GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמיקם נחמני: אותה גרושה, והתמונה הבאה וזה הסוף, יושבים השוליה שנשא לאשה את גרושת הנגר, עומד הנגר ומשקה עליו, כלומר מוזג, ודמעותיו ניגרות לכוסותיהם, ועל זה יצאה בת קול שייחרב בית המקדש.
עליזה לביא: תודה רבה לך פרופ' עמיקם נחמני, מהמחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר אילן.
עליזה לביא: חבר הכנסת באסל גטאס, בבקשה.
באסל גטאס: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) הרשו לי תחילה להביע את הערכתי לידידי היקר, שגריר בריטניה בישראל מתיו גולד, על עצם היוזמה.
באסל גטאס: זה באמת מדהים לראות את המאמץ הגלובלי שנעשה ונתמך על ידחה ועל ידי השר.
באסל גטאס: ברצוני לומר מספר מילים על הנושא עצמו.
באסל גטאס: אני הייתי מחלק את הנושא, במיוחד בעניין אלימות באזורי סכסוך בשני נושאים.
באסל גטאס: הנושא הכאוב והמשמעותי ביותר שזה אונס והתקפות ואלימות מינית פיזית על כל מה שמשתמע מזה.
באסל גטאס: דעתי היא, שהעניין, למרות שבחוק הבינלאומי, העניין טופל וזה נכנס, כשהיינו מדברים במאמר בניו-יורק טיימס שהתפרסם רק לפני שבוע ימים, אפילו פחות מזה, על נושא שה-International Kriminal kord Icc היה להם New Police Paper, במיוחד להעמיד או להביא לדין ולעשות פוקוס על נושא הפשיעה בתחום האלימות המינית.
באסל גטאס: אבל כנראה היישום לא מספיק לחוקק את החוקים, ושכל ה"אינטרנשיונל קורד טריבונאלס" יכולים, יש להם את הסמכות לעשות, אבל הם לא עושים מספיק.
באסל גטאס: כמו שנעשה בתחומי פשעים נגד אנושות מסוגים אחרים, אם היוזמה הגלובלית הזו תביא לא רק למודעות ולכל מה שעושים, אלא גם ליישום של החוק, פושעים שאני יודע שקשה יותר לתפוס אותם, אפילו הייתי מציע לשקול להקים בית משפט בינלאומי מיוחד לעניין הזה, לא להסתפק ב-ICC כמקום שבו צריכים לטפל בפשיעה המינית באזורי סכסוכים.
באסל גטאס: אבל בהחלט היוזמה הגלובלית הזו שתביא גם לעניין הזה של ענישה אפקטיבית לכל מי שמפר או בתחום סמכותו או שהוא מבצע באופן ישיר.
באסל גטאס: אבל יש סוגי אלימות נגד נשים באזורי סכסוכים שהם גם לא מיניים במובן הפיזי, הם על רקע מיני, אבל הם לא חייבים להסתיים באונס או בפגיעה פיזית מינית, וזה נפוץ באזורנו, גם בסכסוך הישראלי ערבי.
באסל גטאס: זה מבליט כמה האשה מרגישה כחשופה באותו סוג של אלימות בהיותה אשה, זה כל הבדיקות על המחסומים בהגדה המערבית.
באסל גטאס: היה מקרה מזעזע, לא יודע אם זה הגיע לוועדה כאן, גברתי, של אשה שהכריח אותה חייל להוריד שתי ידיים שהם פרוטזות, ועמדה שעתיים, היא נכה עם שתי ידיים, אם זה היה גבר לא הייתי חושב שהוא היה עושה את זה.
באסל גטאס: להוריד לה את שתי הפרוטזות, ולעמוד שם שעתיים לחכות באופן כה פוגעני.
באסל גטאס: בנתונים של הדוח שנעשה על מדד הבטיחות, או הרגשת הביטחון של נשים ערביות ויהודיות – 70% מהנשים הערביות אמרו שהן מרגישות לא בטוחות מול מוסדות הביטחון במדינה.
באסל גטאס: 44% מהן אמרו שהן פוחדות כשמגיעות לנמל התעופה, פוחדות מהמשטרה, למה?
באסל גטאס: כי מבוצעות בדיקות גופניות.
באסל גטאס: הפחד הוא בגלל שלא להגיע למצב שאומרים לה לאשה תתפשטי ותעמידי לבדיקה גופנית.
באסל גטאס: אני גם רואה שבאזור שלנו, אני גם מדבר על הצד השני, צד של מה שהיה בעולם הערבי.
באסל גטאס: לפני שבוע היה מידאן א-תחריר, בקהיר, היו מסיבות עממיות של קהל שבא לחגוג.
עליזה לביא: ראינו את הסרטונים שהועלו ברשת.
