתיופית, לצערנו.
יחיאל חיליק בר: כאן אני פונה גם לארגונים.
יחיאל חיליק בר: הוועדה תקיים דיון בהשתתפות שר הכלכלה שידווח לוועדה כבכל שנה על הנתונים לשנת 2014.
יחיאל חיליק בר: לקראת הדיון הוועדה מבקשת לבוא עם פתרונות בסוגיות שעלו כאן.
יחיאל חיליק בר: אני קורא לכל הנכבדות והנכבדים מהארגונים לבוא לדיון הזה עם ההערות כדי לראות מה יושם מהפתרונות וגם לומר לשר היכן אפשר לשפר ולתקן.
יחיאל חיליק בר: אני מודה לכולם על הדיון.
עליזה לביא: אני יודעת שיש פקקים מאד מאד קשים וכמה מהדוברות שלנו נמצאות בדרך ותצטרפנה אלינו בהמשך.
עליזה לביא: אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בנושא של אלימות ורצח נשים ערביות – דרכי התמודדות.
עליזה לביא: היום 5 בנובמבר 2014, י"ב בחשוון תשע"ה.
עליזה לביא: אלימות ורצח של נשים ערביות – כולנו חייבים לחשוב יחד ולהתכנס אל תוך פתרון ודרכי התמודדות ומניעה של הרצח הבא.
עליזה לביא: אני מבקשת שאת הבוקר הזה, היום, כאן, נקדיש לחשיבה בונה, לדיאלוג.
עליזה לביא: אני לא רוצה קרבות של – אתם אשמים, אנחנו אשמים – אני רוצה לצאת עם פתרונות והבנות ושיתוף פעולה.
עליזה לביא: נקודת ההנחה שלי בכלל כאן
עליזה לביא: בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, היא – רק יחד אפשר לצאת ולקום ולעשות מעשה.
עליזה לביא: בטח ובטח בתוך החברה הישראלית כולה, אבל גם בתוך קבוצות ייעודיות-ייחודיות, בעלות מאפייני תרבות.
עליזה לביא: ורק בשיתופי פעולה, ורק בהבנות ורגישות תרבותית – נוכל לבוא ולהתקדם יחד.
עליזה לביא: לא בכדי צרפתי לוועדה משקיפות מקבוצות בחברה בישראל שאינן מיוצגות בכנסת ישראל, נשים ערביות, נשים בדואיות, נשים דרוזיות, נשים חרדיות - מתוך שיתופי הפעולה והעבודות הממוקדות בתוך הקהילות, רק כך אנחנו נוכל ללמוד, להתבונן ולנצח את הפערים שבמובנים רבים, לצערי הרב, הולכים וגדלים.
עליזה לביא: בוסניה אבו גאנם נורתה למוות ברמלה לפני כשבוע וחצי.
עליזה לביא: היא הנרצחת העשירית מבנות המשפחה שלה.
עליזה לביא: מבין עשר הנרצחות במשפחה, רק שני תיקי רצח הגיעו לאישום ולהרשעה, וזאת בהסדר של טיעון מקל.
עליזה לביא: המקרה של נשות המשפחה הוא לא מקרה יחידי וגם לא ייחודי, אלא חלק מתופעה חמורה מאד של אלימות ורצח של נשים ערביות.
עליזה לביא: כמו שאמרתי, התפקיד שלי כאן, כיושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, אני נתקלת ובוחנת לא אחת את המצב הייחודי של נשים ערביות בישראל, בכלל מנעד הנקודות.
עליזה לביא: רק בשבוע שעבר קיימנו כאן דיון ממוקד בנושא של סרטן השד ודיברנו על האחרות שבתופעה בחברה הערבית אצל נשים ערביות, גם מבחינה גנטית, גם התמודדות וגם כל התופעות התרבויות שכן צריך לבוא ולהכיר אותן כדי לתת את המענה הנכון.
