GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: כמה פעמים שאני לא אשמע, אדבר, אשתתף בדיונים ושוב אקרא כתבות ספוראדיות – עמוקות יותר ועמוקות פחות – אני אזדעזע מהקלות הבלתי נסבלת שאפשר להרוס חיים של אנשים, במקרה הזה חיים בעיקר של נשים צעירות.
שולי מועלם-רפאלי: ואני גם אזדעזע שוב ושוב מהיכולת הבלתי נתפסת בעיני להגיד כלפי הנערות האלה אמירות כמו – אבל בחרת להצטלם, מה שחלקן אומר אחר נכון – בחרתי להצטלם – אבל בחלומות הגרועים ביותר שלי לא דמיינתי לעצמי שזה יהפוך עכשיו להיות תעודת הזהות שלי ברשת.
שולי מועלם-רפאלי: כמי שהעבירה הצעת חוק על הנושא של סינונים ברשת, של חובת סינון באתרים, הוצאת חוק של אורלי לוי-אבקסיס ושלי, נתקלנו שוב ושוב באמירות על הקושי לאכוף.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכולנו כבר מבינים שאנחנו נמצאים בעולם חדש.
שולי מועלם-רפאלי: יש אנשים מומחים ממני שמבינים את זה כבר הרבה שנים.
שולי מועלם-רפאלי: אנשים פשוטים ורגילים כמוני, שהרשתות החברתיות הם לא לחם חוקם, אפילו אנחנו כבר מבינים שכולנו נמצאים בעולם חדש, שאנחנו צריכים להתנהג כלפיו אחרת, גם מבחינת הדרישות שלנו מהקורבנות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: התיאורים הקשים של אונס וירטואלי שחזרו שוב ושוב בכתבה הזו ושחוזרים שוב ושוב בכל העדויות של הנערות והנשים האלה, ובעיקר הצער שאופף אותי כחברת כנסת חדשה, לגלות שחוק שעבר בינואר, לפני כמעט חצי שנה, או חצי שנה מלאה, לא מצליח להגיע, או החוק, שהוא מופלא, עם מטרות נהדרות, לא מצליח בעצם להביא בסופו של התהליך לקיום של המטרות שלשמן חברת הכנסת יפעת קריב פעלה כל כך הרבה - אני חייבת להגיד - עם הסכמה מקיר לקיר בבית הזה ומספיק בעיני פעם אחת לראות סרטון כזה, בלי להכיר את הנשים והנערות שבהן זה מדובר ולהתפלל לשני דברים: שלא נמצא את עצמנו סביב שולחן דומה לזה בפעם הראשונה שמישהי מהנערות או הנשים האלה תבחר לעשות מעשה שאין ממנו דרך חזרה.
שולי מועלם-רפאלי: שלא נשאל את עצמנו איפה היינו, איך לא זעקנו, איך לא ניערנו את עצמנו יותר.
שולי מועלם-רפאלי: ודבר שני ,שהוא קצת יותר פרטי, כאימא לשבעה ילדים, מתוכם חמש בנות בגילאים שבין 8 ל-23, שחיה בסוג של בועה, אבל שגם היא נדקרת שוב ושוב, פשוט להתפלל שאני לא אקלע לסיטואציה שבאחד הסרטונים האלה תהיה הבת שלי או אחיינית שלי או בת של חברים שלי וכן הלאה וכן הלאה.
שולי מועלם-רפאלי: אז אני חושבת שמהמקום הפנימי הכי זועק הזה, עשתה חברת הכנסת יפעת קריב עבודה מופלאה בהצעת החוק ואסור לנו להרפות מזה.
שולי מועלם-רפאלי: חברת הכנסת קריב, בבקשה.
יפעת קריב: תודה רבה לך יושבת ראש הוועדה.
יפעת קריב: תודה על המילים החמות שאמרת, חברת הכנסת שולי מועלם.
יפעת קריב: באמת תודה.
יפעת קריב: אני חושבת שבאמת זו משימה שלקחו על עצמן כלל חברות הכנסת בבית, אבל גם כל חברי הכנסת, מכל סיעות הבית כמו שאמרת.
יפעת קריב: אני התחייבתי לחזור ולדון ולבדוק את החוק הזה שוב ושוב.
יפעת קריב: אנחנו קיימנו עליו דיון במקרה בדיוק בשבוע שעבר בצורה כזו או אחרת, אבל זה לא משהו שהולך ונעלם אלא התופעה רק הולכת וגוברת, ואני ממש לא מפסיקה לקבל עוד ועוד ועוד פניות בפייסבוק שלי, ופניות ללשכה שלי מעוד ועוד נערות או מהורים לנערים, או מאנשים שבעצם חווים את החוויה הזאת.
יפעת קריב: אני אגיד שהדיון הזה הוא דיון לא משודר, כי נמצאת איתנו – ואני אשתמש מראש לא בשם האמיתי שלה - נמצאת איתנו ספיר, שתיכף תספר את הסיפור שלה, ואנחנו מבקשים מכל מי שנמצא פה בחדר, אם יש פה מישהו שמוציא החוצה, אז לא להוציא כלום.
יפעת קריב: אנחנו הבטחנו שזה יישאר כאן בחדר רק בקרב היושבים, שהסיפור לא ייצא החוצה ולא יהיו תמונות ממה שקורה כאן בדיון.