באסל גטאס: אבל לכל אורך הדרך, הנשים נחשפו במידאן א-תחריר גם מהימים הראשונים של המהפכה והתקפות מיניות.
עליזה לביא: שמי שמובילות את המהפכה בא-תחריר, אלו נשים שבסופו של דבר נרתעות - - - אונס ופגיעה מינית.
באסל גטאס: הן מהמובילות של המהפכה, וגם נחשפות להתקפות.
באסל גטאס: אבל זה עורר את השאלה המרכזית היום שעומדת בפני מצרים.
עליזה לביא: אני מזכירה לך, שהרצון שלנו ביום האלימות הבינלאומי לסייע לעמיתות שלנו במצרים.
עליזה לביא: כלומר, לבוא ולהפנות מהפרלמנט פה בישראל סיוע ועזרה, ולהעלות את הנושא על סדר היום, זה מה שהוליד בסופו של דבר את הנושא שלנו ביום הבינלאומי נגד אלימות נשים מהמקום של הסולידריות והעזרה.
באסל גטאס: אבל הנשים המצריות עומדות - היום זה נעשה, לפעמים היסטוריה מתקדמת ככה, ממשבר למשבר, ומאתגר לאתגר.
באסל גטאס: היום במצרים הנושא הזה שכאילו היה מוטמע בתרבות המצרית שמותר לגבר ברחוב להפריע לאשה מבלי להרגיש שהוא עושה עבירה מינית כשהוא מתחיל לדבר ולתת לה משפטים שזה Saxsuale Arisemetal, אבל זה לא נחשב, היום זה כן.
באסל גטאס: כל הקמפיינים במצרים על איך מתייחסים ואיך מדברים, זה נגד העלייה, והוא מובל בידי ארגוני נשים ונשים מובילות, ואין כנראה דרך אחרת - נשים צריכות להוביל גם את המאבק נגד אלימות מינית גם בארצות שלנו.
עליזה לביא: תודה לך חבר הכנסת באסל גטאס.
עליזה לביא: נעבור לעיתונאי, כתב "הגרדיאן" פיטר ביאומונט.
<פיטר ביאומונט: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה לכם על שהזמנתם אותי לקחת חלק בכנס זה.
<פיטר ביאומונט: לפני כשנתיים חזרתי לסרייבו לצורך הכנת כתבה, בנושא שכלל בתוכו ראיונות עם קורבנות אונס וזה בעצם היה הסכסוך הראשון שאותו סקרתי.
<פיטר ביאומונט: אחד הדברים שבאמת הכה בי, למרות שחלפו כ- 20 שנה, זה שלשימוש באונס כנשק מלחמה יכולה להיות השפעה לאורך זמן רב.
<פיטר ביאומונט: מדובר בנשים שחייהן נהרסו ועדיין לאחר שני עשורים, הן עושות את כל המאמצים כדי לבנות את חייהן מחדש ולמצוא תשובות לכל מה שעבר עליהן.
<פיטר ביאומונט: ההזמנה לכאן העלתה בי את השאלה, כיצד כל זה קשור לנושא הסיקור של השימוש באונס בזמן מלחמה מכל רחבי העולם, בין אם זה בקונגו ומזרח קונגו, בבוסניה, בסודן ואפילו במזרח התיכון ומהו המסר שאני רוצה להעביר כאן אליכם?
<פיטר ביאומונט: חשבתי שאולי אתחיל בנקודה ספציפית לגבי אחת הנשים שפגשתי, אבל ככל שחשבתי עליה ולאחר ששוחחתי כאן עם עמיתיי, נוכחתי לדעת שהדבר הכי משמעותי שלקחתי עימי לאורך 20 השנים שסיקרתי סכסוכים ומיקרים שונים של אלימות והתעללות מינית, זה המצאותם של המקרים האלה בכל מקום.
<פיטר ביאומונט: דבר אחר שהיכה בי, בהקשר למפגש הפסגה, זו השאלה למה זה נחוץ?
<פיטר ביאומונט: מדוע בימינו זה כל כך חשוב כמו שזה כל כך נחוץ?
<פיטר ביאומונט: דבר אחר שעלה במהלך השיחות שקיימתי כאן, שאחת הבעיות היא שאולי כתקשורת, כמו גם ממשלות וארגונים בלתי ממשלתיים, כשלנו איכשהו בעיצוב הנרטיב הציבורי לגבי האלימות המינית.
<פיטר ביאומונט: זו הסיבה שחשבתי שאולי אדבר כאן, בתנאים הן המבניים והן האישיים, היכן לדעתי ומניסיוני כשלה התקשורת בדיווחים על האלימות המינית.
<פיטר ביאומונט: Now, I mentioned the whole notion of ubiquity and, as Ambassador Gould has already said, that one of the problems with noting the ubiquity of sexual violence in conflict is that you can draw completely the wrong conclusion from it.
