GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינה כהן: כלומר, בנוסף למדד המגדרי שישנו כאן, אני חושבת שלכל מדד שקיים, חייבים להוסיף את ההיבט של המגדר.
<רינה כהן: לכל מדד שעושים צריכים להוסיף היבט מגדר.
<רינה כהן: חוסן לאומי מבוסס במידה עצומה על משהו שאף אחד לא מתייחס אליו – על החוסן של האימהות, על החוסן של ההורים, על החוסן של המשפחות.
<רינה כהן: ויוק – לא מתייחסים לזה.
<רינה כהן: אני חושבת שמאד חשוב להתייחס לזה וחשוב לחשוב ביחד איך לעשות את זה.
<רינה כהן: זו הערה אחת.
<רינה כהן: הערה שנייה עוסקת בנושא של השכלה ולמידה.
<רינה כהן: במסגרת lifelong learning – כל מדינות ה-OECD מקיימות מסגרות למידה גמישות, משתנות.
<רינה כהן: רוב המשתתפים זה משתתפות.
<רינה כהן: כשכאן סגרו חלק גדול מהאגף לחינוך מבוגרים, סגרו כיתות למידה שרובן זה נשים, לא נשמע קול.
<רינה כהן: נשים רוצות ללמוד, נשים אוהבות ללמוד.
<רינה כהן: זה עוד לא לימודי אקדמיה.
<רינה כהן: זה לימודי בסיס, וכשאישה-אימא לומדת בבית – כל האווירה בבית משתנה – כולם לומדים.
<רינה כהן: כל החינוך גם לא ילך בלי לשתף את הנשים, בלי לשתף את ההורים.
<רינה כהן: צריכה לצאת מכאן קריאה לפתיחת מסגרות למידה לנשים, כדי שהן תוכלנה באמת למלא את החסרים מצד אחד, ואת אהבת הלמידה שיש להן, מהצד השני.
<רינה כהן: בהמשך כן לשיח המשפטי שהיה כאן, שדיבר על זכויות, אני חושבת שאנחנו צריכים להוסיף לדיון הזה את שיח החובות.
<רינה כהן: מי חייב לנשים.
<רינה כהן: מי חייב לנשים ומי חייב לנשים מה.
<רינה כהן: מה החובות של המעסיקים לנשים, מה החובות של רשויות ציבוריות לנשים.
<רינה כהן: אני יודעת שנשים לא יוצאות לעבוד ולא יוצאות ללמוד – כי אין תחבורה מתאימה כדי שהן תגענה בזמן לקחת את הילדים מהמעון.
<רינה כהן: ואז, אם היא לא עומדת והיא לא לומדת, גם אין לה זכות לשים את הילד במעון.
<רינה כהן: והנה אנחנו בתוך איזה מן מעגל, שלא ברור איך יוצאים מהלופ הזה.
<רינה כהן: אני חושבת שחלק גדול מהדיון של נשים, צריך להיות על נשים ועל נשים - ומופיע כאן עניין העצמה – איך מעצימים אותן, איך מחזקים אותן, איך כן מסדרים מסגרות למידה מתאימות לנשים, מסגרות עבודה שחושבות נשים, עד שיגיע השוויון המיוחל בין בית לעבודה, איך מתייחסים לנשים כאוכלוסייה עם צרכים נשיים.
יחיאל חיליק בר: תודה רבה, רינה.
יחיאל חיליק בר: אנחנו מתקרבים לסיכום.
<אפרת תוסייה-כהן: אני רוצה לומר משהו, סליחה.
יחיאל חיליק בר: כן, רק תציגי את עצמך.
<אפרת תוסייה-כהן: שמי אפרת תוסייה-כהן, אני נשיאת איגוד נשים אקדמאיות בישראל.
<אפרת תוסייה-כהן: אני פשוט רוצה לספר ממש בקצרה בשתי מילים על הפעילות שלנו, כי היא קשורה כל כך לנושא הזה שבדיוק רינה העלתה עכשיו.
<אפרת תוסייה-כהן: אנחנו בעצם, הייתי אומרת שאנחנו טיפה, אמנם טיפה לא קטנה, אבל באוקיינוס קשה בעולם ההשכלה הגבוהה.
<אפרת תוסייה-כהן: אנחנו תומכות בקידום נשים בעולם האקדמי, קודם כל ברכישת השכלה גבוהה לתארים מתקדמים.
<אפרת תוסייה-כהן: העציב אותי מאד מאד לקרוא היום תוצאות של מדד המגדר, על כן שאין שום קורלציה בין רמת ההשכלה לנשים לבין תפקודן או רמת השכר שלהן במשק.
<אפרת תוסייה-כהן: אבל מה שאנחנו עושים, אנחנו לדוגמא מעניקות מלגות מדי שנה.
<אפרת תוסייה-כהן: היום אחר הצהריים יש לנו גם טקס למלגות לסטודנטיות, דוקטורנטיות בשלב מתקדם, ללא הגבלה של גיל וללא הגבלה של לאום.
<אפרת תוסייה-כהן: אמנם אנחנו בישראל, אבל אנחנו גם מקדמים נשים שהן לאו דווקא יהודיות, לא רק.
