GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עידית הראל שמש: אני יודעת שחברי כנסת הוזמנו לדיון הזה ואני מצטערת שהם לא באו אבל אני חושבת שזה חלק מאיזה שהוא מנגנון של השתקה, של אולי פחד, של טאבו.
<עידית הראל שמש: ואני שואלת אותך מה בכוונתכם לעשות.
<עידית הראל שמש: האם בכוונתם להעלות את סוגית צריכת הזנות וחוסר הלגיטימיות של קניית נשים וגברים בספירות התרבותיות, הרוחניות, החברתיות.
<עידית הראל שמש: האם מישהו ממובילי דעת הקהל בחברה הערבית הולך להגיד משהו?
<עידית הראל שמש: הולך לצאת באיזו שהיא הצהרה?
<עידית הראל שמש: האם אתם מתכוונים לתמוך בהצעת החוק לאיסור צריכת זנות?
חנין זועבי: יש מודל, אנחנו בתקופה ששואלים את חברי הכנסת מה דעתם על זה ומה דעתם על זה.
חנין זועבי: אז עכשיו את שואלת אותי.
חנין זועבי: זה בסדר.
חנין זועבי: אני חושבת שהסוגיה של זכויות נשים בכלל והסוגיה של הטרדה מינית והסוגיה של מודעות מינית, אם את שואלת חברי כנסת, אנחנו בתור חברי כנסת מתעסקים ברמה של העלאת מודעות, ברמה שזה עיסוק וזה חלק מהחינוך שאנחנו נותנים לנערים שלנו, זה חלק מהאג'נדה אפילו הפוליטית החברתית שאנחנו נושאים בה.
חנין זועבי: ואני חוזרת על עצמי אולי כשאני אומרת שזה לא מתחיל מהזנות.
חנין זועבי: זה מתחיל גם בחברה, זה אולי יותר תקף לגבי החברה הערבית, בזכויות של נשים, במעמדן של נשים ובמודעות המינית בתוך בתי הספר.
חנין זועבי: יש מחסור אדיר ואנחנו מפנים אותה דרישה למשרד החינוך, על המחסור לגבי תכניות שמתעסקות במודעות מינית בתוך בתי הספר.
חנין זועבי: ואין.
חנין זועבי: אולי לפני 10 שנים היית נתקלת בסירוב מטעם המנהלים.
חנין זועבי: אפילו 10-15 שנים, אני לא יודעת כמה, סירוב מטעם המנהלים להכניס ולטפל ולהתייחס לתכניות כאלה.
חנין זועבי: כיום אין את הסירוב הזה, אין את הרתיעה הזאת מפני תכניות.
<הילה סגל: ויש הרבה יותר תכניות.
חנין זועבי: יש תכניות.
חנין זועבי: מה שאני יודעת שיש תכניות.
חנין זועבי: עכשיו, הבעיה שלי והדרישה - - -
דוד צור: חברת הכנסת חנין, קודם כל זה חשוב מה שאת אומרת.
דוד צור: אני רק רוצה להעיר את תשומת ליבך, אנחנו עשינו כנס במיוחד עם מנהלי מוסדות החינוך, מורים וכן הלאה, בכלל בנושא הזנות במערכת החינוך.
דוד צור: זאת אומרת חינוך להדרה של זנות.
דוד צור: גם צריכה וגם תופעת בנות לצערנו שעוסקות בזה בזמן בית הספר.
דוד צור: ואז קמה מחנכת ערבייה - - -
<הילה סגל: יועצת חינוכית.
דוד צור: יועצת חינוכית, שהיא הייתה הקטליזאטור, אגב, לדיון הזה, שאני לא יודע אם בפתיח חברת הכנסת מועלם הזכירה את זה, והיא אמרה דברים נרגשים ביותר ואנחנו מצאנו בעצם שאנחנו לא מספיק עוסקים בזה.
דוד צור: נכון שגם בסיור שהיינו בצפון, אצלכם, אז היו והצביעו על העניין ולכן גם ייחדנו את הדיון הזה לתופעה הזאת.
דוד צור: עכשיו, מה שלדעתי ואולי אני אחדד את קצת מה שעידית אמרה, וכל מה שאמרת אגב, ותיכף נשמע את משרד החינוך, הוא סופר חשוב כי זו התחלה של כל נושא הזהות המינית ובכלל חינוך למין נכון בבתי הספר.
דוד צור: אבל היא מדברת דווקא במובן - ואולי תתייחסי בדברים שלך בהמשך לעניין הזה – להוקעה של הצריכה, של הלגיטימיות של צריכת הזנות.
חנין זועבי: קודם כל אנחנו חתומים ואני חתומה על החוק הזה, של צריכת הזנות.
דוד צור: של חבר הכנת גלאון.
חנין זועבי: ולהגיד לך את האמת, להתייחס ספציפית תחת הכותרת הזאת של להילחם בתופעת הזנות, את זה אנחנו לא עושים.
חנין זועבי: עד עכשיו אנחנו לא עושים, את זה לא עושים.
חנין זועבי: המושג של מודעות לזנות ויחסי מין – את זה לא עושים כמו שאנחנו היינו צריכים לעשות.