יפעת קריב: זו גם פנייה שהגיעה אלי, פנייה אישית דרך הפייסבוק, דרך האימייל.
יפעת קריב: אי אפשר להביא את כולם, אבל כמות הפניות, גברתי יושבת הראש, רק הולכת וגדלה ככל שאנחנו מדברים על זה יותר.
יפעת קריב: אז קודם כל אני רוצה לומר שחוק הסרטונים עבר, כך קוראים לו בקיצור ואני חושבת שזה ברור לכל מי שיושב פה בחדר, והוא מהווה תקדים, אבל אין טעם בחקיקה בלי אכיפה.
יפעת קריב: אנחנו לא מצליחים לאכוף אותו, אז אנחנו צריכים לקיים דיונים על איך אנחנו אוכפים אותו.
יפעת קריב: בתחקיר של שבעה ימים שעשה אמיר סואן, שאתם בטח כולכם מכירים את התחקיר ואם לא – יש לנו פה את הכתבה, עלו מספר מקרים של נערות ונערים, גורמי האכיפה וצורת הטיפול שלהם, אבל שני כמה דברים שעולים מתוך התחקיר: קודם כל, שבסופו של יום כשמגיעים למשטרה ואחרי שמגיעים למשטרה ורואים את אוזלת ידה של המשטרה לטפל במקרה, עוברים לגורמים פרטיים.
יפעת קריב: היום נוצר שוק שלם פרטי שבעצם הוא זה שמציע לנערות איך להסיר את האתרים האלה, איך להוריד את התמונות, איך לכתוב להם את המכתבים כדי שבעצם האתר יפסיק להעלות את התמונות או את הסרטונים וזה עולה הרבה הרבה מאד כסף.
יפעת קריב: עכשיו אני אומרת, אם השוק הפרטי יודע לעשת את זה, אז למה המשטרה לא יודעת לעשות את זה.
יפעת קריב: למה הן צריכות להיסחט כספית פעם שנייה על ידי כל מיני מומחים, האקרים או מומחים למחשבים?
יפעת קריב: דבר נוסף שעולה בכתבה שאני רוצה להתייחס אליו, זה התגובות.
יפעת קריב: לדוגמא, הנושא של אונס וירטואלי.
יפעת קריב: הפרקליטות, במכתב שקיבלתי מד"ר חיים ויסמונסקי, אומר שבעצם בכלל המושג של אונס וירטואלי לא קיים, שאין כזה מונח.
<עילית אפשטיין: סליחה - - -
שולי מועלם-רפאלי: עילית, מיד אחרי יפעת ספיר תדבר ואז באמת נפתח את זה גם לפרקליטות וגם למשטרה, לנסות להבין איפה כל אחד משני הגופים האלה עומד.
יפעת קריב: עכשיו, אני אומרת ואנחנו כבר דיברנו כאן בוועדות, על מקרה של נערה, ממש בשעות האחרונות הראנו לנו מקרה על נערה ששלחה מכתב לחבר שלה שהיא חשופת חזה ולאחר מכן בעצם, אחרי שהיא לא הסכימה לשלוח לו תמונות נוספות, הוא איים שהוא יפיץ אותה אם היא לא תיגע בעצמה, אם היא לא תבצע מעשים כשהוא יושב מהצד השני ומתסכל, וזה כבר לא בדיוק ברור מי יושב מהצד השני ומסתכל.
יפעת קריב: זה אונס לכל דבר.
יפעת קריב: זה אונס וירטואלי - כשמישהו יושב מהצד השני.
יפעת קריב: בסדר, אנחנו צריכים להיכנס למושג הזה ולהבין אותו ולהתייחס אליו בהתאם.
יפעת קריב: וכן, נסחטים מינית ברשת ואנחנו מכירים הרבה מאד מקרים, ובתמימות, הרבה פעמים שליחת הסרטון הראשון או התמונה הראשונה היא בתמימות של גיל ההתבגרות – של תראה לי ואראה לך – וזה נגמר באונס וירטואלי.
יפעת קריב: , בנוסף, עוד דבר אחד שהופיע בכתבה - רשום שם שלהצעת החוק עלולה להיות השפעה על יכולת האכיפה ויצירת ההרתעה, או יש צורך ממשי באכיפה של העבירה החדשה ואין להקל בה ראש, ואז רשום שרשויות האכיפה עדיין לומדות את התיקון החדש ואת משמעויותיו, אבל כמו שאת אומר, זה מינואר.
יפעת קריב: עבר כל כך הרבה זמן, אבל זה בפירוש הציטוטים שמופיעים בכל מקום.
יפעת קריב: רק נבקש שלא יצלמו כאן.
יפעת קריב: לשם שינוי אנחנו לא רוצים תמונות.
יפעת קריב: אני ממש שואלת למה תגובת המשטרה, גם לעיתון וגם בכלל - שהחקיקה הזאת עלולה להשפיע אבל אנחנו צריכים עוד ללמוד את זה.
יפעת קריב: אני חושבת שהחקיקה הזאת חייבת להשפיע וכבר למדנו את זה.