<אפרת תוסייה-כהן: עכשיו, הנושא של הגיל, שאין לנו מגבלה של גיל, הוא בדיוק בא מהנקודה הזו, מהמקום הזה שנשים, הרבה מאד נשים שרצו לרכוש השכלה גבוהה ותארים אקדמאים מתקדמים, ומיכל רוזין דיברה על זה שביום מן הימים, כשהיא תפרוש לפנסיה, היא אולי תסיים את הדוקטורט שלה, אבל אותן נשים שבאמת לא יכלו, מאחר שהיו עסוקות בפרנסה או בקידום הקריירה של הבעל שלהן או הילדים וכו', ובעצם אנחנו פה כדי לממש את השאיפה שלהן, את החלום שלהן, שהוא בעצם לסיים את הדוקטורט שלהן, גם אם זה בגיל מתקדם, גם אם זה בגיל 50 או 60, מאחר ובשנות ה-30 או ה-40 הן היו עסוקות בדברים אחרים.
<אפרת תוסייה-כהן: כך שהנושא שלנו, של נשים אקדמאיות, לקדם נשים אקדמיות בכל גיל.
<אפרת תוסייה-כהן: והייתי רוצה שלא נשכח גם את הנשים בגיל כמעט השלישי, ולא רק בגילאי בגילאי העבודה.
<אפרת תוסייה-כהן: תודה.
יחיאל חיליק בר: תנ"צ יעל אידלמן, יוהל"ן, משטרת ישראל, בבקשה.
<יעל אידלמן: קודם כל אני חייבת להגיד שאני אתמול קראתי את התקציר לקראת הוועדה, זה היה מאד מעניין, כי זה מציג זווית ראייה נוספת באמת – כמו שהם טרחו להדגיש – כי עד היום גם דו"ח מבקר המדינה וגם חומרים שקראנו, תמיד עסקו ביחסיות של נשים לעומת גברים בתפקידים מסוימים, בדרגות מסוימות, במעמד מסוים, וזה ככה נותן זווית ראייה אחרת, שבהחלט מחדדת קצת יותר את השיח.
<יעל אידלמן: אני כן רוצה קצת להתייחס לכמה דברים.
<יעל אידלמן: צוינו חסמים במסגרת העבודה, אז יש חסמים כלליים, שהם נכונים, אנחנו קוראים חוצי ארגון, זה חוצי מדינה, חוצה כל שיטות התעסוקה במשק, אבל יש גם חסמים ספציפיים שמאפיינים ארגונים מסוימים.
<יעל אידלמן: אני מדברת על משטרת ישראל.
<יעל אידלמן: לפעמים חסם ספציפי אחד יכול להשפיע.
<יעל אידלמן: אני יכולה להתגבר על כל החסמים הכלליים, אבל חסם ספציפי אחד הוא זה שימנע בעצם את ההתקדמות שלנו לשוויון ולכן על זה אנחנו שמים את הדגשים – איך אנחנו מתגברים על חסמים ספציפיים, שמתאימים לאופי המבצעי של משטרת ישראל.
<יעל אידלמן: אתם דיברתם כאן על הכלים, אז אחד הכלים שהצגתם היה הייצוג.
<יעל אידלמן: זאת אומרת כל הכלים האלה זה משהו שאנחנו בהחלט נתנו עליו את הדעת.
<יעל אידלמן: כשמדברים על ייצוג הולם, אי אפשר להתעלם מזה שחייבת להיות עבודה על בניית פוטנציאל.
<יעל אידלמן: זאת אומרת, אפשר לדבר על העדפה מתקנת, אפשר לדבר על כל מיני דברים שנועדו להגדיל את מספר הנשים, אבל בסוף בסוף, אם אתה לא עובד נכון בבסיס, כדי ליצור מאגר ופוטנציאל נכון, אתה לא יכול לדבר על העדפה מתקנת, כי אין לך ממה לקחת.
<יעל אידלמן: אז לכן זה משהו שכן צריך לשים על השולחן ולבדוק אותו.
<יעל אידלמן: זהו, בסך הכל אני חייבת להגיד שאני מתחברת ואנחנו בהחלט ניקח את העבודה הזאת כבסיס לעבודה שלנו בתוך הארגון.
יחיאל חיליק בר: תודה, תנ"צ אידלמן.
יחיאל חיליק בר: את גם ביקשת כמה מילים, בבקשה.
<רפאה ענבתאוי: אני רפאה, מנכ"לית כיאן, ארגון פמיניסטי בחברה הערבית.
<רפאה ענבתאוי: אני אגיד את הדברים הכי חשובים בשבילי.
<רפאה ענבתאוי: קודם כל חסר לי קצת דובר או דוברת מהחברה הערבית, בהתייחסות למחקר הספציפי הזה, אבל ממה ששמעתי עכשיו, יש לי הערה או שאלה.
<רפאה ענבתאוי: כתוב או נאמר פה, שיש שיפור יחסי בקרב נשים ערביות לעומת גברים ערבים.
<רפאה ענבתאוי: כמובן שזה נתון לא כל כך מפתיע, כי אנחנו עובדים באופן מאד אינטנסיבי לאחרונה, אבל חשוב לי גם נתון לגבי מה המצב של נשים ערביות לעומת נשים יהודיות.
<חנה הרצוג: יש את זה.
<רפאה ענבתאוי: יש את זה?
<רפאה ענבתאוי: כי זה פשוט לא נאמר ולא הספקתי לקרוא את כל המחקר.