חנין זועבי: ולכן אני חושבת שאני גם צריכה להיות בגישה לחברה שלי, גם אם יש לי את התכנית הזו של לשנות את המציאות ולכן אני אישית יותר מתמקדת בסוגיות של מעמד הנשים והזכויות של הנשים, כי זו פגיעה חמורה במעמדן של הנשים.
חנין זועבי: אם אני רוצה לחשוב על מסלולים של פתרונות קונקרטיים, אני שוב מדגישה את החשיבות של לחזק ולהדגיש את חובתו של משרד החינוך בפיתוח מוקדים ומסגרות של נערות בסיכון.
חנין זועבי: שם אני שמה את הדגש שלי.
דוד צור: שנעצור אותם לפני.
חנין זועבי: כן, לעצור את הרתיעה ובתחום המודעות, בתחום הפיתרון הקונקרטי, זה לחדד ולחזק את כל המסגרות של הטיפול בנערות בסיכון ובתחום המודעות זה חינוך לזכויותיהן של נשים, מעמדן של נשים, שוויון בין נשים לבין גברים וכל התכניות שמתייחסות למודעות של חינוך מיני.
חנין זועבי: זה מה שאנחנו עושים.
חנין זועבי: עכשיו לשאול אותי, אנחנו ספציפית, אני נכנסת בתוך ההרצאות שאני עושה ומדברת על התופעה של זנות – לא.
חנין זועבי: אני לא עושה את זה.
חנין זועבי: אני רוצה גם לחשוב על תהליכים שהם נקלטים, שהם יכולים להיקלט בתוך החברה שלי ואז אני יותר מדברת על מעמדן ועל שוויון ועל חינוך מיני.
חנין זועבי: ולדבר גם על חינוך מיני, זה לעשות משהו.
חנין זועבי: זה גם משהו.
דוד צור: רגע, בואו נעשה סדר.
דוד צור: עידית, קיבלת תשובה?
דוד צור: בהרחבה.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את אינאס זועבי ואחר כך גם את משרד החינוך קצת.
דוד צור: אינאס, בבקשה.
<אינאס זועבי: אז פשוט אני חוקרת בתחום.
<אינאס זועבי: חקרתי עובדות סוציאליות ערביות ביחס לזנות ולנשים בזנות, מאחר שהיה לי מאד קשה להשיג נשים בזנות.
<אינאס זועבי: פשוט בחרתי באוכלוסייה שאליה מגיעים כל המצוקות וכל קשיי החברה ואז ההפתעה הגדולה הייתה שההגדרה של הזנות בחברה הערבית היא לא מובנת מאליה.
<אינאס זועבי: זאת אומרת שפה אנחנו מדברים על זנות שמובן מאליו שזה קיום יחסי מין תמורת כסף ובחברה הערבית זנות זה לא ככה.
<אינאס זועבי: היא מוגדרת באופן מאד שונה, מאד מעוות, מאד לא ממוסגר, והיא נחשבת ככל התנהגות מינית שהיא סוטה.
<אינאס זועבי: כל התנהגות מינית שהיא לא מקובלת בחברה, כגון קיום יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואין, כמו לבוש לא הולם אפילו, צחוק לא הולם, עישון לפעמים זה נחשב.
<אינאס זועבי: אישה שמעשנת נחשבת לפעמים כאישה שאומרים שהיא זונה.
<אינאס זועבי: אני חושבת שמהתחלה אנחנו חייבים לעשות סדר ופשוט - - -
דוד צור: זה מאד תואם למה שחנין אמרה בעצם, שנטפל - - -
<אינאס זועבי: אני מאד מאד מתחברת לדעה של חנין ואני מאד מסכימה עם מה שהיא אמרה, שפשוט אין גם מסגרות של טיפול בנערות במצוקה.
<אינאס זועבי: ובעניין הזה, אם יש אפילו יחידות לטיפול בנערה במצוקה, מהמחקר שאני עשיתי פשוט עלה שהעובדים הסוציאליים שמטפלים בנשים בזנות הם עובדים סוציאליים שבעצמם התפיסה שלהם כלפי נשים בזנות היא תפיסה מאד שיפוטית, מאד לא אמפאטית.
דוד צור: אגב, הן באות מהמגזר?
<אינאס זועבי: כן.
<אינאס זועבי: אני חקרתי עובדות סוציאליות ערביות ואיתן אני פשוט ישבתי, עשיתי מחקר איכותני שבו אני ריתכתי את המחקרים, את הראיונות - - -
דוד צור: שגם הן סובלות מאיזו תפיסה סטיגמטית כזאת.
<אינאס זועבי: הן סובלות ואני מדברת איתן ושזה לא יישמע שאני כועסת עליהן.
<אינאס זועבי: אני מאד אמפאטית כלפי העובדות הסוציאליות האלה.
דוד צור: לא, את מציינת ממצאים.
<אינאס זועבי: כן, כי פשוט העובדות הסוציאליות הן במצוקה.
<אינאס זועבי: כשמגיעות לפתחן נשים בזנות הן לא יודעות מה לעשות.
<אינאס זועבי: הן כאילו מסתכלות עליה – מה לעשות איתה?