יפעת קריב: דבר נוסף שמופיע מהמסמך כאן, של פרקליטות המדינה, שבעצם אומר שלוקח זמן רב מפתיחת התיק עד להשלמת התיק ובעצם זה לוקח הרבה מאד חודשים, וגם הרבה פעמים שזה מגיע לפרקליטות - ואני יכולה לצטט – זה מגיע בלי כל המידע שצריך להגיע, לא כל החומרים נמצאים.
יפעת קריב: אז גם, אני שואלת שוב את המשטרה – למה לוקח כל כך הרבה זמן בין פתיחת התיק ועד השלמת החקירה ועד שכל החומרים מגיעים אל הפרקליטות, ואם תרצו אני אמצא את הציטוט המדויק.
יפעת קריב: דבר נוסף שאני רוצה להתייחס אליו: אלה דברים בחוק מפריעים למשטרה.
יפעת קריב: כי אולי זה הזמן לפתוח את זה ולהגיד אם אולי יש עוד תיקונים שצריך לעשות בחוק כדי להקל על המשטרה.
יפעת קריב: אם החוק לא טוב למשטרה, למרות שהוא נעשה פה עם הרבה מאד דיונים ועבודה, אנחנו לא נמצאים פה כדי מה שנקרא לריב עם המשטרה או להקשות על המשטרה, אלא בואו נעשה תיקונים נוספים שיקלו על המשטרה.
יפעת קריב: אז הייתי שמחה שנתייחס לזה.
שולי מועלם-רפאלי: גם רחל וגם גלעד, כל אחד מכם יגיב מהמקום שלו.
שולי מועלם-רפאלי: ברשותכם, אני אקרא בשמות פרטיים, אחרת אם אני אגיד את כל התארים, אנחנו לא נגמור גם בעוד שעתיים.
יפעת קריב: רק עוד שני דברים.
יפעת קריב: אחד, רצינו להציג לכם כאן אפליקציה שנקראת כדור אדום, הם גם היו אצלי הבוקר, החברה והם פשוט נאלצו ללכת.
יפעת קריב: מדובר בקצינים בחיל האוויר שעושים את זה במסגרת הלימודים שלהם.
יפעת קריב: פשוט אפליקציה נהדרת של כפתור אדום, כל אחד יכול להוריד את זה בחינם, היא לא עושה כסף.
יפעת קריב: הם עושים את זה במסגרת הלימודים שלהם.
יפעת קריב: ברגע שאתה לוחץ על הכפתור האדום זה עושה תמונת מסך ושולח את זה לחבורה הזאת של הקצינים מחיל האוויר, של הסטודנטים מהבין תחומי, שהם גם וגם, ואז הם מטפלים במקרה מול המשטרה.
יפעת קריב: אז פעם אחת בישיבה שהייתה לי איתם היום בבוקר, הם הראו לי אין סוף דוגמאות של תמונות וסרטונים שהם הסירו, באמת אין סופי – תמונות וסרטונים.
יפעת קריב: ישבנו היום, עברנו על הדברים, זה היה אמור להיות מוצג גם לכם, אבל גם הם, כשהם מטפלים בנושא – אין להם כתובת אחת מול המשטרה.
יפעת קריב: אז חשוב שיהיה בן אדם שהם יעבדו מולו ולא כל פעם הם יפנו למשטרה, מה שנקרא בפנייה אקראית, כי אני לא חושבת שזה התפקיד שלהם.
יפעת קריב: הם פועלים להסיר את זה מהאתרים השונים, אבל מול המשטרה אני חושבת שצריכה להיות כתובת אחת מול החבורה הזאת, כי פשוט הם חבורה מאד רצינית.
יפעת קריב: אתם מבינים שמגיעים אלינו הרבה מאד פניות.
יפעת קריב: לא הבאנו לכאן את כל הפניות של כל אחד שפיתח אפליקציה, אבל פה זו נראית קבוצה רצינית של אנשים שאין להם שום עניין להרוויח כסף, אלא באמת לעזור לזולת ויש להם אפליקציה ממש טובה שתופסת עוד ועוד תאוצה.
יפעת קריב: אז זה דבר אחד, האפליקציה של כפתור אדום.
יפעת קריב: הם מדברים שם בכלל על בריונות ברשת, גם על התאבדויות וגם על אלימות וגם על מקרים מאד מאד קשים וכמובן מגיעים גם לנושא המיני.
יפעת קריב: ודבר אחרון שאני רוצה להעלות, ועם זה אנחנו גם נגיע לסיפור שלך – זה אתר שנקרא דצ'ו, שאתם מכירים אותו, אולי מכירים אולי לא.
יפעת קריב: גם אני נחשפתי אליו רק לאחרונה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא מכירה.
יפעת קריב: דצ'ו – זה אתר ישראלי.
יפעת קריב: לדעתי זה נראה כמו דת שואו, אבל בעברית זה דצ'ו, שזה אתר שיש בו פורום שנקרא –ישראליות ערומות.
שולי מועלם-רפאלי: כן, על זה שמעתי.
יפעת קריב: ועל הפורום הזה לא מפסיקים לא להתלונן וגם הם בעצמם סיפרו לי היום שמתלוננים על הפורום הזה, מורידים ממנו תמונות, אבל איך שהתמונות יורדות מישראליות ערומות, הן חוזרות אחרי שבוע לישראליות ערומות.
יפעת קריב: בכלל, אתר שנקרא ישראליות ערומות, גברתי יושבת הראש, אני חושבת שאנחנו צריכים לשים פה על סדר היום ואני שואלת מה אנחנו עושים עם אתר כזה?