<פיטר ביאומונט: הזכרתי את כל הרעיון של המצאות בכל מקום, וכפי שהשגריר גולד כבר אמר, אחת הבעיות עם ציון השכיחות של אלימות מינית בסכסוך היא, שאתה יכול לצייר מסקנה שונה ממנו לחלוטין.
<פיטר ביאומונט: You can look at it, you can think the sexual violence is actually an inevitable part of conflict.
<פיטר ביאומונט: אתה יכול להסתכל בזה, אתה יכול לחשוב על האלימות המינית שהיא למעשה חלק בלתי נמנע של סכסוך, But it's not.
<פיטר ביאומונט: אבל זה לא כך.
<פיטר ביאומונט: There are different incidence rates of sexual violence in conflict, and the difference in the incidence rates suggests that not only is it a mitigable problem but that where there are high incidences of sexual violence, you can only conclude that it is deliberately being used as a weapon of war.
<פיטר ביאומונט: ישנם שיעורי אירועים שונים של אלימות מינית בסכסוך וההבדל בשיעורי האירועים עולה, שכאשר שיעור האלימות המינית הוא גבוה, אתה יכול רק להסיק שהוא שימש בכוונה תחילה, כנשק של מלחמה.
<פיטר ביאומונט: And I dug up an old essay that was written by a friend and colleague of mine, for a photography journal called Photo Eight (ph.) , called "The Atrocious Image", and she asked why it was that representations of rape and sexual violence in war reporting and war photography remained such a taboo.
<פיטר ביאומונט: חפרתי ומצאתי מאמר ישן, שנכתב על ידי חברה ועמיתה שלי לכתב העת "Photo Eight", הנקרא "תמונת הזוועה", שבו היא שואלת מדוע הצגת נושאי האונס ואלימות מינית בדיווחים וצילומים של מלחמות, נשאר כטאבו.
<פיטר ביאומונט: And I think she actually touched on something very important, because there is a taboo towards reporting sexual violence.
<פיטר ביאומונט: אני חושב שהיא ממש נגעה במשהו מאוד חשוב, כי יש טאבו לגבי דיווח של אלימות מינית.
<פיטר ביאומונט: We report different kinds of human-rights abuses and violence, often in very, very graphic details.
<פיטר ביאומונט: אנו מדווחים על סוגים שונים של הפרת זכויות אדם ואלימות, לעתים קרובות בפרטים מאוד מאוד גרפיים.
<פיטר ביאומונט: But journalists - and I personally - find interviewing survivors of sexual violence and rape to be extremely difficult.
<פיטר ביאומונט: אבל עיתונאים - ואני באופן אישי – מוצאים שלראיין נפגעות אונס ואלימות מינית, יכול להיות דבר קשה מאוד.
<פיטר ביאומונט: I mean, I think it's probably one of the most difficult things in human-rights and war reporting to do.
<פיטר ביאומונט: אני חושב שזה כנראה אחד הדברים הכי קשים שעושים בדיווחי מלחמה וזכויות אדם.
<פיטר ביאומונט: אבל יש סוג של אילוץ פרדוקסלי, שאנו מכירים בזה כאחת הבעיות החמורות ביותר בסכסוך ובכל זאת אנחנו נרתעים ממנו.
<פיטר ביאומונט: Rather than moving towards trying to talk about what the reality of sexual violence in war is, we drive around it.
<פיטר ביאומונט: במקום לנסות לנוע לעבר ניסיון לדבר על המציאות של אלימות מינית במלחמה, אנחנו נעים סביבו.
<פיטר ביאומונט: And I think that's one of the reasons that I feel that this summit is so important.
<פיטר ביאומונט: אני חושב שזו אחת הסיבות לכך, שאני מרגיש שהפסגה הזו היא מאוד חשובה.
<פיטר ביאומונט: I mean, several speakers today have mentioned that this in a way reflects kind of social constraints about talking about the experience of rape, both in the Nazi concentration camps and also for a long time, until Antony Beevor really dramatized it in his book on the fall of Berlin, also the huge instance of Soviet rape on the road to the liberation of Berlin.
<פיטר ביאומונט: זאת אומרת, כמה דוברים ציינו היום, ששהדיבורים על "חווית האונס" הוא איכשהו משקף סוג של אילוצים חברתיים, הן במחנות הריכוז הנאציים וגם לאורך זמן רב, עד אנטוני ביוור הביא זאת בצורה דרמטית בספרו על נפילתה של ברלין, גם המופע הענק של אונס סובייטי, בדרך לשחרורה של ברלין.
<פיטר ביאומונט: דבר נוסף שהדהים אותי הוא, שכל שכתבים – אני בתוכם – איכשהו כבר שותפים לבעיה זו.
<פיטר ביאומונט: And I wanted to give us an example, not sexual violence as such but an example of sexualized abuse that I think you'll probably pretty quickly guess what I'm talking about when I start describing it.