<אינאס זועבי: להפנות אותה לאופק נשי?
<אינאס זועבי: לפעמים גם אין להן את הממצא הזה שהן פשוט מקיימות יחסי מין תמורת כסף, זה לא תמיד משהו שמדובר.
<אינאס זועבי: זה לא פשוט גם אפילו להגיע למסקנה הזאת.
<אינאס זועבי: עכשיו, ממה שעלה במחקרי, הממצא העיקרי הוא שהעובדת הסוציאלית הערבייה נמצאת בתוך קונפליקט חברתי-תרבותי, בין פשוט לרצות את החברה שלה, להיות כמה שיותר מסורתית ושמרנית בתוך החדר הטיפולי, לבין הערכים המקצועיים שדורשים מאיתנו הכלה, שדורשים מאיתנו קבלה לכל אדם באשר הוא, לא משנה מי האדם הזה – צריכים לקבל את כולם.
<אינאס זועבי: איך אפשר לקבל כשאני גדלתי בחברה שמהיותי ילדה בת יום, מגדלים אותי על השוני המיני.
<אינאס זועבי: שיש שוני, שיש את הגבר ויש את האישה, וזה כאילו בכל העולם.
<אינאס זועבי: אני מודעת שהשוויון לא קיים בשום חברה, אבל אני התמקדתי פשוט במחקרי בחברה הערבית, שהם מגדלים - - -
חנין זועבי: צריכים ללמוד איך להיות במקום.
<אינאס זועבי: בדיוק, כן, כן.
<אינאס זועבי: פשוט מאד.
<ורד סוויד: לא, אבל .... ....
<ורד סוויד: קורית במגזר היהודי, כי יכול להיות שכל תפיסה היא לאו דווקא תפיסה רק של המגזר.
<רעות גיא: אגב, הממצאים במחקר של רעות לוגסי לא מאד שונים, לגבי - - -
<אינאס זועבי: פשוט הממצאים של רעות הם שאין זנות אצל נערות.
<אינאס זועבי: נערות אין אצלם זנות.
<אינאס זועבי: ככה לפחות הממצא העיקרי של רעות, ממה שאני זוכרת.
דוד צור: אגב, אני לא בטוח.
דוד צור: אנחנו רוצים לצאת מפה עם איזו מחשבה אולי.
דוד צור: אני לא הייתי בכל הדיון, אני מצטער.
דוד צור: היינו בדיון שחנין גם הייתה צריכה להיות שם לדעתי, אבל טוב שלא הלכת ובאת לפה, בנושא של שובתי הרעב.
דוד צור: אבל אני לא בטוח שאין הבדל - - -
דוד צור: ... קצת.
דוד צור: נכון, הייתי בשמחה מנהל פה את הדיון במקום שם.
דוד צור: אם יוצאים מפה עם איזו הבנה שלכאורה אין הבדל בתפיסת העולם הטיפולית, בגישה, אז זה פשוט לא יהיה נכון.
<אינאס זועבי: לא, יש, יש.
דוד צור: יש, ברור.
דוד צור: לא שאני בא לחדד ולהסכים עם זה, שיש פה צורך בתכניות מאד מיוחדות, צבועות לנושא הזה כי צריך לנפץ הרבה מאד, ובמיוחד מה שאת אומרת אינאס הוא מאד חשוב.
דוד צור: אינאס אמרה דבר מאד חשוב שהמטפלים עצמם, המטפלות – הן בעצמן שבויות בסוג של הסתכלות סטיגמטית.
דוד צור: אני לא בטוח אגב, אני לא ראיתי את זה למשל בעובדות הסוציאליות במגזר היהודי, ששם הם אמפאטיים והטיפול הוא אחר.
<אינאס זועבי: היחס למין במגזר היהודי - - -
<ורד סוויד: אבל זה לא נשים שבחרו לעבוד רק עם נשים בזנות.
<אינאס זועבי: נכון.
<ורד סוויד: אני מסתכלת על עובדת סוציאלית כוללנית.
דוד צור: אז יכול להיות שבגלל זה גם אנחנו צריכים לצאת מפה עם איזו אמירה למשרד הרווחה, שחייבים להיות עובדים סוציאליים ייחודיים ובטח להגדיל את כמות הערבים/ערביות שעוסקים בתחום כעובדי רווחה, עובדות סוציאליות, עובדים דווקנים.
<אינאס זועבי: חבר הכנסת, דוד צור, תרשה לי.
<אינאס זועבי: אני חושבת שאני אלך איתך צעד אחורה ואני רוצה לדבר על האקדמיה הישראלית ולאו דווקא עכשיו על העובדים הסוציאליים.
<אינאס זועבי: אני חושבת שההכשרה שלנו כעובדים סוציאליים פלסטינים בתוך אקדמיה ישראלית, יש בה משהו שהוא מאד מאד תלוש מהמציאות ואני חושבת שיש גם קצת יומרה, אפשר להגיד, זו מילה מאד עדינה.
<אינאס זועבי: יש יומרה, כשאני סטודנטית ערבייה המגיעה מנצרת, פעם ראשונה שלי שאני יושבת מול חברי ישראלים ואז פתאום מתחילים לדבר על מיניות ועל מין ומתחילים לדבר על עצמאות ועל פיתוח העצמאות.