יפעת קריב: אני לא יודעת מה אנחנו כמחוקקים יכולים להגיד - לא לפתוח אתר כזה?
יפעת קריב: איפה הצנזורה, איפה חופש הדיבור, אבל המשטרה צריכה לדעת על האתר הזה.
יפעת קריב: באתר הזה מעלים כל הזמן תמונות של ישראליות, קטינות, בוגרות, תמונות מהעבר, תמונות מהווה, סרטונים והאתר פועל חופשי, זה אתר צ'טים.
יפעת קריב: פשוט כל אחד יכול להיכנס אליו תוך שנייה אחת מהפלאפון.
יפעת קריב: אני חושבת שגם צריכה להיות איזו שהיא אמירה שלנו – מה זה המושג הזה ישראליות ערומות, אבל זה בדיוק הסיפור, ופה את נכווית מאד חזק מהאתר הזה.
יפעת קריב: האתר מעלה כל יום תמונות של הבנות שלנו.
יפעת קריב: אז אני אומרת ככה, באמירה באמת מאד כואבת, אני מחזירה את זה לסדר היום של הוועדה.
יפעת קריב: זה חוק שחוקק פה בוועדה ואני אומרת בואו נקיים את הדיון ואנחנו פה כדי לעזור אחד לשני ובסופו של דבר לעזור מה שנקרא לציבור של הפונות, אבל גם של הפונים.
יפעת קריב: פנה אלי כבר נער מהקהילה הלהט"בית שהוא הומו ועל הרקע הזה בעצם התנכלו לו.
יפעת קריב: זאת אומרת בזה זה באמת פוגש את כולם בכל מקום.
יפעת קריב: אז אלה הם הדברים.
שולי מועלם-רפאלי: לפני שאני אאפשר לך לדבר, ספיר, אני מרגישה שאת הברור מאליו לא אמרתי.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה שלי היא שאנחנו יכולים לשבת פה בהמון דיונים וסייבר, ונוריד עוד אתר ונעלה עוד אתר.
שולי מועלם-רפאלי: כנראה החריש העמוק מצריך להיעשות כרגיל במערכת החינוך.
שולי מועלם-רפאלי: זה כל כך ברור שהרגשתי שאולי, למרות הברור, כן צריך להגיד את זה.
שולי מועלם-רפאלי: במערכת החינוך, במערכת הערכים שעליה אנחנו מגדלים פה נוער וצעירים, ולצערי גם כמה מבוגרים שמוצאים את עצמם במקומות הקשים האלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שבמקביל אני מבינה, אני שומעת שוב ושוב על אתרי אינטרנט סביב דברים אחרים שזה כל פעם שנוריד אחד יעלו עשרה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מניחה שאתה עוד תדע להגיד מספרים הרבה יותר נוראיים וגדולים, אבל עדיין אני חושבת שצריכות להיות אמירות הרבה הרבה יותר ברורות גם שלנו, אפילו במלחמה הסיזיפית הזאת להוריד, להוריד, להוריד, עד שנצליח לשלב איזה שהם כוחות של חינוך ואכיפה והענשה ולדבר קצת יותר על ערכים ופחות על הזמינות הבלתי נתפסת הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: ספיר, בבקשה.
<ספיר - שם בדוי: שלום.
שולי מועלם-רפאלי: שוב, אני מתחייבת בפניך שכל האנשים פה שומעים אותך ממקום - - -
<ספיר - שם בדוי: אני חייבת להגיד, כאילו, אומרים שלא ייכנס צלם – אבל התמונות שלי כבר בכל מקום, אבל שלא יצלמו אותי פה, זה יפה.
<ספיר - שם בדוי: אני מראש אתנצל אם אני קצת אשבר בהמשך.
<ספיר - שם בדוי: אני אספר לכם מה קרה לי.
<ספיר - שם בדוי: אני היום בת 28.
<ספיר - שם בדוי: כשהייתי בת 16 הייתי במערכת יחסים עם מישהו, שכבנו, הוא צילם את זה, אפילו לא הייתי ערה לתמונות, לא באמת, שזה נקרא לקחת מעט אחריות על הדבר הזה.
<ספיר - שם בדוי: סמכתי שזה לא ייצא לשום מקום.
<ספיר - שם בדוי: כעבור 7 שנים, כשהייתי בת 23, קיבלתי הודעה בפייסבוק ממישהו, מאיזה שהוא מכר רחוק, עם קישור לאתר הדצ'ו, כדאי שתראי את התמונות האלה, אני חושב שהן שלך.
<ספיר - שם בדוי: אני לא יכולה לתאר את התחושה הפיזית במילים, כשראיתי את התמונות שלי.
<ספיר - שם בדוי: קודם כל מדובר על משהו כל כך ישן, לא הבנתי.
<ספיר - שם בדוי: לא ידעתי מה לעשות עם עצמי כשראיתי את הדברים האלה.
<ספיר - שם בדוי: התמונות היו מלוות בתמונות של – אה, זה כבר ישן, זה רץ מלא זמן ברשת, יש גם סרטון, תעלו את הסרטון.
<ספיר - שם בדוי: ואני, לא היה לי מושג, לא ידעתי, לא ראיתי את הדברים האלה מעולם.