<פיטר ביאומונט: לדוגמא, לא אלימות מינית וכאלה אבל דוגמא של התעללות מינית שאני מניח שכאשר אתחיל לתאר אותה, אתם בטח תדעו די מהר על מה אני מדבר.
<פיטר ביאומונט: In the early phase of the conflict in Iraq, a lot of us used to go to Fallujah and Ramadi, and we would hear stories, some of which were extraordinary, some of which were believable.
<פיטר ביאומונט: בשלב המוקדם של הסכסוך בעיראק, רבים מאתנו נהגו ללכת לפלוג'ה ורמאדי ולשמוע סיפורים, שחלקם היו יוצאי דופן וחלקם היו אמינים.
<פיטר ביאומונט: And I remember, like a number of other reporters at the time, beginning to hear stories of sexual abuse going on in a prison.
<פיטר ביאומונט: אני זוכר, כמו מספר כתבים אחרים באותה תקופה, התחלנו לשמוע סיפורים על התעללות מינית שמתרחשים בבית כלא.
<פיטר ביאומונט: You're probably anticipating where the story's going.
<פיטר ביאומונט: אתם ודאי יכולים לצפות לאן הסיפור הולך, But the accounts seemed so extraordinary at the time, including a letter that was passed on to us - it was anonymous - talking about a horrible situations in Abu Ghraib prison, and a lot of just kind of discarded it when we should have taken it seriously.
<פיטר ביאומונט: אבל הכל נראה מאוד יוצא דופן באותה עת ובכלל זה מכתב בעילום שם שהועבר אלינו, שדיבר על מצבים נוראים בכלא אבו גרייב ועל עוד הרבה דברים שפשוט פסלנו בזמן שהיינו צריכים לקחת את זה ברצינות.
<פיטר ביאומונט: דיברתי עם הסדר שלי לגבי השאלה, אם זה נכון, איך בעצם הולכים עם החקירה הזאת, מבלי להגיע לאיזשהו פיתרון, עד שכמובן, נמצא פתרון.
<פיטר ביאומונט: Someone leaked photographs, and the whole scandal of the sexualized abuse that was happening inside Abu Ghraib got brought to the public.
<פיטר ביאומונט: מישהו הדליף תמונות וכל השערורייה של ההתעללות המינית בין כתלי כלא אבו גרייב, הגיעה/הובאה לידיעת הציבור.
<פיטר ביאומונט: מה שאקח עימי מכל זה, שאני איכשהו נכשלתי בכך שלא לקחתי את ההאשמות האלה מספיק ברצינות.
<פיטר ביאומונט: And we also tend sometimes to think about sexual violence or sexualized abuse in conflict as being done by the other;
<פיטר ביאומונט: אנחנו גם נוטים לפעמים לחשוב על אלימות או התעללות מינית בסכסוך, כנעשה על ידי אחרים; we think of it being done by other people, that it's not part of our culture, when in fact it's something that happens in many places, and that we should be alert to the risks of sexual violence in the context of permissive violence, close to home as well as far away from home.
<פיטר ביאומונט: אנו חושבים שזה נעשה על ידי אנשים אחרים כי זה לא חלק מהתרבות שלנו שזה למעשה, משהו שקורה במקומות רבים ואנחנו צריכים להיות ערניים לסיכונים של אלימות מינית בהקשר של אלימות מתירנית, קרוב לבית, כמו גם רחוק מהבית.
<פיטר ביאומונט: It's not something that just happens in a spa in, say, Visegrad run by some paramilitary.
<פיטר ביאומונט: זה לא משהו שקורה רק בספא, למשל, Visegrad המנוהל על ידי גוף צבאי כלשהו.
<פיטר ביאומונט: It's not something that's just done by rogue militias in Eastern Congo.
<פיטר ביאומונט: זה לא משהו שרק נעשה על ידי המליציות האדומות במזרח קונגו.
<פיטר ביאומונט: It's something that all militaries and all societies need to be conscious of.
<פיטר ביאומונט: זה משהו שכל הצבאות וכל החברות צריכים להיות מודעים לכך.
<פיטר ביאומונט: לסיכום, אני חושב שאלימות מינית בזמן מלחמה, היא חלק מהקשר רחב יותר של אלימות ויחס לא אנושי מתירני.
<פיטר ביאומונט: אני מרגיש שמיותר קצת להגיד את זה, שהאונס בדרך כלל מבוסס על תחושה של כוח וסמכות על הקורבן.
<פיטר ביאומונט: במובנים מסוימים, זה טבוע בתוך הסכסוך, ולכן זה מפתיע אותי כל הזמן שלא נעשה מספיק בעניין אלימות מינית בסכסוך, או שימוש אונס כנשק של מלחמה.
<פיטר ביאומונט: זו אחת הסיבות, שאני חושב שזו יוזמה טובה מאוד.