<רפאה ענבתאוי: זה היה רק דפדוף.
<רפאה ענבתאוי: הדבר השני שרציתי לשאול – החברה הערבית כלולה בכל המדדים האחרים, נכון?
<רפאה ענבתאוי: כאילו, זה לא שיש רק מדד של החברה הערבית, הן חלק מכל ה - - -
<הגר צמרת-קרצ'ר: כן.
<הגר צמרת-קרצ'ר: בוודאי.
<הגר צמרת-קרצ'ר: מ-78 עד - - -
<רפאה ענבתאוי: לא, זה לא בוודאי.
<רפאה ענבתאוי: זה חשוב לשאול, זה לא מובן מאליו.
<רפאה ענבתאוי: עכשיו יש לי הערה כללית.
<רפאה ענבתאוי: חלק מהדבר האחרון שעשינו בכיאן, זה מחקר על תעסוקת נשים בשוק הפרטי – נשים ערביות פלסטינאיות, שעובדות אצל מעסיקים ערבים פלסטינאים בתוך ישראל.
<רפאה ענבתאוי: המחקר הראה נתונים זוועתיים לגבי עומק האפליה ולא רק האפליה עצמה.
<רפאה ענבתאוי: יש אפליה עמוקה מאד, ואחד הדברים הכי משמעותיים או ההמלצות שלנו היה לגבי כל העניין של אכיפת החוק.
<רפאה ענבתאוי: אנחנו נפגשנו עם משרד הכלכלה ויש בעיה רצינית בכל עניין אכיפת החוקים, למרות שיש מנגנון תיאורטי שנמצא ובנוי בצורה מאד טובה, אבל יישומית זה לא מיושם.
<רפאה ענבתאוי: אז אני חושבת שבעשייה שלנו מאד חשוב גם לתת יחס מיוחד, כשמדברים בכלל על מצב הנשים, גם על נשים ערביות במיוחד, ממילא ברור לכולנו וכולנו יודעות ששם צריך להשקיע הרבה יותר.
<רפאה ענבתאוי: אם אנחנו מדברים על שיפור כללי של נשים בחברה בישראל, אז חשוב להשקיע יותר מאמצים, וגם לתת לא רק את הניתוח המגדרי, אלא מגדרי-לאומי בתוך החברה הערבית.
<רפאה ענבתאוי: אני מזמינה אתכם לפנות גם לארגונים ערבים ולשתף פעולה ספציפית בכל מה שקשור למחקרים.
<רפאה ענבתאוי: תודה ובהצלחה.
יחיאל חיליק בר: תודה לך רפאה.
יחיאל חיליק בר: ממש בקצרה, כי אנחנו צריכים לסכם, בבקשה.
<עאולה: שלום, אני עאולה מעמותת נשים נגד אלימות.
<עאולה: יש לי רק הערה אחת לגבי עמוד מספר 54, בכל נושא האלימות נגד נשים.
<עאולה: יש בעיה בישראל בכל נושא האלימות, הגדרת האלימות במשפחה במשטרה.
<עאולה: בתיעוד שלהם הם מתעדים רק את המקרים של האלמ"ב – אלימות במשפחה, אם הרצח הוא מבן הזוג.
<עאולה: כלומר, בשנת 2013 נרצחו 14 נשים ערביות, אחת מהן נרצחה על ידי בן זוגה והתיעוד במשטרה רק לאישה אחת, כי האחרים היו על רקע תרבותי אחר, וזה גם לגבי העולים החדשים, לאתיופים ולמיעוטים אחרים.
<עאולה: אז יש נתונים שהם מטעים מהמשטרה.
<עאולה: אם אנחנו מקבלים את הנתונים מהמשטרה, יש משהו מטעה בנתונים שלהם, כי הם לוקחים הגדרה מסוימת, שהיא אלמ"ב – אלימות במשפחה, שהיא רק על ידי בן זוג.
יחיאל חיליק בר: ואת רוצה להגיב על זה?
יחיאל חיליק בר: איך אפשר לסייע להם לתקן את הטעות הזו, שהרי זה לא בכוונה, מן הסתם.
<יעל אידלמן: לא, יש רזולוציות של חיתוכים, אז יש גבול לרמת החיתוך שאתה יכול להגיע, כשאנחנו מדברים על למעלה מ-500,000 תיקים שנפתחים בשנה, בכלל העבירות השונות.
<יעל אידלמן: אז השאלה היא בסוף-בסוף לאיזו רזולוציה אתה רוצה לרדת, ולכן העניין הספציפי הזה, אני לא יודעת, אני לא ראש חטיבת חקירות, צריך לבדוק אם זה אפשרי בכלל להתחיל לסמן, כי אחר כך אתה מתחיל להגיד – אלימות, לא במשפחה, אלימות בהפגנות, אלימות בבתי ספר.
<יעל אידלמן: זאת אומרת החיתוכים הם חיתוכים ברזולוציות מאד מאד - - -
<עאולה: אבל ברצח אפשר לעשות את ה - - -
<יעל אידלמן: אני אומרת שוב פעם, אני לא יכולה לענות בשם הגורם המקצועי.
<יעל אידלמן: אני אעביר את המסר ותקבלו על זה תשובה.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שאם אצלכם בארגון אולי יש מישהו שיכול לשבת עם גורם משטרתי ולסייע לו, אז זה בטוח - - -
<עאולה: אנחנו עושים גם את זה.