<אינאס זועבי: אני חושבת שיש פה משהו בפער הקיים בין החברה הפלסטינית בישראל לבין הישראלים שלומדים באקדמיה, שהוא מאד מעצים את הפער הזה והוא מאד מקשה עלינו, כאנשי טיפול, כי בסופו של יום, אני למשל לא אחות שיש לי את הכלי שאני אשב מול החולה ואני אמדוד לו לחץ דם או לא יודעת מה.
<אינאס זועבי: אני הכלי, ואם הכלי זה לא מספיק מטופח כראוי, אני חושבת שהחברה שלי תסבול רבות מזה ובגלל זה אני חושבת שאנחנו צריכים ללכת דווקא צעד אחורה ולפקח על הלימודים שלנו באקדמיה, איך אנחנו יכולים שם להשפיע, באקדמיה, ולאו דווקא לרוץ קצת לשדה, כי זה פיתרון קל לרוץ לשדה, לפי דעתי.
דוד צור: כן, אבל אינאס, בעניין הזה לדעתי בכל תחום שתגעי בו תמצאי שיש פער גדול בין מה שלומדים באקדמיה לבין מה שקורה בשטח.
דוד צור: בכל נקודה לדעתי.
דוד צור: אז לגבי הפער הזה – אני לא הייתי רץ לשם, אבל אני כן הייתי רוצה לשמוע דווקא ממשרד החינוך - - -
חנין זועבי: לא, אתה חייב לא רק לרוץ לשם, כבוד יושב הראש, אלא גם להכיר במה שאינאס אומרת.
דוד צור: לא, אני מסכים איתה, אגב.
חנין זועבי: זה שאתה עכשיו משווה את הפער בין האקדמיה לבין המציאות, זה לא סותר מה שאינאס אמרה.
דוד צור: לחלוטין לא.
חנין זועבי: שם אין הכרה ואז צעד יותר אחורה אינאס, שאין הכרה בכל הזהות והתרבות של האוכלוסייה הפלסטינית.
דוד צור: בתא המשפחתי.
דוד צור: חשבתי שנסיים דיון ענייני אחד בלי להזכיר את הכיבוש.
חנין זועבי: זה מה שעושה אותו ענייני.
חנין זועבי: אתה תכיר במציאות, לא תכיר במציאות - - -
דוד צור: על זה דנים כל היום בכנסת.
דוד צור: חבל לבזבז את הזמן על זה בדיון כזה.
<אינאס זועבי: אני לא יכולה כשיושב מולי בן אדם לא להתייחס לילדותו, לא להתייחס ללא מודע שלו, כשבלא מודע שלו יש את הכיבוש ובלא מודע שלו יש את התחושה שהוא פה מיעוט - - -
<קריאה: הלוואי שזה רק בלא מודע, הכיבוש.
<אינאס זועבי: אפשר להגיד.
<אינאס זועבי: אבל אי אפשר לא להתייחס לזה.
<אינאס זועבי: אם לא נתייחס לזה אני אהיה אשת טיפול לא ראויה.
<אינאס זועבי: אני לא רוצה להיות אשת טיפול אם אני לא אתייחס לכל הממדים האלה, סליחה.
דוד צור: תודה רבה, אינאס.
דוד צור: הסכמנו כמעט על הכל.
דוד צור: על 99.9.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את אנשי משרד החינוך.
<הילה סגל: כן, אני אגיד משפט ואז סוריידה, שמצאה חנייה אחרי שעה ואני אשמח שהיא תתייחס.
<הילה סגל: אני רוצה להגיד משפט לגבי אותה יועצת שדיברה בכנס ולהסתכל על מה שהיה שם, אני חושבת ברמה של מורכבות, כי בהחלט אנחנו לא משחקים כאן במגרש של שחור ולבן.
<הילה סגל: קמה יועצת ובצורה - אני אנסה לשתף את האנשים שיושבים כאן - ובבכי סיפרה על זה שהיא יודעת שיש אצלה נערה בבית הספר שנמצאת בסיכון להיות מעורבת בזנות ושהיא מרגישה שאין לה, לא שהיא מרגישה, שלא מאפשרים לה לדווח, שהיא לא יודעת מה לעשות.
<הילה סגל: היא הייתה מאד נסערת.
<הילה סגל: ניגשו אליה אנשים.
<הילה סגל: אני הייתי איתה בקשר כמה פעמים והסתבר – רק לראות את המחסומים – שהיא עוד לא דיברה על זה עם אף אחד.
<הילה סגל: זאת אומרת המחסום היה אצלה.
<הילה סגל: היא הניחה שאם היא תפנה למנהלת בית הספר, מנהלת בית הספר לא תאפשר לה לדווח.
<הילה סגל: היא הניחה שהיא מסכנת את הנערה אם היא תפנה לרווחה.