<פיטר ביאומונט: I mean, these meetings are going on all over the world at the moment.
<פיטר ביאומונט: המפגשים האלה נעשים באותו זמן בכל העולם, במהלך פסגה בנושא זה.
<פיטר ביאומונט: נראה לי שזה דחף קדימה את השיח הציבורי לגבי מה שעלינו לעשות לגבי זה, תוך התמקדות בעבריינים ולא סטיגמת הניצולים, שזקוק לתמיכתנו.
<פיטר ביאומונט: Thank you.
<פיטר ביאומונט: תודה.
עליזה לביא: נמצאת איתנו ד"ר רויטל ארבל שהיא רופאה בכירה במחלקת נשים ויולדות בבית החולים שערי צדק, מומחית לגניקולוגיה של יולדות ומתבגרות ולטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
עליזה לביא: את ביקשת לדבר על ההשלכות של התקיפה המינית מבחינה רפואית פסיכולוגית.
עליזה לביא: אני עוקבת אחרי העבודה שלך הרבה, וגם אחרי הדברים שאת כותבת, זה המקום שלי לומר לך תודה רבה, גם על מה שהקמת, גם על המקום הציבורי שאת נותנת לסוגיה.
<רויטל ארבל: אני רוצה להודות קודם כל שהזמנתם אותי לפה לדבר פה.
<רויטל ארבל: יכול להיות שיש דברים שאני אגיד, אנשים המכובדים שדיברו לפניי אמרו, אבל אני בכל זאת מקווה להגיד אותם בהזדמנות אחרת.
<רויטל ארבל: אני חושבת שאלימות ופשע מיני בזמן מלחמה זה אולי משהו גלובלי ולא אישי, אבל הקורבן חי עם עצמו.
<רויטל ארבל: אני מאוד רוצה שבכל המאסה הזאת של המיליונים שמתוארים, אנחנו נזכור בכל זאת שבסופו של דבר אנחנו עומדים מול הקורבן, והתפקיד שלנו הוא לשמוע אותו, לתעד אותו ולעזור לו להשתקם, זה בעצם הנקודה המרכזית של הסיפור.
<רויטל ארבל: אני רוצה קצת לדבר על האונס באופן כללי, והתחלתי ממאפייני התוקף, כי אני חושבת שהנקודה שלא הוזכרה פה לדעתי מספיק, זה ש-97%, 99% מהתוקפים הם גברים.
<רויטל ארבל: דיברנו על הנפגעות שהן נשים ועל פמיניזציה, אבל התוקפים הם לרוב גברים.
<רויטל ארבל: באונס רגיל באמת 85% מהמקרים האנס מוכר לקורבן, ולרוב זה קורה במקומות פרטיים.
<רויטל ארבל: אבל חשוב לדעת שהרבה מאוד נשים במהלך חייהן עברו תקיפה מינית, אנחנו לא מדברים פה על דברים שקורים במקום אחר, בעולם אחר.
<רויטל ארבל: בתוך החברה שלנו הרבה נשים נחשפות לנושא של אלימות פיזית במהלך החיים שלהן, וחלק מהן גם לאלימות מינית, שזה בעצם אותו דבר.
<רויטל ארבל: יש גם את הנושא של התעמרות נפשית שהוא גם כן מאוד שכיח, והוא גם כן חשוב ביותר.
<רויטל ארבל: צריך לדעת שבקרב נשים מהגרות, אותן נשים שברחו, גם בתוך האוכלוסייה הזאת, השכיחות של אלימות פיזית וגופנית מאוד גבוהה.
<רויטל ארבל: הנשים האלה נמצאות בכל מקום סביבנו, והן עוברות את כל החוויות שהן עברו במקום מוצאן, את כל המעבר וגם כשהן מגיעות לארץ המובטחת, עדיין נשארות אוכלוסייה מוחלשת ונפגעת.
<רויטל ארבל: נתון מדהים, נשים דיברו על זיהום, ועל נושאים כאלה.
<רויטל ארבל: גבר שאשתו נושאת את הבן שלו, מחקרים מראים שנשים שהן בהריון מוכות יותר.
<רויטל ארבל: גברים מכים יותר נשים בהריון.
<רויטל ארבל: הרבה מאוד פעמים, אפילו עד 50% יש תיאורים, שהאלימות התחילה בזמן הריון.
<רויטל ארבל: באמת, להגיד שוב, ונאמר כמה פעמים, אבל ברור שתקיפה מינית היא לא משהו שנובע מדחף מיני בלתי נשלט, שזו איזושהי תיזה שאבדה במשך שנים, אלא מדובר פה באלימות, היא פשוט מתבטאת במין.
<רויטל ארבל: אחד הביטויים שלה, אני לא חושבת שצריך להקים בתי משפט נפרדים לזה שעוסקים בפשעי מלחמה, זה פשוט ביטוי נוסף של אלימות, זאת הסיבה שזה קורה.