עליזה לביא: אני חוזרת ואומרת, אני מבקשת שהיום אנחנו כאן נעלה פתרונות על מנת שמדינת ישראל תוכל להציע הגנה, סיוע אפקטיביים לנשים.
עליזה לביא: אנחנו חייבים להסיר את החסמים של הפחד כדי לעודד נשים להגיש תלונה בזמן, לפני שהאסון מתרחש.
עליזה לביא: על כולנו להבין כיצד אנחנו מטפלים במקרה, כך שנעשה כל שניתן לשמירה על ביטחונה של האישה, של המשפחה שלה, של הילדים שלה, ברגע שהיא אזרה אומץ והחליטה להתלונן.
עליזה לביא: בסופו של דבר ובמקביל לפעולה של כל הגורמים המקצועיים ויש רבים ויש טובים ויש אנשים בעלי ידע וניסיון ודעת שרוצים לקדם, אבל יחד עם זאת, גם שירותי הרווחה, השירותים הסוציאליים, הפרקליטות, המשטרה, יחד עם כל העזרה המוגשת, שכמובן גם עליה אנחנו נשמע ונבקר ונראה איך עוד אפשר לקדם ולעשות, אבל אנחנו חייבים לפעול לגינוי חד, ברור, בקול רם, של כל מקרי הרצח והאלימות, כשהגינוי הזה בא לא רק מבחוץ אלא גם מתוך הקהילה הערבית עצמה.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לרתום למאבק הזה, של רצח נשים ערביות – נשים וגברים ערביות וערבים שישמיעו את קולם ברמה נגד המונח הזה של רצח נשים ערביות.
עליזה לביא: אני קוראת מכאן לאנשי הדת הערבים להשמיע את הקול שלהם.
עליזה לביא: הקול שלהם לא נשמע.
עליזה לביא: הוא לא קיים, לא בתוך השיח הפנימי הערבי ולא בתוך השיח הישראלי.
עליזה לביא: אנשי הדת הערבים נאלמו ונעלמו בכל מה שקשור לנושא של רצח הנשים הערביות.
עליזה לביא: יודעים ואפשר להשמיע את הקול ואנחנו שומעים את זה בהקשרים אחרים.
עליזה לביא: אני לא שומעת את זה בהקשר של רצח נשים ערביות.
עליזה לביא: אני קוראת לאנשי החינוך, לאנשי הדת, לאנשי הרוח, לראשי ערים, לסופרים, לדמויות ציבוריות בעלות השפעה לפעול גם הם למיגור התופעה הזאת של אלימות ושל רצח נשים בחברה הערבית וכמובן בתוך החברה הישראלית.
עליזה לביא: ראשית נתחיל עם עדות.
עליזה לביא: אנחנו יכולים להתחיל?
עליזה לביא: נתחיל לא לפי הסדר שבנינו אלא לפי מי שנמצא כאן בחדר.
עליזה לביא: נתחיל לשמוע את אנשי המשטרה ואת אנשי המשטרה ואת אנשי המקלטים ושירותי הרווחה וכמובן כמובן את ארגוני הנשים שבהחלט בשטח.
עליזה לביא: נתחיל עם נאילה עואד ראשד מעמותת נשים ונערות נגד אלימות.
עליזה לביא: בוקר טוב, גברתי.
<נאילה עואד-ראשד: בוקר טוב לכם ולכן.
<נאילה עואד-ראשד: אני באמת מברכת אותך ד"ר עליזה, על היזומה של הדיון הזה, שזה לא הראשון מאז כהונתך כיושבת ראש ועדה ואת גם עשית סיורים בשטח.
<נאילה עואד-ראשד: אני חושבת שזה לא הדיון הראשון גם בכנסת.
<נאילה עואד-ראשד: אני זוכרת לפני 18 שנים, אני מגיעה לפה, אנחנו מעלים את הדיונים לגבי אלימות כלפי נשים בכלל, אלימות בחברה הערבית כלפי נשים ורצח נשים.