<הילה סגל: והייתה שם התערבות מאד מאד משמעותית, גם של הרווחה באותו מקום וגם של פסיכולוגית מהשירות הפסיכולוגי שליוותה, והסיפור הזה הגיע לידי איזה שהוא טיפול, אני לא יודעת להגיד איפה הוא עומד היום, אבל אני חושבת שזה כן מסמן את המורכבות שלה כיועצת היה את המחסום והוא גם אומר דרשני.
<הילה סגל: אני כן אשמח להתייחס ואני חושבת שבהחלט יש שינוי בנושא של עבודה על חינוך למיניות ועל אותה תשתית שאנחנו היינו רוצים לראות בכל בתי הספר ואני כן אשמח שסוריידה, שמרכזת אצלנו את המדריכות של החברה הערבית, תגיד על זה כמה מילים, ספציפית על החברה הערבית.
<סוריידה מנסור: שלום.
<סוריידה מנסור: אני מצטערת על האיחור, זה לא היה - - -
דוד צור: לא נורא, גם אני איחרתי.
<סוריידה מנסור: סוריידה מנסור מנצרת, אני מדריכה ביחידה למיניות למניעת פגיעה ואני מרכזת את כל המדריכות הערביות בחברה הערבית.
<סוריידה מנסור: אז אני רוצה להגיד שקודם כל אני לא באה להגיד שאנחנו עושים מספיק.
<סוריידה מנסור: אם אנחנו עושים מספיק במשרד החינוך, אז אנחנו נשב בבית לא נעשה כלום.
<סוריידה מנסור: אני מאד מאמינה שכל מי שלוקח על עצמו תפקיד חינוכי, יש לו הרבה מה לעשות עדיין ואם הוא במעמד של השפעה, אז בטח שיש לו עוד יותר הרבה מה לעשות.
<סוריידה מנסור: אני אצא מההנחה שבאמת בחברה הערבית חל שינוי מאד אדיר ב-15 השנים האחרונות, שבאמת יש ביקוש להעלאת המודעות ולזה שיש צורך במיניות, דרך בית הספר ולא דרך ההורים, וזאת אחת הסוגיות הבעייתיות אצלנו, כי כשהילד מקבל את המיניות בבית הספר וחוזר הביתה ונפגש עם מציאות אחרת, אז הוא מבולבל עוד יותר.
<סוריידה מנסור: גם בגלל זה אנחנו התחלנו לעבוד גם מול הורים, לא רק מורים וילדים.
<סוריידה מנסור: אני רוצה להגיד שבצפון למשל, אנחנו הכתבתנו מתווה כזה, שבשנה רביעית כל יועצת חינוכית חייבת להשתלם בנושא של מיניות, משהו כמו 60 שעות, כחלק מהמתווה שהיא אמורה לקבל כדי לתפקד כיועצת חינוכית, ושני מפגשים רק בשלוש השנים האחרונות בנושאים האלה, מכל ה-60 שעות, מוקצים לדיון בנושא של זנות, כי לפני זה הנושא לא היה במודעות שלנו.
<סוריידה מנסור: גם אני כמדריכה - - -
דוד צור: כולל צריכה?
<סוריידה מנסור: הצריכה היא יותר בנושא ג'נדריאלי, יותר בהשפעה של השינוי על הבחורים והבחורות בתכנית של זוגיות ללא אלימות, שאנחנו מתייחסים בכיתה י"א לכל הנושא של איך בחור מסתכל על בחורה, אם הוא מסתכל עליה כאובייקט או לא, ומפה אנחנו מגיעים גם ל - - -
דוד צור: תראי, למשל אנחנו קיימנו פה דיון לפני כמה חודשים וגילינו שיש כמעט שוויון נפש, אם לא אפילו סוג של לגיטימיות מסוות, בתוך בתי הספר, אצל הנוער, לכך שיש פה איזה מבחן בגרות כזה, שהולכים לזנות או מזמינים נערת ליווי לטקס סיום, ושמענו נערים שמדברים על זה, שזה לא בקונסנסוס להתנגד לדבר כזה.
דוד צור: לקום ולהגיד זה לא לגיטימי ואנחנו פה משתמשים בשירותיה של מישהי מנוצלת, קורבן וכן הלאה.
דוד צור: הם בחברה הערבית זה בכלל קיים?
דוד צור: מדובר?
דוד צור: מדברים על זה?
דוד צור: זה משהו שאתם מכניסים בתוך תכניות הלימודים שלכם?
<סוריידה מנסור: את האמת, אני רוצה להגיד שלא כל הדיונים מתקבלים בקלות בבתי הספר.
<סוריידה מנסור: להעלות את המילה זנות זה לא משהו שמתקבל באהדה מהמחנכים והמנהלים, למרות שכן אנחנו מחנכים לאיתור.
<סוריידה מנסור: למשל ילדה שכל יום באה בג'ינס אחר לבית הספר, אז אנחנו מעלים את המודעות לאנשי הצוות, שהם כן יאתרו בנים ובנות שכן צורכים את הזנות, או שהבנות נותנות את השירות או הילדים צורכים את הזנות.
<סוריידה מנסור: אני גם רואה שיש בנים שנותנים את השירות, זה לא בנות.
דוד צור: דיברת בעיקר על הצפון.
<סוריידה מנסור: דיברתי בעיקר על הצפון, כי פשוט קודם כל - - -
דוד צור: בדרום אין פתיחות בכלל בחברה הבדואית?