<רויטל ארבל: המטרה של הפשע הזה, זה למעשה להשפיל ולשלוט בקורבן.
<רויטל ארבל: אלימות מינית היא תופעה חברתית שקיימת בכל חברה שמקבלת התנהגות אגרסיבית וחוסר שוויון בין המינים, זה בעצם השורש והבסיס לתופעה הזאת, וזה אקט של אלימות שהתוקף עושה כלפי חלש, זאת הסיבה שזה נשים, בנות קטנות ובנים קטנים.
<רויטל ארבל: זאת הסיבה שזה ה-Hard core של הנתקפים למעשה.
<רויטל ארבל: הדבר הזה משקף את הצורה של ה-- - - כחברה מסתכלים על מעמד, ומקום בתפקיד של נשים בחברה.
<רויטל ארבל: אני רוצה להגיד לעיתונאי, שאני חושבת שזה בדיוק הבעיה.
<רויטל ארבל: בציור הקלאסי היו מראים אונס, חייל רומי אונס אשה.
<רויטל ארבל: היום אנחנו עוסקים בצילומים שמראים את העצב, את ה"אפטר אפקט" שזה מאוד חשוב, אבל האלימות לא נמצאת שם והאונס הוא דבר אלים, הוא לא רק דבר מיני, והביטוי לאלימות הוא צריך להופיע שם, וזה לא חייב להיות תיאור גראפי של חדירה, האלימות צריכה להופיע שם, והיא לא מופיעה בצורה שמייצגים את זה היום.
<רויטל ארבל: יש על זה הרבה מאמרים, ואפשר לקרוא את זה.
<רויטל ארבל: למה הדבר הזה לא יוצא והזכירו את זה?
<רויטל ארבל: שהרבה מאוד נשים לא פונות מייד בגלל הבושה, גם באוכלוסייה שלא הותקפה באזורי מלחמה, נשים כמעט לא פונות.
<רויטל ארבל: אתם יכולים לראות ש- 20% פונות 10 ויותר נשים אחרי פגיעה, ורק 8% פונות במהלך 24 השעות הראשונות.
<רויטל ארבל: אנחנו הקמנו מרכזי תקיפה מינית ושרות שנותן בתקיפה מיידית, אבל אנחנו מכסים כאן חלק יחסית של המקרים.
<רויטל ארבל: למעשה 80% לא מתלוננות במשטרה.
<רויטל ארבל: אני לא אדבר לאן נעלמות כל הנשים שלא התלוננו במשטרה, כי זה לא הפוקוס לשיחה.
<רויטל ארבל: אני רוצה להדגיש רק, כשעוסקים בתקיפה מינית, אז אונס מתייחס לאשה, וגבר שמחדירים איבר מין או חפץ לפי הטבעת שלו זה לא נחשב אונס, זה נחשב למעשה סדום, וההגדרה המשפטית של זה היא שונה.
<רויטל ארבל: אני חושבת שאחד הדברים שצריכים לפעול עליהם זה על Legistlation הבינלאומי בנושא של ההגדרות האלה את זה לא אמרו.
<רויטל ארבל: למה בעצם במלחמה קורה יותר אונס?
<רויטל ארבל: משום שמלחמה זה מנגנון שהוא אלים, ויש "דסנסיטיזציה", בן אדם שהוא חייל עובר איזשהו "דסנסיטיזציה, ומסוגל לעשות דברים שאולי הוא לא היה עושה באופן נורמטיבי במצב רגיל.
<רויטל ארבל: יש גם הרבה מאוד מגע בין לוחמים, זה לא מדויק לוחמים, כי בדרך כלל היחידות הלוחמות הן לא שאונסות, אלא יחידות התומכות לחימה הן אלה שאונסות, לבין אוכלוסייה אזרחית נשית שנמצאת במגע מאוד צמוד איתם.
<רויטל ארבל: יש הרבה מאוד חוקרים שמאמינים שהשורשים של אונס מלחמה, הם טמונים בעצם בחלוקת העבודה המגדרית בחברה, כלומר, שזה השורשים של העובדה שבעצם נוצר הנושא של אונס מלחמה, לא רק כחלק מאלימות כללית, אלא גם בגלל העובדה שיש - - - אני רוצה להגיד לגבי המקום שנשים נאנסות, ציינו פה כמה מנגנונים, אבל יש הרבה מקומות שנשים נאנסות, הן נאנסות בבתי כלא ובמחנות מעצר כפרקטיקה של עינויים, הן נאנסות כשבויות ואסירות פוליטיות ופליטות במחנות פליטים, וגם נשים, וזה חשוב, ציינו פה, זה נשים שמתנגדות לאיזשהו סדר חברתי פטריכאלי.