<נאילה עואד-ראשד: זה לא הדיון הראשון.
<נאילה עואד-ראשד: השאלה, וזה באמת החשיבות שאת העלית – מה אנחנו צריכות וצריכים לעשות ולהירתם ואיך נשתף את שיתופי הפעולה על מנת למגר את התופעה של אלימות בחברה הערבית, במיוחד כלפי נשים.
<נאילה עואד-ראשד: אני האחרונה שכן רוצה להגן ושמגינה על אנשי דת או מנהיגים פוליטיים בחברה הערבית.
<נאילה עואד-ראשד: ואני יודעת שקולם ואני אומרת שקולם, יכול להיות שלא נשמע מספיק, על אף שאנחנו כן עברנו כברת דרך מאז שנוסדה עמותת נשים נגד אלימות מלפני 22 שנה, בזמן שההנהגה, אפילו ההנהגה הפוליטית הייתה מגיעה לעדות בבית משפט על היחסים הטובים של אותו אבא שרצח את הבת שלו, היום אף אחד מהם לא מרשה לעצמו לצאת בפומבי ולדבר שהוא בעד רצח נשים או אלימות כלפי נשים.
<נאילה עואד-ראשד: אני אומרת שאנחנו כעמותות וארגונים פמיניסטיים וכקואליציה שנאבקת ברצח נשים ערביות, יכולים לבוא מול ההנהגה ולהעלות את הקול שלנו מול החברה שלנו, מול ההנהגה, לקחת חלק בעשייה.
<נאילה עואד-ראשד: ורצח נשים ואלימות כלפי נשים – בא בסדר עדיפות ראשונה שאמורה להיות בשבילם, כמו כל מאבק אחר כמיעוט לאומי בתוך המדינה.
<נאילה עואד-ראשד: ואנחנו עושות את העבודה הזאת.
<נאילה עואד-ראשד: מצד אחר, אני כן חושבת ואנחנו כעמותת נשים נגד אלימות, כל הזמן מעלות את אוזלת היד, לצערי, של הרשויות בעניין של רצח נשים.
עליזה לביא: בואי תפרטי לי את אוזלת היד הזאת.
עליזה לביא: בואי נפרק את זה, מהמקום שאת נמצאת בו.
<נאילה עואד: אם למשל לפני יומיים עלה דיון בנושא של לוד ורמלה, אחרי הרצח של בוסניה אבו גאנם.
<נאילה עואד: משפחת אבו גאנם, אני חושבת שס' תגיע והיא תציג את הנושא, אבל 10 נשים נרצחות, 2 מהן - - - ויש עסקאות טיעון, היו עסקאות טיעון והשאר, כשעשיתי חיפוש על משפחת אבו גאנם, בשנת 2008 היה במאקו כתבה בנושא וזה מחריד.
<נאילה עואד: מה שעבר על דליה אבו גאנם, שאומרים שעדיין לא מוצאים את הגופה שלה וההשערה היא שהיא נרצחה, זה עובר לאחות השנייה, בוסניה אבו גאנם, ואף אחד.
<נאילה עואד: מעלים את זה לכותרות באותו רגע ושוכחים.
<נאילה עואד: השאלה האם המשטרה, וכן אני מפנה את האצבע המאשימה גם למשטרה.
<נאילה עואד: זה לא בעניין של להאשים אלא מה צריך לעשות יותר טוב בעניין להגן על חייהן של נשים.
<נאילה עואד: כי בזמן שאין אמון והגנה כלפי נשים, שתרגשנה באמון שיש מישהו שומע, שיש מישהו שמטפל – אז בוודאי שהן לא יפנו למשטרה להתלונן.
<נאילה עואד: כשאין חוקרות ערביות, יש ארבע חוקרות ערביות בתוך מערכת המשטרה מתוך 80 חוקרות ושתיים דוברות ערבית.