<עאולה: אני תיקנתי גם את מרכז המחקר והמידע בכנסת.
<עאולה: הם הוציאו דו"ח וממש ציינו שרק אישה ערביה אחת נרצחה, ולעומת זה היו 13 נשים.
<הגר צמרת-קרצ'ר: השאלה אם בדקתן את זה, כי יש גם מדד מיוחד, מדד האלימות של ד"ר - - -
<עאולה: זה לא מופיע.
<עאולה: הם רק מתייחסים לאמל"ב – אלימות במשפחה.
<עאולה: יש הגדרה מסוימת וצריך לשנות את זה.
יחיאל חיליק בר: טוב, זה משהו ששווה לבדוק.
יחיאל חיליק בר: נפנה שניתן לפרופסור הרצוג לומר את דברי הסיכום, כמה מילים לד"ר הגר צמרת קרצ'ר, בבקשה.
<הגר צמרת-קרצ'ר: כן, אני רציתי להגיד, בעקבות כל מה שנאמר פה, שבאמת התחושה של חוסר האיזון בין המשפחה לעבודה, זה משהו שגם אנחנו קיבלנו בו תוצאה, ובעצם כל העבודה על המדד שלנו היא לקחת ולהפוך את התחושות האלה למשהו מוחשי עם מספר וככלי למדיניות.
<הגר צמרת-קרצ'ר: וגם, בהקשר למה שאמרה כאן חברת הכנסת מיכל רוזין, שדיברה על התחושה שיש גידול במספר ילדים במשפחה ושיודעים את זה, אז זה גם משהו שאנחנו התייחסנו אליו גם באופן ספציפי.
<הגר צמרת-קרצ'ר: משנת 2005 אנחנו רואים שינוי רק בקרב נשים יהודיות, כלומר גידול במספר הילדים, שזה משהו שאנחנו באמת מתכוונות לבחון, אבל הוא מראה באמת על איזה שהוא סוג של שינוי ביחס בין משפחה לעבודה.
<הגר צמרת-קרצ'ר: וגם בתגובה למה שאמרה חברת הכנסת עליזה לביא, רק רציתי להגיד, היא דיברה על ארצות הברית וששם היא שמעה את יד ימינה של הילרי קלינטון, שדיברה על זה שגם ארצות הברית במצב גרוע, אז יש לנו כאן נתונים גם בדו"ח שלנו לגבי ארצות הברית.
<הגר צמרת-קרצ'ר: אז בארצות הברית, אם אמרתי שכאן יש פערי שכר בין גברים לנשים – שזה שכר של נשים בישראל הוא 66% משכר של גברים, בארצות הברית מדובר על 93%, וגם אם אנחנו מסתכלים על שיעור השתתפות, אז בישראל שיעור ההשתתפות, לפי המדידה החדשה שהזכרתי שיעור ההשתתפות של נשים בשוק העבודה עלה ל-58.1%, ובארצות הברית 68%.
<הגר צמרת-קרצ'ר: אז חשוב לראות שאנחנו לא נמצאים במצב גם של ארצות הברית.
יחיאל חיליק בר: תודה ד"ר צמרת.
יחיאל חיליק בר: פרופסור חנה הרצוג תסכם.
<חנה הרצוג: קודם כל תודה רבה על כל ההערות ולכל הדוברות.
<חנה הרצוג: אני חושבת שזאת בדיוק התרומה של סוג כזה של עבודה, של יצירת מדד, שהיא בנויה על כך שאנחנו פתוחות, מבקשות ורוצות לשמוע כמה רעיונות.
<חנה הרצוג: אגב, כך גם בנינו את המדד.
<חנה הרצוג: בתהליך הבנייה של המדד עשינו מפגשים עם ארגוני נשים, עשינו מפגשים עם גופים מייצרים נתונים, כי בסופו של דבר המטרה שלנו היא להביא מבטים חדשים על הקיים.
<חנה הרצוג: אנחנו לא רוצים לחזור על מה שקיים במדדים אחרים, אנחנו רוצים להרחיב באמת את המבט.
<חנה הרצוג: אגב, הוא לא אחיד, ויש כמו שכבר דיברו, מיקומים שונים של נשים וצרכים שונים של נשים, ותודה.
<חנה הרצוג: זה חשוב.
<חנה הרצוג: כלומר, הנושא של האלימות הוא דוגמא נהדרת, מכיוון שהיא בעייתית וחובה בכל האיסוף, ובוודאי ובוודאי כשצריכים לעשות את החיתוכים.
<חנה הרצוג: לכן אנחנו אומרות – המדד הוא רק הד-הוקי כזה, כי כל הזמן הוא צריך להשתנות.
<חנה הרצוג: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד מתוך ההערות האלו זה, שגם מה שקרה פה הוא בדיוק בשבילי המטרה של המדד – לעורר דיון ציבורי אחר, חדשני, מאתגר, לא מקבל כמובן מאליו כמעט שום דבר וכאן בכל זאת אני רוצה לבוא ולומר משהו, שאני מתעקשת עליו וזה העניין של האם זה מדד של נשים.