<רויטל ארבל: אחת הדרכים להעניש אותן זה לאנוס אותן, זה תופעה שאנחנו רואים במדינות כולל ועוד.
<רויטל ארבל: יש את הנושא של הטריטוריה, כל מה שדיברו שיש פלישה לטריטוריה, להרחיק את הנשים ולהבריח אותן.
<רויטל ארבל: מדברים עכשיו בניגריה, הנושא של הכנה למחנות זנות בכפייה, שזה כנראה השורש של הבעיה שם בחטיפה של הילדות.
<רויטל ארבל: יש גם את הנושא של ענישה בגלל שסייעו לאויב – אם מישהו קרא את הספר "האמא של הכלב", זה מתאר את מה שקרה ביוון, אחרי שהגרמנים יצאו נאנסו נשים כעונש על העובדה שהם שיתפו פעולה עם האויב.
<רויטל ארבל: כאן יש דברים שכבר נאמרו, שזה סיפוק של צרכים פוליטיים ולא מיניים.
<רויטל ארבל: הביטוי זיהום הוא מאוד קשה לשמיעה, הוא חוזר הרבה מאוד במאמרים.
<רויטל ארבל: אני לא רוצה להתייחס לזה, כי אני באמת רוצה לדבר על האישי יותר.
<רויטל ארבל: חשוב לי להגיד, שאונס מלחמה הוא לא כולל רק נשים וילדים.
<רויטל ארבל: אני מראיינת ובודקת הרבה גברים שעברו חוויות מיניות, יש עלייה גדולה מאוד, זה בערך ב-25 אזורי סכסוך כבר, זה מופיע גם מבחינת חדירה אנאלית, עבדות מינית, מכות באזור המין, סרוס, וגם מכריחים את הגברים לתקוף אנשים אחרים, או קרובות משפחה, ואפילו מתים, זה סוג של תקיפה וגם לצפות במעשי אונס, אני אומרת, הגברים עוברים חוויות מאוד קשות כחלק מתהליכים שהסביר פרופ' נחמני, אבל בהחלט דברים קשים, ההשלכות הן גם מבחינה גופית יש נזקים מאוד נשים וגם מבחינת PTSD – Post traumatic stress disorder.
<רויטל ארבל: לגבי הגברים, הגברים הם תת אבחון, אני רוצה גם לדבר בשם הנושא של הגברים שנתקפים, כי גם הצוותים המקצועיים והרפואיים מפחדים לשאול על זה, וגם גופים רשמיים, והעיתונות, מישהו בדק והראה שמאמרים בעיתון מתייחסים בעיקר לנשים ואין כמעט מאמרים על גברים שנתקים.
<רויטל ארבל: ויש תת ענישה גם בגלל ההגדרות.
<רויטל ארבל: כמה מלים על – Post traumatic stress disorder קודם כל במצב הרגיל שלו זה ארוע בודד ויחיד, ואנשים מוצפים חוויות והן לא מעובדות, ואחר כך הן צפות וחוזרות והם סובלים משני דברים חזרה של התחושות, והימנעות מסיטואציות שמזכירות.
<רויטל ארבל: ה-PTSD complex זה במצב שאתה כמו במלחמה חשוף לתקיפה חוזרת.
<רויטל ארבל: כשאתה נחשף לתקיפה חוזרת בתור בן אדם מבוגר, זה מכרסם לך באישיות.
<רויטל ארבל: אבל כשאתה נתקף בתור בן אדם צעיר, בתור ילד שהאישיות שלך עוד לא בנויה, אתה מפתח הפרעת אישיות.
<רויטל ארבל: זה הפרעה ברמות שהן בלתי ניתנות לתיקון, ולמעשה כל מה שהילדים האלה עושים הם מצטמצמים בלשרוד, הם בכלל לא מסוגלים לפתח כישורים חברתיים רגילים.
<רויטל ארבל: חשוב שכולנו נשים לב אליהם, כי אנשים האלה מופיעים עם הרבה סימפטומים נפשיים, אבל הם מופיעים גם עם חבלות שאנחנו לא מבינים אותן.
<רויטל ארבל: צריך לשאול כשמישהו בא ויש לו סימן או צלקת, צריכים לשאול מאיפה זה קרה.
<רויטל ארבל: יש הרבה כאבים כרוניים, והם הולכים הרבה מאוד פעמים למרפאות, ורופאים לא שואלים אותם בעצם האם עברת חוויה כזאת, ואנחנו נחשפים.
<רויטל ארבל: יש בחברה שלנו הרבה אנשים שעברו, אולי לא פה, תקיפה כזאת.
<רויטל ארבל: בנשים אנחנו רואים תופעות הפוכות, נשים שהופכות להיות בהתנהגות קצת פחות בשליטה מבחינה מינית, ונכנסות להריון ונדבקות במחלות מין, תופעות הפוכות שהן יכולות להיות מאוד בעייתיות.