<נאילה עואד: זה אומר שיש חסם שפה.
<נאילה עואד: לא כולנו כנשים יכולות לבטא את עצמנו, אפילו אני, האקדמאית, עם תואר שני, עכשיו כשאני מדברת, אני גם בקושי לפעמים מוצאת את המילים.
<נאילה עואד: עד כמה וכמה כשאנחנו מדברות על טראומה.
<נאילה עואד: זה מקשה על הנשים לחשוף.
<נאילה עואד: כל העניין של לחכות.
<נאילה עואד: כל הזמן המשטרה טוענת שהנשים והמשפחה לא משתפות איתם פעולה.
<נאילה עואד: אני חושבת שמספיק להשמיע את המשפטים האלה.
<נאילה עואד: בטח אם המשטרה מעוניינת למצוא את הבוגרים, את האשמים.
<נאילה עואד: אם אני מדברת אך ורק על לוד ורמלה – 38 נשים נרצחו ב-15 השנים האחרונות.
<נאילה עואד: רק בארבעה מקרים הוגשו כתבי אישום והורשעו והיו גזרי דין.
<נאילה עואד: מה עם השאר?
<נאילה עואד: אם אני מדברת ב-20 השנים האחרונות, מעל 68 נשים ערביות נרצחו במדינה.
<נאילה עואד: מתחילת השנה עד היום, בשנת 2014 – נרצחו 7 נשים ערביות.
<נאילה עואד: בדיווחים של המשטרה אנחנו לא נמצא.
<נאילה עואד: אפילו בכנסת, במרכז המחקר והמידע של הכנסת כשעשו את המחקר שלהם לפני שנה, לא דיברו על נשים שנרצחו בחברה הערבית, כי כשמדברים על אלימות במשפחה – אלמ"ב – אז מי שקשור לאמל"ב זה בן הזוג.
<נאילה עואד: אז נשים אחרות, שלא נרצחו או שלא יודעים, לא פוענח מי הרוצח, הן לא נחשבות ברובריקה של נשים שנרצחו.
<נאילה עואד: גם את זה חשוב לשנות.
עליזה לביא: נאילה, מה השתנה ב-22 השנים האחרונות?
עליזה לביא: האם מאז שהוקמה העמותה שלכן, את מזהה הליכה לאחור, או האם כן ניתנו גם לנשים כלים, הנגשה – לדעת למי לפנות?
עליזה לביא: 4 חוקרות ערביות, הרי יש נשים ערביות בעלות ידע, השכלה, אנחנו פוגשות אותן באקדמיה.
עליזה לביא: למה הן לא מגיעות לתפקידים הללו, של להיות חוקרות?
עליזה לביא: הרי מבחינת השכלה חלה קפיצה מאד גדולה בקרב נשים ערביות, למה אנחנו לא רואות את זה מתורגם למי שכן יכולה לבוא ולסייע מתוך הקהילה הערבית?
באסל גטאס: גברתי, אפילו עובדות סוציאליות, וגם דובר על זה.
<נאילה עואד: נכון.
באסל גטאס: עובדות סוציאליות שתעבודנה עם נשים מוכות או עם נשים מאוימות – אין, כי כולן תחת איום.
עליזה לביא: אז בואי נשמע את זה מהמקום שלך.
באסל גטאס: את היית בדיון של ועדת הפנים בעניין.
עליזה לביא: בוקר טוב לחברי הכנסת באסל גטאס ומרב מיכאלי, תודה שהצטרפתם.
<נאילה עואד: אז אני כן יכולה לציין שקיים איזה שהוא שינוי, לפחות דיברתי על זה בחברה שלנו, שאנחנו יותר ויותר רואות את שיתופי הפעולה גם עם ההנהגה הפוליטית, גם עם ההנהגה הציבורית בתוך החברה, לפחות שהם לא מרשים לעצמם לא לגנות, אבל בעשייה, בשטח – אנחנו יכולות עדיין לדבר על מחסור בתוך החברה.