<סוריידה מנסור: לא, לא, אני אספר על הדרום.
<סוריידה מנסור: אני גם עובדת בדרום.
<סוריידה מנסור: אנחנו שנה רביעית שם, שמכניסים את הנושא, אבל כל ההסתכלות היא אחרת.
<סוריידה מנסור: זה בעניין של לקדם את הנושאים מאד מאד מהר כדי להגיע לרמה איפה שהחברה באמת נמצאת, כי פשוט יש פער אדיר בין איפה שההורים נמצאים לבין איפה שהילדים, שיש להם כל היום את החופשיות להגיע לבית הספר, כאילו כולם מגיעים לבית ספר.
<סוריידה מנסור: יש להם בתי ספר מתוקשבים, יש להם את כל המכשירים הניידים ואת כל המכשירים הסלולאריים.
<סוריידה מנסור: אז יש באמת פער בין ההורה והאמא שלא מגיעה לבית הספר, לא מאפשרים לה להגיע לבית הספר, ולשאול על הילדה שלה והיועצת צריכה לעשות שמיניות באוויר להגיע לאימא, כדי לדבר, לעשות שיח עם האמא על הילדה שלה.
<סוריידה מנסור: אז יש באמת פער בין הילדים לבין ההורים, שאנחנו כן מנסים לגשר על הפערים, אבל הפערים נמצאים.
<סוריידה מנסור: זה אחד הממצאים שנמצאים על השולחן.
<סוריידה מנסור: אני רוצה להגיד שלא משנה כמה משרד החינוך יעשה.
<סוריידה מנסור: זה לא אומר שאנחנו נפסיק את העבודה.
<סוריידה מנסור: התחלתי מזה שיש לנו עוד הרבה מה לעשות, אבל אני חושבת שזה שחברי הכנסת נמצאים ובחרו להיות בוועדה הזאת, כולל חנין, שאני מאד מעריכה שבחרת להיות כאן ולא במקום אחר.
<סוריידה מנסור: זה לא ממעיט ממקום אחר.
<סוריידה מנסור: אני לא ממעיטה.
<סוריידה מנסור: גם במקום האחר היית צריכה להיות, כי גם הוא חשוב.
<סוריידה מנסור: אני היום כאישה, מאד חשוב לי שכל הנשים הערביות וכל הנשים בכלל בכנסת, יקדמו את כל הנושאים של נשים.
<סוריידה מנסור: בגלל זה אנחנו בוחרים בנשים ואני חושבת, אם אנחנו לא נעשה את זה, אף אחד לא יעשה את זה ואני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו נסתכל על כל הבעיות בחברה שלנו, כולל בעיית הזהות, בעיית הקיום שלנו, כולל, אבל לא אחד על חשבון השני.
<סוריידה מנסור: באמת, אם אנחנו לא נעשה את זה, אף אחד לא יעשה לנו את זה.
חנין זועבי: נכון, אבל גם להיכנס לסוגיה שאי אפשר להיכנס אליה.
חנין זועבי: עצם העובדה שאתה משווה בין צריכה של זנות בחברה שמתירה יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואין, לבין צריכה של זנות בחברה של מתירה, עצם זה עושה את הנושא ואת הדיון למאד שטחי.
חנין זועבי: מאד שטחי.
<עידית הראל שמש: אבל הם שם.
<עידית הראל שמש: הם שם בבתי הבושת.
<עידית הראל שמש: הם שם.
חנין זועבי: לא, אני לא מתעלמת.
חנין זועבי: אני אומרת דווקא שם זה יותר מסובך - - -
<עידית הראל שמש: הם גורמים את הזנות.
חנין זועבי: אני יודעת.
חנין זועבי: אני לא אומרת שאני מכירה, אני לא אומרת שאני מסכימה.
חנין זועבי: אני אומרת עצם, מה זאת אומרת צריכה ואיך להתמודד עם צריכה, כאשר פה את מתירה יחסי מין ושם את לא מתירה יחסי מין.
חנין זועבי: יש קודים תרבותיים שהם כל כך מסובכים, ש - - -
<ורד סוויד: זנות היא לא תחליף ליחסי מין.
<ורד סוויד: היא סוג של אלימות.
<הילה סגל: בגלל זה ההתערבות צריכה להיות ייחודית.
חנין זועבי: גם אלימות, גם כוחנות, גם מצב כלכלי.
חנין זועבי: בשבילי, אני כאישה, יש לי את תפיסת העולם שלי שאומרת – עצמאות כלכלית לנשים ערביות.
חנין זועבי: זה הפתרון שלי.
חנין זועבי: איפה שאני הולכת אני מדברת על תעסוקת נשים וזה גם קשור לזנות וזה גם קשור למעמד של נשים וזה גם קשור לכוחנות.
חנין זועבי: אז תעסוקה, אז פיתוח יישובים ערביים.
חנין זועבי: אז, אז, אז, אז.
חנין זועבי: פוליטיקה.