<רויטל ארבל: כמגיע אלינו מישהו שהותקף מבחינה מינית, אנחנו צריכים להיות קודם כל עירניים ולשאול.
<רויטל ארבל: לנסות להעריך בצורה מאוד יעילה אבל עם הרבה מאוד רגישות כי הדבר הזה יכול לגרום להצפה מאוד גדולה של התחושה, ובעיקר לשמור על הפרטיות ולהימנע משיפוטיות שזה חשוב.
עליזה לביא: ממש משפט כי אנחנו לסיים את הוועדה.
<רויטל ארבל: אני רק רוצה להגיד, שהמטרות של הטיפול זה טיפול מיידי, אבל בעיקר לייצר תכנית טיפולית והמשכית.
<רויטל ארבל: אני חושבת שכאן התפקיד של המדינה היא באמת ליצור את התשתית שתיתן לאנשים האלה ליווי אחר כך וטיפול.
<רויטל ארבל: האנשים האלה שנמצאים בינינו שעברו תקיפה גם באזורי מלחמה זקוקים לטיפול מתמשך ורציף.
<רויטל ארבל: צריך להציע להם אותו, צריך להכשיר צוותים שיהיו יותר ערניים, וצריך שכל הגופים התגייסו כולל העיתונות לדבר על זה ולאו דווקא ברך ובמרומז, אלא באמת להציג את הנושא של האלימות הזאת שהיא פשוט אלימות.
עליזה לביא: ורד, בבקשה, יו"ר הרשות לקידום מעמד האשה.
<ורד סוייד: אני רוצה קודם כל לברך אותך אדוני השגריר מתיו גולד, ואותך היושבת ראש, ואת היוזמה הבריטית.
<ורד סוייד: דיברו כאן קודמיי וקודמותיי ואני לא אחזור על כך.
<ורד סוייד: אני רק הייתי מבקשת שבהזדמנות הזו ידונו גם באונס שקיים יום יום בכל החברות.
<ורד סוייד: אונס הוא הפשע הקשה ביותר, ואי אפשר יהיה מעולם לא לצלם אותו ולא לצייר אותו, כאשר מצלמים רצח, רואים את קורבן הרצח, נאנס או נאנסת חיים יום יום, לילה לילה לאורך כל ימי חייהם עם השלכות הטראומה, זה משהו שבלתי אפשרי להכיל אותו.
<ורד סוייד: כשדיברו על בתי דין מיוחדים מתוך הכוונה שזה יהיו שופטים ושופטות שפוגשים בימי חייהם הרבה מאוד נפגעים של הטראומה ויכולים להבין מהעוצמה של זה.
<ורד סוייד: אני אומרת את דעתי האישית שעבור פשע אונס, העונש הראוי היחיד הוא עונש מוות, גם מצד אחד להגן על החברה.
<ורד סוייד: אנחנו יודעים שאותם אנסים בין אם זה במלחמה, ובין אם זה במקומות אחרים, זה סוג של עבריינות שהיא חוזרת גם אם זה כלפי בת זוג או אם זה כלפי ילדים, זה סוג של אלימות שכל עוד הוא לא מטופל הוא חוזר.
<ורד סוייד: ולכן כמו שמעמידים פשעי מלחמה לדין משמעותי, חשוב שתהיה ענישה אקוטית.
<ורד סוייד: בשבועות האחרונים אנחנו עדים למה שקורה גם בניגריה וגם בהודו, אני מאוד מצפה שמדינות התערבו במצבים האלה ויטילו סנקציות.
<ורד סוייד: לא ייתכן שנערות יוצאות לשירותים בלילה כי אין להן שירותים בבית ונופלות קורבן לאונס.
<ורד סוייד: לא ייתכן שנערות נחטפות, ומעבר למחאה לא נעשה צעד אקטיבי לשחרר את אותן הנערות.
<ורד סוייד: אנחנו נותנים בכך לאותם חוטפים שאפשר להמשיך.
<ורד סוייד: אני מאוד מברכת על כך שהדרג שיושב בוועידה הזאת זה דרג של מנהיגים ומנהיגות בכירים ביותר.
<ורד סוייד: אונס זה נושא של גברים ונשים, כולנו ביחד חייבים לטפל בזה בצורה של ענישה אפקטיבית, ויכול להיות אפילו של צעדים של סנקציות כלכליות כלפי מדינות שלא יינקטו אמצעים משמעותיים והגנה לאותן נערות ילדים ונשים.
עליזה לביא: עו"ד רוני אלוני סדובניק.
<רוני אלוני סדובניק: אעשה זאת בקצרה.
<רוני אלוני סדובניק: ראשית, ברכות לשגריר מתיו גולד על הנושא המאוד חשוב ולגברת אנג'לינה ג'ולי ששנים רבות מובילה את הנושא הזה בעולם.