<נאילה עואד: אנחנו יותר ויותר, אם אני מדברת כעמותה, יותר ויותר נכנסות לבתי ספר באופן עצמאי, בכוחות שלנו, לא באישורו של משרד החינוך, כשהוא לפעמים חוסם את הדלתות בפנינו ולא מאשר לנו לדבר על שוויון בין המינים.
<נאילה עואד: אנחנו למשל מכסות משהו כמו 1,600 - - -
עליזה לביא: משרד החינוך מונע כניסה של העמותה שלכם לבתי הספר?
<נאילה עואד: לפעמים אנחנו נתקלות - - - להיכנס לבתי הספר.
עליזה לביא: יש כאן נציגים של משרד החינוך?
<נאילה עואד: זה תלוי במנהל בית הספר וביועצת.
<נאילה עואד: אנחנו משתפות פעולה היטב עם היועצות בבתי הספר, אבל לפעמים זה קורה.
<נאילה עואד: אנחנו מכסות כמו 1,600 או 1,800 שעות הרצאה בשנה.
<נאילה עואד: אני מדברת על חצי משרה של עובדת ו-10 מנחים כפרילנסרים.
<נאילה עואד: אז אנחנו עושות את השינוי ורואות שיש כברת דברך שעשינו כבר כארגונים פמיניסטיים, גם בעניין של השיח.
<נאילה עואד: השינוי של מיזם התקשורת ב-איך לחשוף את זה ואיך להציג את זה ולא להשתמש במושג של כבוד משפחה, כי רצח נשים, וזה מה שאנחנו מדגישות כפמיניסטיות, הוא רצח נשים קיים בגלל החברה הפטריאכלית, שזה קיים ומושרש ברוב החברות ולא רק בחברה הערבית.
<נאילה עואד: וכך ניתן להתייחס בצורה אחרת.
<נאילה עואד: אני כן רוצה לדבר על הרווחה, בנושא של רווחה.
<נאילה עואד: כש-30% מהנשים השוהות במקלטים בכלל, מתוך 14 מקלטים, הן נשים ערביות ומוקצים להן 2 מקלטים, לנשים ערביות ומקלט משותף לנשים ערביות ויהודיות.
<נאילה עואד: אני קראתי את נייר העמדה של המקלט של יחדיו.
<נאילה עואד: אני תוהה בעניין השימוש במערך הטיפולי של שיחים שצריכים להיכנס למערך הטיפולי מקצועי וזה כולנו יודעים ויודעות, שיכול להיות שבסופו של דבר האישה עצמה תחזור לאותו מעגל אלימות.
<נאילה עואד: השאלה, האם אנחנו מקצועית, צריכים וצריכות לחשוב על דרכים שהן יותר מתאימות לחברה בנושא הזה של דיכוי שכולנו יודעים שזה בסופו של דבר דיכוי ולא מדבר על זכותה של אישה לחיות בכבוד.
<נאילה עואד: כי במערך הזה, אני חושבת ואני בספק שזה עניין של כבוד ולחיות בכבוד.
עליזה לביא: נחשפנו לזה בשטח בסיור, בהחלט.
עליזה לביא: בוקר טוב לך חבר הכנסת מסעוד גנאים, תודה שהצטרפת אלינו.
עליזה לביא: אני רוצה להפנות אליך את רשות הדיבור, ד"ר ג'נאן פראג' פלאח, ראש מחלקת מגדר במכללה הערבית האקדמית לחינוך בישראל.
<ג'נאן פראג' פלאח: בוקר טוב לכולן ולכולם.
<ג'נאן פראג' פלאח: אני מתרגשת מהמעמד הזה, גם להיות בכנסת וגם בוועדה לקידום מעמד האישה וגם בנושא מאד חשוב, הקשור לחברה הערבית ולחברה בפרט במדינה.