<רעות גיא: אבל בגלל זה אמרנו שההתדרדרות היא מהרגע של האיתור בעצם, ואני מדברת בעיקר על נערות וצעירות, שההתדרדרות היא הרבה יותר חדה, הרבה יותר מהירה ובגלל זה רשת הביטחון שלנו צריכה להיות הרבה יותר רחבה והרבה יותר עמוקה, כי הנפילה היא דרמטית וזה כנראה קשור לדבר הזה שאת אומרת.
<רעות גיא: אני לא מסכימה שזה הופך את הדיון לשטחי.
<רעות גיא: אני חושבת שזה הופך את הדיון לבהול יותר.
<רעות גיא: זה מה שזה עושה.
דוד צור: מה שחנין אומר, ואני לא נעלב מזה שהיא אומרת שהדיון הוא שטחי.
דוד צור: היא מצביעה על בעיה הרבה יותר עמוקה בתוך החברה הערבית, שלכן - - -
חנין זועבי: קודים תרבותיים.
דוד צור: אז אני כן רוצה לומר לך, חנין, שלצערי אני אומר, אין איזה הבדל גדול.
דוד צור: כי גם בחברה - - -
חנין זועבי: בין הכוחניות והאלימות והניצול – כן.
דוד צור: אז בעניין הזה הן קורבן ודווקא בחברה הערבית הן קורבן עוד יותר בעייתי, מהסיבה שההתדרדרות שלה היא הרבה יותר מהירה, כי גם בנוסף לכל מה שאמרנו, גם הקודים המוסריים-חברתיים – הם הרבה יותר מחמירים.
דוד צור: בשני המקומות מה שמשותף זה שיש פה ניצול של חולשה של בעיה כלכלית קשה מאד.
דוד צור: אף אחד לא הולך מאידיאולוגיה לזנות.
דוד צור: הוא הולך מתוך מצוקה, ולכן זה די משותף.
דוד צור: הגברת סוויד, בבקשה.
<ורד סוויד: תודה, כבוד יושב הראש.
<ורד סוויד: אני חושבת שזו הזדמנות טובה - אני יודעת כמה הנושא קרוב לליבך - שתוביל את נושא הפללת לקוחות.
<ורד סוויד: אני רוצה לספר סיפור על בחורה אחת שבזנות.
<ורד סוויד: נשות הטיפול כאן כמעט כולן מכירות אותה.
<ורד סוויד: בגיל צעיר אחיה לילה לילה התעסק איתה, מגיל מאד צעיר, והיא אף פעם לא רצתה להביא חברות הביתה, כי היא פחדה שיקרה להן אותו דבר.
<ורד סוויד: ובאחת הפעמים חברה לחצה עליה, הגיעה אליה הביתה ואיך שהוא, או תוך כדי שינה הן החליפו במיטות, האח תקף את החברה לכיתה, היא סיפרה לאימא שלה בבוקר ואנשי משטרה באה לשאול את אותה ילדה, שסובלת יום יום.
<ורד סוויד: אתם מכירות את זה, לא צריך את הפרטים המזהים שלה.
<ורד סוויד: היא לא העיזה להגיד.
<ורד סוויד: היא פחדה להגיד.
<ורד סוויד: פחדה להגיד למשטרה.
<ורד סוויד: פחדה להגיד למורה ולמורות ששאלו, ובגיל ההתבגרות המוקד היא מצאה את עצמה ברחוב.
<ורד סוויד: אם היה לנו אותך ואת כל הנשים הנפלאות שנמצאות פה לפני 20 שנה והיינו מעבירים את הפללת לקוחות, היא לא הייתה מגיעה כי לא היו גברים שמנצלים אותה.
<ורד סוויד: ולכן כל כך חשוב אני חושבת, שנהיה בין המדינות המובילות ונקדם את הנושא של הפללת לקוחות בזנות.
<ורד סוויד: אני חושבת שצריכת לקוחות בזנות זה לא תחליף ליחסי מין, זה תחליף להתעללות ולא שום סוג, בשום חברה - - -
חנין זועבי: לא לזה התכוונתי.
<ורד סוויד: ולכן אני חושבת שהגיע הזמן, ואני חושבת שאתה יכול לעשות את זה גם בגלל הניסיון המקצועי שלך, הפרספקטיבה המשטרתית, וזו לא סוגיה כלכלית, כי נשים בזנות לא נשארות עם כסף.
<ורד סוויד: אנחנו יודעות שהכסף הולך לסמים ולדברים אחרים ולסרסורים שמנצלים.
<ורד סוויד: אני ממש מתחננת בשם כולנו, אתה יודע לקדם נושאים, ובמושב החורף ניקח יעד ונהיה מדינה מובילה ונציל את אותן ילדות שעוברות את ההתעללויות וגם המסגרות יוכלו לזהות, אבל גם לא יהיו גברים שיצרכו את זה.
<ורד סוויד: ואנחנו נתקלים בבעיות.
<ורד סוויד: בחודש האחרון פנתה אלי מרצה באקדמיה, שסטודנטית סובלת מסחטנות של בן הזוג שלה, שצילם אותה בפלאפון.