<ספיר - שם בדוי: יש סרטון גם.
<ספיר - שם בדוי: לא היה לי מושג.
<ספיר - שם בדוי: אני לא ידעתי מה לעשות עם עצמי.
<ספיר - שם בדוי: הייתי מאד נסערת.
<ספיר - שם בדוי: נסעתי למשטרה, תוך כדי שאני מתקשרת לאותו בחור.
<ספיר - שם בדוי: אמנם זה די ישן, אבל הצלחתי לדלות את המספר שלו ואני מתקשרת אליו, שמונה וחצי בבוקר, צלצול, צלצול, צלצול, מה עשית?
<ספיר - שם בדוי: אני בהלם.
<ספיר - שם בדוי: אני בדרך למשטרה, שתדע שאני הולכת להתלונן עליך וזה וזה.
<ספיר - שם בדוי: הוא אומר אני לא יודע על מה את מדברת, אני בחיים לא, אני מחקתי את התמונות האלה, זה בחיים לא יצא ממני, אני עומד להתחתן, זה הדבר האחרון שאני רוצה.
<ספיר - שם בדוי: אני אהיה שם איתך, אני אעזור לך, אני אתמוך בך.
<ספיר - שם בדוי: אמרתי לו תקשיב, לא מעניין אותי, אל תאכיל אותי שטויות, אני בדרך למשטרה, תדבר עם המשטרה.
<ספיר - שם בדוי: הגעתי למשטרה.
<ספיר - שם בדוי: אני לא יכולה לתאר כמה זה מביך לבוא ולספר למישהו – יש תמונות שלי מקיימת יחסי מין.
<ספיר - שם בדוי: זה משהו שאני לא הייתי רוצה לספר לאף אחד, זה נורא נורא מביך.
<ספיר - שם בדוי: ואני מגיעה למשטרה וזה נורא נורא מלחיץ.
<ספיר - שם בדוי: ובאמת קיבל אותי שוטר מאד נחמד, שכבר בדרך סיפרתי לו פחות או יותר את הסיפור והוא ככה אמר לי תביאי לי לדבר עם הבחור הזה והוא ככה קצת הפחיד את הבחור והבחור כנראה גם שכנע אותו שזה לא משהו שהוא עשה במכוון והוא מוכן גם לבוא ולדבר ומה שצריך.
<ספיר - שם בדוי: ואז השוטר בעצם הסביר לי שבגדול המטרה שלי צריכה להיות להסיר את התמונות מהאתר, לבקש מהאתר להסיר את התמונות ושאם אני רוצה, באופן פרטי או אם אני רוצה יכולים לנסוע למשטרה שינהלו חקירה אינטרנטית, זה המון זמן, המון כסף ושבגדול – לטובתי עדיף שפשוט יסירו את התמונות.
<ספיר - שם בדוי: ככה טיפונת נרגעתי.
<ספיר - שם בדוי: ניסיתי לשלוח לאתר הזה מיילים, הודעות, הם לא הגיבו לי.
<ספיר - שם בדוי: ניסיתי להירשם לאתר כדי לרשום להם, הם לא אישרו את ההשתתפות שלי באתר.
<ספיר - שם בדוי: אותו בחור נרשם לאתר, נתנו לו להיכנס, הוא רשם להם שם שיסירו את התמונות ואכן הם הסירו את התמונות.
<ספיר - שם בדוי: התחושות שליוו אותי אחר כך, זאת אומרת זו תחושה שכל בן אדם שרואה אותי ברחוב מזהה אותי.
<ספיר - שם בדוי: גם המחשבה ששבע שנים הדבר הזה הסתובב ולא היה לי מושג בכלל.
<ספיר - שם בדוי: זו תחושה שעכשיו אם אני מכירה מישהו, בן זוג, אני מפחדת לפגוש את החברים שלו, כי אולי הם ראו את זה, אולי.
<ספיר - שם בדוי: זאת אומרת אני עכשיו כוכבת פורנו לכל דבר.
<ספיר - שם בדוי: אני לא יודעת כמה בחורים עכשיו, אין לי מושג.
<ספיר - שם בדוי: אין לי מושג כמה ראו את זה ולא אמרו לי.
<ספיר - שם בדוי: זאת אומרת עכשיו בעידן של היום הדברים רצים מאד מהר, אבל אז, מה היה לנו – ICQ, מסנג'ר, זה לא היה זז כל כך מהר, אז אולי זה הטיפונת מזל שהיה לי, שהדברים ככה התדשדשו בדרך.
<ספיר - שם בדוי: בדרך אלי לפחות.
<ספיר - שם בדוי: בדרך לזה שאני אדע שהם היו שם.
<ספיר - שם בדוי: וככה, אחרי כמה זמן הייתי באמת במעקב על האתר הזה, שאני חייבת לספר לכם שאם הייתי יודעת שאני באה לפה היום, הייתי עושה לכם אולי כמה פרינטים לא של התמונות, כל זה לא מעניין אף אחד, אלא של התגובות שם, כמו שיפעת אמרת: למי יש תמונות מהאונס בירקון, תעלו את התמונה של זאתי וזאתי, או כמה פעמים רשום שם – התמונה הוסרה לבקשת המשתמשת.
<ספיר - שם בדוי: זאת אומרת שיש מלא בנות שלא רוצות שהתמונות שלהן יופיעו.