<ג'נאן פראג' פלאח: לגבי הנושא הזה, אני באה מהמחקר דווקא.
<ג'נאן פראג' פלאח: אני מנהלת מחלקה למגדר במכללה הערבית מזה 6 שנים, שהיא מתמחה בחברה הערבית הישראלית והיא הולכת לקראת אקדמיזציה, ימי עיון, כנסים ומודעות לסטודנטים ולצוות, למורים בשטח ובכלל.
<ג'נאן פראג' פלאח: רציתי להתייחס לנושא מחקר מסוים שאנחנו מקימים אותו כבר משנת 2010.
<ג'נאן פראג' פלאח: בשנת 2010 נרצחה אחת הסטודנטיות שלנו על ידי בן זוגה.
<ג'נאן פראג' פלאח: הדבר עורר, אני לא רוצה להגיד מהומה, אבל רגשות עזים מהסטודנטים עצמם, מצוות המרצים ומנהלת המכללה, והחלטנו לעשות סקר של דעת הסטודנטים והסטודנטיות ולבדוק את נושא הרצח, על רקע מה שמכונה כבוד המשפחה בחברה הערבית.
<ג'נאן פראג' פלאח: מה אומרים?
<ג'נאן פראג' פלאח: מה הדעה של הסטודנטים?
<ג'נאן פראג' פלאח: מה הדעה של הצעירים בחברה הערבית.
<ג'נאן פראג' פלאח: אני מדברת על גילאי 19 עד 25.
<ג'נאן פראג' פלאח: התוצאות היו מחרידות.
<ג'נאן פראג' פלאח: 20% דגלו ברצח על רקע כבוד המשפחה.
<ג'נאן פראג' פלאח: 20% מהסטודנטים בני 19 עד 25, שמהם 89% בנות דגלו ברצח.
<ג'נאן פראג' פלאח: וזה זעזע אותנו כמערכת וזעזע את הסטודנטים שלא דגלו כמובן בדבר הזה, המתועב הזה.
מסעוד גנאים: רציתי להבין - תומכות?
מסעוד גנאים: יותר בנות?
<ג'נאן פראג' פלאח: תומכות, תומכות.
<ג'נאן פראג' פלאח: 20% מהסטודנטים ומתוך ה-20% האלה – 89% בנות שדגלו ברצח.
באסל גטאס: יש לזה הסבר.
<ג'נאן פראג' פלאח: בסדר.
עליזה לביא: אנחנו לא מדברים כרגע על ההסבר, אנחנו מדברים כאן על הנתונים.
<ג'נאן פראג' פלאח: כן, אני בינתיים רק מציגה את הנתונים.
עליזה לביא: כולן בוגרות מערכת החינוך, בעלות תעודת בגרות.
<ג'נאן פראג' פלאח: כמובן, הן בתוך האקדמיה והן מאזור מסוים בארץ, רובן מהצפון.
<ג'נאן פראג' פלאח: אחוז הרצח בצפון לדעתי פחות מהמרכז ומהדרום, ולמרות זאת דגלו.
עליזה לביא: גם מבחינת אחוזי ההשכלה הצפון גבוה יותר מהדרום.
<ג'נאן פראג' פלאח: נכון, נכון.
<ג'נאן פראג' פלאח: אז זה דבר ראשון.
<ג'נאן פראג' פלאח: הדבר השני, 59.5% היו בעד לרצוח את הרוצח, להרוג את הרוצח, שזה שוב רצח.
<ג'נאן פראג' פלאח: להעניש בהוצאה להורג.
עליזה לביא: רצח תמורת רצח.
<ג'נאן פראג' פלאח: כן, רצח תמורת רצח, שזה גם קשה מאד.
מסעוד גנאים: קשה, אבל פחות קשה מהנתון הראשון.