<חנה הרצוג: אמרתי קודם, זה מבט ממקום של נשים, ממבטים שלא הוכללו, אבל אם בעבר חלק גדול מהעשייה הפמיניסטית או מהעשייה המאתגרת נשים לקחו את זה על אחריותן ואמרו – נשים צריכות להעצים את עצמן, נשים צריכות לעשות את זה, נשים צריכות להיאבק – אז כן, הן צריכות לעשות את זה, אבל זה לא מביא את השינוי, כי הבעיה איננה בעיה של נשים, הבעיה היא בעיה של החברה.
<חנה הרצוג: הבעיה היא בעיה של הסדרים חברתיים ואנחנו רוצים את האחריות של כלל החברה.
<חנה הרצוג: המשמעות של הטמעת חשיבה מגדרית, ואני בכוונה משתמשת במושג – הטמעת חשיבה מגדרית ולא בתרגום – ב- Gender mainstreaming – כי אנחנו רוצות שההגיונות האלה, להסתכל במקום אחר, יבואו בכל תחום ובכל אתר מסוים.
<חנה הרצוג: אבל האחריות היא של החברה וכלל החברה.
<חנה הרצוג: הייתי רוצה שבישיבה מסוג כזה לא תשבנה רק נשים.
<חנה הרצוג: שיישבו הגברים.
<חנה הרצוג: ולכן מה שהיא אמרה, אני מכבדת אותו, אבל הייתי רוצה שזה יהיה, ולמה אני אומרת את זה?
<חנה הרצוג: אני רוצה לבוא ולהגיד – הטמעת חשיבה מגדרית היא שינוי עמוק בתפיסה, הוא שינוי תרבותי עמוק שאנחנו מבקשים להוביל אותו והוא ייעשה צעד אחר צעד.
<חנה הרצוג: עכשיו אני רוצה לבוא ולומר כאן לשאלה לגבי מי אחראי – אז כן, כל גוף צריך לעשות את הניתוח המגדרי שלו, לעשות איזה ניתוח רפלקסיבי על ההגיונות הממדרים שעובדים בו, כדי להסתכל גם פנימה.
<חנה הרצוג: כל אחד אחראי על תהליכי המגדור שלו, וזאת הזדמנות בשבילי לציין שבתוך שוות יש לנו עשייה של לימוד, למידה של ניתוח הטמעת חשיבה מגדרית בארגונים ואיך עושים את הניתוחים האלה.
<חנה הרצוג: יושבות פה גם הדס בן אליהו וגם רונה ברייר, שמובילות פה הרבה קבוצות שבאות ממיקודים שונים של עשייה חברתית, ובסך הכל אומרים לארגון – תסתכלו על עצמכם קודם כל.
<חנה הרצוג: ובעצם מה שאנחנו אומרות, ברגע ששמנו את זה על סדר היום, ברגע שיהיו לנו נתונים ויותר ויותר נתונים, אנחנו כבר לא תמיד נצטרך לאסוף.
<חנה הרצוג: כל ארגון גם יכול לאסוף.
<חנה הרצוג: אבל בעיקר כל ארגון לוקח את האחריות על עצמו.
<חנה הרצוג: אני אומרת ארגון – מקום עבודה וכל דבר אחר – לוקח את האחריות על עצמו לעשות את הניתוח המגדרי, ובסופו של דבר להפוך את כולנו לסוכנות של שינוי חברתי.
<חנה הרצוג: אני יודעת שזה ישנה וזה יוביל לשינוי בסדרי העדיפויות.
<חנה הרצוג: זה יוביל לשינוי באופן שבו אנחנו מסתכלים על היררכיה בין תחומי חיים שונים.
<חנה הרצוג: אבל זה כבר לשיחה אחרת.
יחיאל חיליק בר: תודה לפרופסור הרצוג.
יחיאל חיליק בר: קודם כל ראוי שהיו ויהיו פה יותר גברים בעתיד.
יחיאל חיליק בר: אני יכול להגיד לך שזו הוועדה היחידה שבחרתי להיות בה.
יחיאל חיליק בר: את השאר נתנו לי בלי לרצות.
יחיאל חיליק בר: בחרתי להיות בה כי זה בהחלט לא רק בעיה נשית, זו בעיה חברתית, וראוי שנתעסק בה, אבל בהחלט עוררתן פה דיון מאתגר.
יחיאל חיליק בר: הסיכום שלנו הוא בעצם שאנחנו קודם כל מודים לכם על המדד ועל העבודה של שתיכן ושל כל מי שהגיע לפה.
יחיאל חיליק בר: הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי מברכת את שוות על העבודה החשובה שנעשתה בעריכת ויצירת מדד המגדר 2014.
יחיאל חיליק בר: המדד מהווה כלי עבודה חשוב מאד שמטיל זרקור על הפערים בין נשים לגברים בתחומים השונים, והכלי הזה, אנחנו כוועדה מבטיחים שישמש גם אותנו בהמשך פעילותנו.
יחיאל חיליק בר: אם יש עוד איזה משהו שחשוב למישהו להכניס לדברי הסיכום ולא תהיה פה התנגדות – אנחנו נכניס אותו; ואם לא אז אנחנו סיימנו.
יחיאל חיליק בר: אני באמת מודה לכולם.
עליזה לביא: היום יום שני כ"ה בסיון תשע"ד, 23 ביוני 2014.
עליזה לביא: ישיבת הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בנושא: זמן נשים – התמודדות עם החסמים והאתגרים שפתח: א.