<ספיר - שם בדוי: לצערי, בגלל שאני רוצה לעשות איזה שהוא מעקב שהתמונות שלי לא צפות, ואני מקטינה ראש ובודקת רק באתר הזה, כי לא בא לי עכשיו לחשוב על כל האתרים שאני צריכה לבדוק בהם שהתמונות שלי לא צצו בהן, אני צריכה לראות תמונות של מלא בנות אחרות.
<ספיר - שם בדוי: זה אומר שכל פעם אני רואה איזה שהוא משהו שאני אומרת – יכול להיות שזה שלי, אז אני מורידה את הסרטון, אני רואה, ואני אומרת – אין סיכוי שהבחורה הזאת יודעת שהסרטון שלה קיים בכלל.
<ספיר - שם בדוי: זה לא מישהי שמצטלמת.
<ספיר - שם בדוי: זה לא זה.
<ספיר - שם בדוי: יש שם מלא תמונות של בחורות שאין לי ספק שהן כמוני, באפילה, עד שיום אחד מישהו יבוא ויגיד לה.
<ספיר - שם בדוי: אגב, עובדת במשרד והייתי שקטה מהדבר הזה איזה שנתיים-שלוש, ופנתה אלי מישהי מהמשרד ואמרה לי תקשיבי, אחד העובדים, הוא לא רוצה להזדהות, ראה סרטון שלך.
<ספיר - שם בדוי: אני בחורה בת 28.
<ספיר - שם בדוי: עכשיו כאילו מישהו בא ויודע עכשיו.
<ספיר - שם בדוי: אני גם לא יודעת מי זה.
<ספיר - שם בדוי: אני לא יודעת אם אני עולה איתו במעלית, אם אני מדברת איתו בטלפון.
<ספיר - שם בדוי: הבן אדם הזה עכשיו ראה.
<ספיר - שם בדוי: זאת אומרת אין יותר מביך מזה.
<ספיר - שם בדוי: אין יותר מביך מזה.
<ספיר - שם בדוי: וכשהיא אמרה לי את זה, זה לא נעלם.
<ספיר - שם בדוי: הדבר הזה פשוט לא נעלם.
<ספיר - שם בדוי: ואז נכנסתי לאתר הזה עוד פעם וראיתי את הסרטון.
<ספיר - שם בדוי: ישר ידעתי לאן להיכנס, ראיתי את הסרטון.
שולי מועלם-רפאלי: הוא חזר בעצם.
<ספיר - שם בדוי: כן.
<ספיר - שם בדוי: זו פעם ראשונה שראיתי את הסרטון, אגב.
<ספיר - שם בדוי: שמעתי שהיה סרטון, לא ראיתי אותו.
<ספיר - שם בדוי: דיברתי עם עורכת דין, שהיא חברה, ואז ראינו שבאתר דצ'ו יש דצ'ו ניהול אתרים או משהו כזה, זאת אומרת יש להם חברה בע"מ, הם לא מתחבאים מאף אחד.
<ספיר - שם בדוי: התקשרנו לנייד של הבחור שמנהל את החברה והוא ענה, והוא אמר לי בנחמדות – בואי תגידי לי מה מספר המודעה, הנה, אני מסיר את זה עכשיו, איתך, טלפונית, תוך כדי.
<ספיר - שם בדוי: אז הוא כאילו נורא משתף פעולה, אבל הוא גם שואל אותי – את רוצה שנמחק את זה או שנשאיר את זה למקרה שאת תרצי להגיש תלונה.
<ספיר - שם בדוי: זאת אומרת הוא ממש מקסים, בן אדם מקסים.
<ספיר - שם בדוי: אין לי תלונות אליו.
<ספיר - שם בדוי: אבל אני אומרת – אין לך שום אחריות על הדברים שעולים בפורום?
<ספיר - שם בדוי: כאילו, מישהו מעלה תמונה לפורום, מיד המנהל - - -
שולי מועלם-רפאלי: ספיר, סליחה שאני קוטעת אותך.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שלך אין תלונות אליו, אבל - - -
<ספיר - שם בדוי: לא, לא, אני אומרת את זה בציניות, כמובן.
שולי מועלם-רפאלי: לנו יש המון המון תלונות.
<ספיר - שם בדוי: אני אומרת את זה בציניות, כמובן.
<ספיר - שם בדוי: כי כשהם מעלים שם תמונות, אז יש כל מיני תגובות שם והוא סוגר פורום, הוא סוגר פוסטים, כי לא הוכחת שהיא ישראלית, או לא רואים את הפנים טוב.
<ספיר - שם בדוי: אז את זה הוא יכול לנטר, אבל את זה שאני ביקשתי שהתמונות שלי לא יעלו, כי הן צולמו כשהייתי קטינה ואני לא מאשרת שהן יפורסמו, זה אתה נותן להם להעלות ואתה מחכה שאני אעלה על זה, או שבמקרה הטוב אני אעלה על זה, במקרה הלא טוב מישהו אחר יעלה על זה ויגיד לי, ורק אז אתה תסיר אותן שוב.
<ספיר - שם בדוי: הפורום הזה בעיני הוא ממש.