<ג'נאן פראג' פלאח: נכון, נכון, אבל אלה – אני מדברת על מכללת מורים.
<ג'נאן פראג' פלאח: הם אלה שמעצבים את הדעה של הדור הצעיר, הדור הבא במגזר הערבי שבמדינת ישראל.
<ג'נאן פראג' פלאח: הרוב בנות, יש שם 90%.
<ג'נאן פראג' פלאח: 64% סברו שהעונשים על הרוצחים לא חמורים מספיק, דבר שמעודד את הישנות הרצח.
<ג'נאן פראג' פלאח: זה לפחות נתון טוב.
<ג'נאן פראג' פלאח: 98% מוצאים קשר ישיר בין תופעת הרצח על רקע כבוד המשפחה לבין היות החברה הערבית חברה פטריארכית.
<ג'נאן פראג' פלאח: זה נכון.
<ג'נאן פראג' פלאח: אז מה עשינו?
<ג'נאן פראג' פלאח: אני אגיד את זה במילים שלי: בעקבות המחקר הזה, החלטנו, גם בשיתוף המחלקה לשוויון בין המינים במשרד החינוך, אז ניהלה אותה הגברת מרים שכטר, קיבלנו תקציב לקורס מסוים, שזה מגדר ושוויון בין המינים.
<ג'נאן פראג' פלאח: העלינו סוגיות שונות בחברה הערבית הישראלית.
<ג'נאן פראג' פלאח: הקורס הזה היה בחינם אפשרנו לכל מי שרוצה או רוצה להצטרף.
<ג'נאן פראג' פלאח: היו סטודנטים, מרצים, מורות, אפילו עובדות של המכללה.
<ג'נאן פראג' פלאח: מי שרצה נכנס ועשינו סוג של הרצאות אישיות בחלק מהקורסים במכללה עבור הנושא הזה ועבור כל מיני נושאים הקשורים לחברה הערבית.
<ג'נאן פראג' פלאח: אפילו בעניין הדת - דת האסלאם, הנצרות, הדת הדרוזית, יהדות, מעמד האישה פה ושם.
מרב מיכאלי: למה לא עשיתם את זה קורס חובה?
<ג'נאן פראג' פלאח: תיכף אני אגיע לזה.
<ג'נאן פראג' פלאח: כי גם חלק ממה שאת חושבת אני גם חושבת, כי כדי להגיע לקורס חובה צריכים דרך מסוימת ולהתעקש, ואז מגיעים.
<ג'נאן פראג' פלאח: אז זה השלב הראשון.
<ג'נאן פראג' פלאח: אחרי השלב הזה עשינו סקר וראינו שיש עלייה לטובה בחוות הדעת, לפחות לגבי הדעות האישיות.
<ג'נאן פראג' פלאח: היום, וזה החל מלפני שנה, יש לנו קורס חובה שלקח לי חמש שנים לאשרו במל"ג, כי אין לנו מחלקה עצמאית של מגדר, אז לפחות קורסים מסוימים המתמחים בחברה הערבית.
<ג'נאן פראג' פלאח: ואז לאורך השנים, מאז שנת 2010 ועד עכשיו, אנחנו עורכים כנסים לפחות פעמיים בשנה, מעלים את הסוגיה הזו, את חשיבות האדם כאדם, חשיבות חיי האדם, שוויון בין בני האדם ושוויון מגדרי, והרצח ומשמעותו גם בדתות השונות.
<ג'נאן פראג' פלאח: כי יש הרבה תלמידים ותלמידות, סטודנטים וסטודנטיות שהם דתיים ודתיות.
<ג'נאן פראג' פלאח: אז אני דווקא לוקחת אותם להסדיר את הנושא הזה.
<ג'נאן פראג' פלאח: זה משפיע יותר.
<ג'נאן פראג' פלאח: כשזה בא לפעמים מאנשי דת, זה משפיע יותר.