עליזה לביא: הדרם נשים.
עליזה לביא: ב.
עליזה לביא: שיפור ניהול ההון האנושי בשירות המדינה, בהשתתפות שרת התרבות והספורט חברת הכנסת לימור לבנת יושבת ראש וועדת השרים לקידום מעמד האישה, תודה גם לך דלית שטאובר, מיד נשמע בהרחבה על הדוח ועל הדברים שהשרה תציג בפנינו.
עליזה לביא: גברתי השרה, ראשית אני מבקשת להודות לך על הישיבה ועל הועדה הזאת ובכלל על העבודה רבת השנים למען הנשים.
עליזה לביא: יש כאן שיתוף פעולה יוצא מן הכלל בין הוועדה לבינך.
עליזה לביא: אני רוצה להודות, לברך ולהבין שהעבודה מתחילה בכלל רק בהתבוננות שלנו.
עליזה לביא: נזכור שרק בשנה האחרונה היו הוועדות: ועדת פרי, ועדת שישנסקי, ועדת לוקר – ועדות שלא נולדו לפני עשר-עשרים שנה, אלו ועדות כאן ועכשיו כשיש 27 חברות כנסת, ארבע שרות בממשלה, שיש יותר מודעות ויותר הבנה.
עליזה לביא: יש וועדות ציבוריות, וועדות ממשלתיות שיכולות להתקיים ללא נשים.
עליזה לביא: אנחנו כאן על המשמר.
עליזה לביא: אנחנו לא יכולות לעצום עיניים, לא יכולות לעצור רגע.
עליזה לביא: אנחנו צריכות להבין שאם לא נהייה כאן, נמשיך ונעקוב אחר הדברים אף אחד לא יעשה את זה בשבילנו.
עליזה לביא: חקיקה כן, אנחנו ממשיכות, הבנה כן, מודעות, יותר חינוך, יותר הסברה, יותר שיתופי פעולה, אבל חייבים להבין שאם אנחנו נעצור לרגע אחד במקום זה לא יקרה.
עליזה לביא: זה לא יקרה.
עליזה לביא: אני אומרת את זה כאן בשולחן הזה שיש בו הרבה מודעות, גם לכל מיני לוויינים ששואלים את השאלה למה צריך ולמה בדיוק ואיך הדברים קורים.
עליזה לביא: אני מזכירה, הרבנים הראשיים, כמה נלחמנו כדי שיותר נשים תבחרנה, אני מזכירה את הוועדה למינוי רבנים ועוד ועוד ועדות שאנחנו ממש ממש ממש לא נמצאות שם.
עליזה לביא: "זמן נשים", הכותרת של הדלקת המשאות, זו יוזמה מבורכת שלך גברתי השרה לבוא ולסמן באחת את הנשים המדהימות ופורצות הדרך בחברה הישראלית.
עליזה לביא: הורגלנו ב-65 השנים האחרונות שכמעט ולא היו נשים.
עליזה לביא: אנחנו רואים את זה גם בהדלקת המשואות וגם בפרס ישראל, גם בשמות הרחובות.
עליזה לביא: גברתי, את יודעת שאנחנו פותחות כאן כל ישיבה בדמות של אישה שתרמה רבות, לרוב הן לא מוזכרת בדפי ההיסטוריה שלנו, בידע, בדעת ובידיעה, אבל המקום הוא לא רק לדבר על אותה דמות אישה אלא להבין איך זה לחיות ולגדול בתהליכי סוציאליזציה כשאין לנו את הניסיון והידע של הנשים הקודמות, מהן המודלים לחיקוי המוצבים למולנו, מה הוא אותו ניסיון נשי שיכולנו להיות יותר עשירות איתו.
עליזה לביא: רק לפני יומיים דיברה הסופרת דורית רביניאן שבבחינות הבגרות בספרות אין מודלים של נשים לא של כתיבה ולא של יצירה ולא מודלים להזדהות.
עליזה לביא: אנחנו רואות את ההנצחה, לכו לראות בשבוע הספר ספרים לגיל הרך מהם התפקידים המסורתיים, מי מוצג איך.
עליזה לביא: נכון שיש מקומות שחל שינוי וחל שיפור, אבל יש עוד הרבה מקומות שלא.
עליזה לביא: יש עוד אזורים בחברה בישראל שחוזרים בכלל אחורה.
עליזה לביא: כאן בתוך הוועדה שלנו אנחנו מבינות שבכל מה שקשור לעולם העבודה בישראל הדרך עוד ארוכה ורבה.
עליזה לביא: צריך לבוא ולדבר על מודלים חדשים, על נורמות ועל סדר יום של יום עבודה.
עליזה לביא: גברתי השרה, זה לא סוד שעולם העבודה נקבע על פי ערכים ונורמות של גברים, לא כי הם יותר טובים אלא פשוט כי הם הגיעו קודם ואנחנו הגענו מאוחר יותר.
עליזה לביא: אנחנו רואים את זה היום בהרבה מאוד מישורים בעולם העבודה שנשים הצטרפו אליהם.
עליזה לביא: יום העבודה והנורמות נשארו אותן נורמות מבלי שאף אחד בא ושאל או שאף אחת לא באה ושאלה האם זה נכון, האם זה טוב, האם סדר אחר של הדברים לא יניב תוצרים יותר נכונים ויותר ברוכים.