<ספיר - שם בדוי: עכשיו, אני רוצה להגיד שהוא מיץ הזבל האנושי, אבל זה שמישהו מהמשרד שלי פנה וראה ואמר לי, אז זה כנראה מסתובב בכולם.
<ספיר - שם בדוי: זה לא איזה שהוא משהו שאני יכולה להגיד – זה רק אנשים כאלה מסתכלים, רואים, מעלים.
<ספיר - שם בדוי: זה אצל כולם.
<ספיר - שם בדוי: אגב, יש להם בפורום פוסט מאד נחמד על החוק, שהם בעצם מפרגנים אחד לשני, כאילו החוק הזה לא יגיע אלינו , זה סתם, זה לא עבר, אין לנו מה לדאוג.
<ספיר - שם בדוי: הייתי שמחה להדפיס לכם את זה.
יפעת קריב: לא יאומן, פשוט לא יאומן.
<ספיר - שם בדוי: הם פשוט צוחקים על זה, זה מצחיק אותם.
<ספיר - שם בדוי: הם אומרים כן, ממש.
<ספיר - שם בדוי: גם עורכת הדין שלי אמרה מה את רוצה עכשיו?
<ספיר - שם בדוי: לתבוע כל מי שמעביר תמונה שלך?
<ספיר - שם בדוי: אני אומרת מצד אחד לא בא לי לחשוב על זה, לא בא לי להיזכר בזה, בא לי לדמיין שזה לא קיים, אין לדעת מתי זה יפגע בי שוב, אבל בא לי לעשות כאילו זה לא קיים, לעשות כאילו זה לא קרה, אבל כן.
<ספיר - שם בדוי: בא לי להילחם, בא לי שיסגרו להם, בא לי שיתבעו אותם, בא לי שהם ייקחו אחריות על הדברים האלה.
<ספיר - שם בדוי: לא יכול להיות שהדברים האלה - - -
יפעת קריב: בא לך שם יענשו וכמו שאני אומרת שגם ישבו בכלא, מי שעושה את זה.
<ספיר - שם בדוי: אני חושבת שמהצד הזה של המשטרה צריכה להיערך איזו שהיא חקירה, לפחות לגבי האתר הזה ספציפית.
<ספיר - שם בדוי: האנשים שמעלים, האם יש איזו צ'ק ליסט של – אנחנו מאשרים שהתמונות האלה חוקיות, הן של בנות מעל גיל מסוים, שהיחסים הם בהסכמה?
<ספיר - שם בדוי: לתת איזה שהוא צ'ק ליסט של האתר שאומר – תקשיב, מי שהעלה את התמונות אמר שהתמונות שלו, או לא יודעת, זאת אומרת להסיר לעצמו אחריות לגבי הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: תיכף גלעד ייתן לנו הסבר.
<ספיר - שם בדוי: אני לא יודעת מה רמת החיים של האתר, אבל אני יכולה להגיד ממה שהם כותבים שם, שהם מאד מאד בקלות מסירים כל אחריות מעצמם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לשאול אותך שאלה רחבה יותר ואם זה לא מתאים לך, אז אל תעני עליה.
שולי מועלם-רפאלי: איפה המשפחה שלך בעניין הזה?
<ספיר - שם בדוי: אף אחד לא ידע מהסיפור הזה.
<ספיר - שם בדוי: לא יכולתי להביא את עצמי לספר את זה לאף אחד.
<ספיר - שם בדוי: זה השלב שאני - - -
<ספיר - שם בדוי: היה לי מאד קשה.
<ספיר - שם בדוי: לא רציתי לספר.
<ספיר - שם בדוי: איך אני יכולה לספר עכשיו למשפחה שלי שזה מה שקרה?
<ספיר - שם בדוי: כאילו, לא מצאתי את עצמי מספרת על זה לאף אחד.
<ספיר - שם בדוי: התהלכתי ממש הרבה זמן בהרגשה נוראית.
<ספיר - שם בדוי: אף אחד לא ידע מזה, בקיצור.
<ספיר - שם בדוי: גם שיש לי עכשיו בן זוג כבר כמה שנים, לא סיפרתי לו את זה, עד המקרה האחרון, שמישהו מהמשרד פנה אלי, כי הבנתי שאני לא יכולה לדעת.
<ספיר - שם בדוי: אם אני לא אספר לו, הוא פתאום ישמע את זה ממישהו אחר.
<ספיר - שם בדוי: אני חייבת להגיד, גם מכעיס אותי עם עצמי שאני מסתובבת בתחושה שאני אשמה.
<ספיר - שם בדוי: אני מסתובבת בהרגשה שכאילו לי צריך להיות לא נעים.
<ספיר - שם בדוי: למה לי צריך להיות לא נעים?
<ספיר - שם בדוי: אני לא בחרתי את הדבר הזה, למה לי צריך להיות לא נעים?
<ספיר - שם בדוי: אני רוצה שכשמישהו יבוא ויגיד לי – ראיתי סרטון שלך – אז אני אגיד לו אתה פושע.
<ספיר - שם בדוי: לא אני לא בסדר.
<ספיר - שם בדוי: לא אני בן אדם זול.
<ספיר - שם בדוי: כולם מקיימים יחסי מין, לא עשיתי פה איזה שהוא פשע.
<ספיר - שם בדוי: לא בחרתי לפרסם את זה, לא פרסמתי שכולם יצפו בזה.