<ג'נאן פראג' פלאח: אז אנחנו מחברים ביחד – גם אנשי דת, גם נשות דת, גם סטודנטים וסטודנטיות דתיים וכמובן אנשי אקדמיה – אנחנו לא מוותרים עליהם.
עליזה לביא: מה המסקנות?
<ג'נאן פראג' פלאח: וגם, אחרי הקורס הזה, ששוב, כל שנה אני מעבירה את הסקר הזה עם שאלות מחקר שונות, אבל לפחות בסקר רואים עלייה חיובית כל הזמן, לפחות בדעות של הסטודנטים והסטודנטיות והרצון לחיות בחברה טובה יותר.
<ג'נאן פראג' פלאח: ואנחנו מעלים גם דיונים, לא רק סקרים.
<ג'נאן פראג' פלאח: המסקנה, אם זה עולה כל הזמן, המסקנה שכדאי לעשות, לקלוט, בשיתוף עם המחלקה לשוויון בין המינים, עם משרד החינוך, הרשויות השונות, לבנות קורס חובה שיהיה גם בבתי הספר וגם במכללות למורים – גם בחברה הערבית וגם בחברה היהודית.
<ג'נאן פראג' פלאח: בחברה הערבית שיהיה יותר דגש על ערך האדם, על חיי האדם, על חשיבות האישה ועל נושא הרצח גם.
<ג'נאן פראג' פלאח: להעלות את זה, להראות להם את התוצאות של הדבר הזה.
<ג'נאן פראג' פלאח: מאבדים חיים.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור עכשיו בבקשה לסמאח סלאימה אגבריה, מהעמותות נע"ם, ולאחר מכן נשמע עדויות ונעבור לתגובות של חברי כנסת וכמובן נציגי הארגונים.
<סמאח סלאימה אגבריה: בוקר טוב לכולם.
<סמאח סלאימה אגבריה: אני סמאח סלאימה אגבריה, אני עובדת סוציאלית ואני הקמתי ומנהלת ארגון קטן אמנם ויחיד באזור רמלה-לוד ויפו, שמשרת את הנשים הערביות והצעירות.
<סמאח סלאימה אגבריה: אני עובדת סוציאלית בהכשרתי.
<סמאח סלאימה אגבריה: שמעתם אותי לפני כמה ימים בוועדת הפנים וראיתם גם בנייר העמדה שמונח על שולחנכם – כל הטענות שלנו לגבי תפקוד המשטרה בפענוח מקרי הרצח של נשים ערביות.
<סמאח סלאימה אגבריה: הייתה גם בתקשורת התייחסות רבה לנושא הזה ובזה אני רוצה להתמקד ולהביא את הקול האמיתי.
<סמאח סלאימה אגבריה: כי שמענו את הטענה ואני רוצה להתמודד עם הטענות כלפי החברה הערבית וכלפי הנשים הערביות בפרט, ואז כמה מילים על משרד החינוך ועל משרד הרווחה.
<סמאח סלאימה אגבריה: הנשים הערביות, זה ידוע, כל החוקרות פה, חוקרות החברה הערבית וגם חוקרות מחוצה לה, מצביעות על הישגים אדירים שנשים ערביות עשו ב-60 השנים האחרונות מכל המדדים, מכל הבחינות.
<סמאח סלאימה אגבריה: גם ברמת האקדמיה, השתלבות בעבודה, אחוז הפוריות, מספר הילדים, העסקת נשים.
<סמאח סלאימה אגבריה: כל המדדים עולים בכיוונים הנכונים.
<סמאח סלאימה אגבריה: הגרפים מראים שנשים ערביות הן במקום אחר מאשר בשנות ה-50.
<סמאח סלאימה אגבריה: מצד שני, בואו נשאל איזו רמה של התפתחות וקידום התבצעו בשירותים שהנשים, כנשים אזרחיות במדינה הזאת, מקבלות.