עליזה לביא: מחקרים מלמדים שבתמהיל אנושי התוצאות הן יותר טובות, בעולם העסקים כבר מבינים את זה, אומנם לא מספיק.
עליזה לביא: ראינו את מדד 100 של החברות תל אביב, ראינו עד כמה הדרך ארוכה לעשות גם במגזר הפרטי.
עליזה לביא: כשאנחנו מדברים על המגזר הציבורי לנו יש את הכלים להתמודדות, גם שם הדרך היא עוד ארוכה.
עליזה לביא: גברתי השרה, את לקחת את המציאות הזאת ואותה את מבקשת לשנות בעזרת החלטת ממשלה.
עליזה לביא: אני מעבירה אליך את רשות הדיבור כדי ללמוד, כדי לשמוע וכמובן לבחון איך אנחנו מיישמים את הדברים שהעלתם בדוח הוועדה לקידום נשים בשירות המדינה שאנחנו מבקשים שתציגו בפנינו.
לימור לבנת: תודה רבה לך יושבת ראש הוועדה חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא.
לימור לבנת: משום מה מקדימים לציין את התואר האקדמי הזה לגברים וממעיטים להקדים אותו כשמדובר בנשים, את זה ראוי לעשות ולומר ולכן אני מקפידה להקדים ולומר אותו.
לימור לבנת: שלום לכל חברות הוועדה, נמצאות איתנו חברות מועצות ערים מהדרום, ברוכות הבאות תהיו, לכבוד לי, לנו ולכולנו שאתן כאן איתנו.
לימור לבנת: כמובן שלום לכול האורחות והאורחים שנמצאים כאן.
לימור לבנת: נמצאת כאן דלית שטאובר לשעבר מנכ"לית משרד החינוך שגם עומדת בראש הוועדה שמיד אומר עליה כמה דברים.
לימור לבנת: ברשותך יושבת ראש הוועדה היום ארצה לגעת בשתי נקודות.
לימור לבנת: הנושא הראשון הוא נושא הדרת נשים והנושא השני הוא מסקנות ועדת שטאובר.
לימור לבנת: למעשה הועדה היא החלטת ממשלה להתמודדות עם חסמים ואתגרים שבפתח, זו החלטת ממשלה.
לימור לבנת: אתחיל בנושא הדרת נשים.
לימור לבנת: מדובר כאן על החלטת ממשלה שאנחנו קיבלנו ב-30 במרץ השנה ושתובא שוב לדיון בממשלה ביום ראשון הקרוב כדי לעקוב.
לימור לבנת: למעשה זו ישיבת מעקב כדי לראות מה נעשה בהתאם למה שהחלטנו.
לימור לבנת: אתם יודעים שהחלטות ממשלה ישנן מלא הטנא ואחר כך הן יכולות לשכב ולעלות אבק על המדפים.
לימור לבנת: לפני כן כמה מילים על הדרת נשים וכהמשך לדברייך את.
לימור לבנת: אנחנו מדברים על הדרת נשים, לנו בכלל חסר משהו.
לימור לבנת: חסרות לנו אלפי שנים במשך הדורות כדי שנוכל להיות באותו מקום בו נמצאים גברים מבחינת היכולת שלנו להיות באותם מקומות, להשיג את אותם הישגים, שיהיה לנו אותו שוויון הזדמנויות שיש לגברים.
לימור לבנת: התרבות היא כזאת, בכול המקומות אנחנו עכשיו צריכות להדביק פערים עצומים כדי שנקבל את אותו שוויון בהזדמנויות שיש לגברים, לא משום שאנחנו פחות טובות אלא משום שאנחנו לא מקבלות את אותן אפשרויות כמו אחרים.
לימור לבנת: הדרת נשים עלתה לכותרות לפני כשנתיים, אני לא רוצה לחזור כי כלום מכירים את הסיפורים שעלו לראש המהדורות והכותרות, אם מדובר כאן על אוטובוסים או על עוד נושאים, הכול מוכר לכולנו.
לימור לבנת: בעקבות זאת הקמתי צוות בין משרדי שבעקבותיו היועץ המשפטי של הממשלה הקים גם הוא צוות שפעל.
לימור לבנת: אני מקצרת את הפרוצדורה כי היא פחות חשובה.
לימור לבנת: מה שחשוב הוא להגיע למהות.
לימור לבנת: בעקבות אותן פעילויות שכאמור ננקטו התכנסה הממשלה ב-30 במרץ וקיבלה שורת החלטות.
לימור לבנת: אני מיד אחזור עליהן.
לימור לבנת: חשוב לדעת וחשוב שיעמוד כל הזמן לנגד עינינו, החלטות שהממשלה קיבלה נוגעות לאותם נושאים אקוטיים שעלו על סדר היום.
לימור לבנת: הממשלה או ההחלטות לא נגעו בנושאים שלא עלו על סדר היום בחריפותם או במלא חריפותם באותם ימים.
לימור לבנת: בואו נראה מה כן עלה על סדר היום ובאילו נושאים הממשלה קיבלה החלטות שתבואנה כאמור לדיון ביום ראשון.
לימור לבנת: השרים הרלוונטיים אמורים לדווח ביום ראשון הקרוב לממשלה מה הם פעלו וכיצד הם פעלו.