<ספיר - שם בדוי: אתה פושע שהסתכלת.
<ספיר - שם בדוי: בוא תגיד לי איפה ראית את זה, כדי שאני אדע למי לגשת.
<ספיר - שם בדוי: אבל עכשיו אני נבוכה.
<ספיר - שם בדוי: אני מרגישה שזה מביך את זה ואני לא רוצה להגיד את זה ואני רק רוצה להתחבא, ואני לא צריכה להרגיש ככה.
<ספיר - שם בדוי: אף בחורה לא צריכה להרגיש ככה.
שולי מועלם-רפאלי: את צודקת ואני חושבת שאת מאד - - -
יפעת קריב: שאת מאד אמיצה, ממש.
יפעת קריב: אנחנו מודים לך שבאת ושיתפת אותנו, זה כל כך לא ברור מאליו.
<ספיר - שם בדוי: תודה לכם שהזמנתם אותי.
יפעת קריב: ואני ממש שמחה להגיד.
יפעת קריב: באמת כמות הפניות שמגיעות ואנחנו רוצים גם לדבר עם האנשים וגם לסייע להם ולהפנות אותם לארגונים, ואנשים פונים, פונים, פונים, ונבהלים, כמו שאת אומרת, מהחשיפה, כי כולן מסתובבות בתחושה שהן אשמות.
יפעת קריב: ובאמת, אני אומרת היום את תתחתני, את תביאי ילדים לעולם, זאת אומרת את לא יודעת מי נמצא שם מסביב ואני חושבת שלפחות בחברה הישראלית – שהרי אי אפשר לקחת אחריות על כל העולם – אבל לפחות בחברה הישראלית צריך להוקיע את זה, צריך להעניש, צריך לאכוף את החקיקה ולחזק אותה וצריך לחזק את המרכזים, שיתנו כמה שיותר טיפול וסיוע, כדי שאף אחת לא תרגיש אשמה.
יפעת קריב: אני באמת מודה לך.
יפעת קריב: את אמיצה מאד שבאת וסיפרת את הדברים.
שולי מועלם-רפאלי: תודה ספיר.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת, חברת הכנסת קריב, שצריך להגיד משהו נוסף על החברה הישראלית, שיש לה הרבה מאד יתרונות והיא חברה מופלאה, אבל היא נורא קטנה, ובסוף בסוף כולנו מסתובבים באותו מעגל.
שולי מועלם-רפאלי: התחושה שאני קיבלתי בעיקר מספיר, זה חוסר הידיעה מתי זה יבוא עוד פעם.
שולי מועלם-רפאלי: וזה ששואל אותה, הבעלים של אתר כל כך נורא, הוא כבר מבין את השלב הבא, אז איפה אנחנו?
שולי מועלם-רפאלי: הוא כבר שואל אותה – את רוצה שאני אוריד את זה או להשאיר את זה לתביעה שלך.
שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת הוא כבר מצפה שתבוא תביעה.
שולי מועלם-רפאלי: אז מה קורה?
שולי מועלם-רפאלי: עילית.
<עילית אפשטיין: השאלה אם אתם רוצים להתחיל בנו.
שולי מועלם-רפאלי: אם את חושבת שכדאי שנתחיל בגלעד - במשטרה, אז בשמחה.
<עילית אפשטיין: אולי כדי שלהבהיר קצת.
שולי מועלם-רפאלי: אוקיי, אז אני מקבלת את הצעתך ואני אבקש ממך, גלעד, להעשיר את עולמנו הדל ולספר לנו קצת מידיעותיך על האתרים האלה, איך זה מתנהל?
שולי מועלם-רפאלי: ושאלת הדיוט גמורה – האדם הזה, שהוא לצורך העניין הבעלים של האתר, הוא צריך לקבל אישור ממישהו להקים דבר כזה?
שולי מועלם-רפאלי: תתחיל איתנו לא מאפס, אבל נגיד מ-2.
<גלעד בנט: טוב, קודם כל אני רוצה להגיד בפתיח, שזו באמת תופעה נוראית.
<גלעד בנט: אני חושב שזו אחד מהמניפסטים הנוראים של העידן החדש.
<גלעד בנט: האינטרנט מביא איתו הרבה מאד דברים טובים אבל המון דברים רעים.
<גלעד בנט: בפריזמה של הקורבן, ואני חושב אגב שצריכים להתייחס לכל התופעה הזאת מהפריזמה של הקורבן, כי בסופו של דבר, מה שהמשטרה עושה או לא עושה, זה הכל למען שתי תכליות.
<גלעד בנט: אחת, להפסיק את העבירה ומיידית, ושתיים זה לעשות מה שנקרא צדק.
<גלעד בנט: פשוט להביא את האחראים לדין בצורה מהירה.
<גלעד בנט: אבל לרוע מזלם של הקורבנות, כל הפשיעה האינטרנטית, הפשיעה הספציפית הזאת, יכולת האכיפה של המשטרה על הפשיעה הספציפית הזאת, על העבירה הספציפית הזאת, מושפעת מהתמונה הכוללת של כל הפשיעה הקיברנטית במדינת ישראל.
<גלעד בנט: יחידת הסייבר ומערכי הסייבר במשטרת ישראל פנויים לטפל בכל ההיבטים המאד מקצועיים והמאד ספציפיים של עבירות ברשת.