לימור לבנת: החלטת הממשלה 1526 מה-30 במרץ חתומה, על ידי שרי התחבורה, בריאות, פנים ושירותי דת, בחודש בו חל יום האישה הבינלאומי, הוא חל ב-8 במרץ.
לימור לבנת: אנחנו לא הספקנו את הכול, אבל ממשלת ישראל, אנחנו אוהבים הצהרות וזה חשוב, הביעה מחויבות לשוויון זכויות, חתירה לשוויון מגדרי ולקידום מעמדן של נשים בישראל מכול שכבות האוכלוסייה ובתחומים רבים ככל הניתן.
לימור לבנת: היא גם מכירה בכך שתופעות הדרת נשים במרחב הציבורי היא תופעה חמורה המתאפיינת בהפלייתן של נשים באשר הן נשים ושהיא מחייבת פעולה ממשלתית אקטיבית לביעורה, ועוד כהנא וכהנא.
לימור לבנת: לאחר עיון בדוח הצוות הבין משרדי לבחינת הדרת נשים במרחב הציבורי שמינה היועץ המשפטי של הממשלה ושהופעל במשרד המשפטים, גם אומץ על ידי היועץ הממשלתי של הממשלה, קובעת הממשלה להטיל על שרי התחבורה והבטיחות בדרכים, הפנים, הבריאות ושירותי דת העברת דוח לממשלה בתוך 90 יום מאישורה של ההחלטה לפעול, מדובר גם על הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו על החסמים ברדיו 'קול ברמה'.
לימור לבנת: כפי שאנחנו זוכרים הוא נמנע מלהעסיק נשים ולאפשר לנשים לראיין ותראיין ולהיות באיזו צורה קשורות.
לימור לבנת: זה כבר קרה, אנחנו כמובן נשמע את הדיווח בעניין הזה מהשר הרלוונטי, שר התקשורת.
לימור לבנת: כפי שכבר אמרתי כל אחד מהשרים יצטרך כרגע לבוא ולדווח לממשלה בעניין זה.
לימור לבנת: מה קרה כאן בהמשך, או במה למעשה לא דנו – את הזכרת קודם את עניין שבוע הספר ואת הספרים לילדים שבהן נשים עדיין בעלות התפקידים המסורתיים שלהן.
לימור לבנת: הנה הדרת נשים מהמרחב הציבורי בצורה טיפה שונה, כאן לא מדובר שלא מאפשרים להן לנסוע בקווי אוטובוס ציבוריים למקום שהן רוצות, מדובר כאן על משהו שהוא טיפה שונה, איזה טוייסט קטן בעלילה של ספרי הילדים.
לימור לבנת: ראו איזה פלא, הנשים בתפקידן המסורתיים שם, אותן מדירים מתפקידים אחרים שהן יכולות להיות בהם לא פחות מגברים.
לימור לבנת: אני אספר כאן, כאשר אני הייתי שרת חינוך, יושבת כאן מיכל כפרי שהייתה היועצת שלי למעמד האישה, היום היא עומדת בראש המועצה לקידום ספורט נשים במשרד הספורט, מיכל המון שנים פעילה בשדולת הנשים ובכלל בכל הנושאים הללו.
לימור לבנת: מיכל סייע אז ולוותה את כל הפעילות של ועדה במשרד החינוך.
לימור לבנת: התפקיד שלה היה לבער סטריאוטיפים בתוך ספרי הלימוד.
לימור לבנת: ישבה הוועדה הזאת ספר ספר, כל ספרי הלימוד אחד לאחד ופשוט סימנה אותם.
לימור לבנת: כל ספר שהיו בו סטריאוטיפים של 'אימא קמה בבוקר הכינה ארוחת בוקר, בצהריים הכינה שניצל עם צ'יפס וכשאבא חזר מהעבודה הוא עזר לילד להכין שיעורי בית'.
לימור לבנת: אני עושה את זה כמובן - - -
עליזה לביא: והיא חלצה לו נעליים.
לימור לבנת: לא עד כדי כך, אבל כן זה קרה במציאות.
לימור לבנת: כל ספר לימוד כזה לא קיבל אישור הדפסה מחדש, אי אפשר היה להוציא אותו מהמערכת תוך כדי.
<דלית שטאובר: העבודה הזאת קיבלה הרבה מחמאות, אני הצגתי את זה באו"ם, מאוד החמיאו על העבודה שנעשתה בתקופתך.
לימור לבנת: לא ידעתי, אני לא יודעת מה קרה מאז במשרד החינוך.
לימור לבנת: כנראה שהיום יש קצת רפיון בעניין הזה.
לימור לבנת: גברתי היושבת ראש, ראוי וחשוב שתדברו על זה בוועדה.
לימור לבנת: אני מציע שתדונו בזה.
לימור לבנת: אני מבקשת לעבור הלאה, הנושא של הדרת נשים במרחב הציבורי, כאמור זה יחזור ביום ראשון לממשלה.
לימור לבנת: אנחנו עוקבים, אני מציעה שאתם יחד איתנו תעקבו אחרי מה שקורה.
לימור לבנת: כל השרים הרלוונטיים יודעים, הם קיבלו מכתבים מהשרה ציפי לבני או ממני על הצורך שלהם להיערך לקראת יום ראשון ולתת דווח לממשלה.