<ורד סוויד: עכשיו, אף אחד בבית ספר לא יכול לחזות על הצילום בפלאפון, כי כשהיא הייתה בבית ספר לפני 10 שנים, לא הייתה האפשרות הזאת, והיום הוא ממש סוחט אותה סביב תמונות וקיים קושי להיכנס ולדבר במרכזים.
<ורד סוויד: אני הגעתי להרצאה באותה כיתה, הן כבר סטודנטיות, וכולם ככה הורידו את הראש מתחת לאדמה, צחקקו, לא מדברים ולא יודעים.
<ורד סוויד: ויש חלק מהאנשים שמנצלים את הטכנולוגיה בכל מיני דרכים לנצל נשים.
<ורד סוויד: ולכן אני ממש מתחננת אליך.
<ורד סוויד: אני יודעת כמה אתה מודע לזה, שניקח לנו יעד במושב החורף הקרוב, לגייס את כל חברי וחברות הכנסת, ואני חושבת שרק ככה נציל ילדות, נשים וילדים ונערים שסובלים.
<ורד סוויד: אתה יכול לעשות את זה.
דוד צור: טוב, אולי כי כבר הרמת את זה להנחתה, אז נתייחס לזה בכמה משפטים.
דוד צור: אלף, אני מזכיר לך שהדיון האחרון שהיה לנו היה בנושא הזה, שחברת הכנסת גלאון באה עם ההצעה.
דוד צור: דיברנו על זה באריכות ואנחנו מתקדמים עם העניין הזה כדי לגייס את ההסכמה הנרחבת של הבית.
דוד צור: אין ספק שהחוק הזה צריך לעבור.
דוד צור: אנחנו מסכימים.
דוד צור: אין ויכוח בינינו שחוק שהוא גם משדר נורמה וגם מסר ערכי שאנחנו חושבים שניצול וצריכה של זנות היא עבירה פלילית שיש בצידה סנקציה.
דוד צור: אפשר להתווכח אם זו סנקציה מנהלית או סנקציה של בית סוהר - - -
<ורד סוויד: ואף אחד נורמטיבי לא ילך.
<ורד סוויד: לא יזמין אותן.
דוד צור: ואתמול אפילו היו לנו פאנלים יפים ומעניינים.
דוד צור: אני לצערי הגעתי רק ממש, ואני אומר את זה ולא בציניות, אפילו ויתרתי על המשחק בין בלגיה לרוסיה ורצתי לכנס הזה, כדי להיות שם בפאנל הזה.
דוד צור: עדיין, דיברתי גם בפאנל ואמרתי את הבעיה העיקרית כרגע, שאנחנו צריכים בחוק, והיא שהחוק הוא לא מלא.
דוד צור: כדי לדלג על משוכת התקציב וכדי שלא יתקעו אותו, הוא חוק חסר שלא מביא לידי פתרון את הבעייתיות שתיווצר מזריקתן לרחוב של הקורבנות.
דוד צור: אנחנו מקרבנים אותן פעם שנייה ושלישית.
דוד צור: בטווח הקצר זה ייצור לנו בעיה רצינית מאד.
דוד צור: בטווח הארוך, אני חושב שבסוף ניתן לזה פיתרון.
דוד צור: אז לכן על האיזון הזה אנחנו מנסים לראות שהוא יהיה חוק קצת יותר.
דוד צור: או שיבוא בדירוג אחריו מיד התיקון עם המשאבים הנדרשים, או שנלך בחוק אחד שהוא חוק יותר הוליסטי, שגם מכליל את המשמעויות של המשאבים הנדרשים, בעיקר לטיפול ושיקום.
דוד צור: כן, רצית להשלים משפט, בבקשה.
<הילה סגל: משפט.
<הילה סגל: רציתי לשתף כדוגמא הכשרה שעשינו ליועצות ושיתפה היועצת מאבו גוש, שהיא ביקשה מבנות מכיתה ו' לכתוב לה פתקים - אותו שטיק ידוע – של דברים שמעסיקים אותן לגבי ההתבגרות והן כתבנו כל מיני דברים והתחילה תכנית של חינוך מיני והייתה עליה הזדעקות מאד גדולה מהאימהות, אבל היא הייתה מספיק מוכשרת ואמיצה והיא הזמינה את האימהות והראתה להן את הפתקים האנונימיים של הבנות, וכשאני פגשתי אותה היא סיימה שישה מפגשים עם האימהות.
<הילה סגל: אני חושבת שזה הכיוון.
<הילה סגל: הוא חדשני והוא רק מתחיל להיעשות, אבל אנחנו בדרך לשם.
<הילה סגל: ולהגיד, אפרופו מה שאת אמרת, ביחידה שלנו מי שמפתחות את החומרים מי שעושות את ההתאמות, מי שבונות את ההתערבויות זה המדריכות של החברה הערבית.
<הילה סגל: וההתערבות, כמו שסוריידה אמרה, לא תהיה דומה בנצרת לזאת בחברה הבדואית בדרום.
<הילה סגל: יש לנו חבורה מאד איכותית של מדריכות, של פסיכולוגיות, של יועצות שזאת המומחיות שלהן ואני חושבת שבאמת אפשר לראות תהליך מאד משמעותי שנעשה.
<נעמה ריבלין: אני יכולה להגיד משהו?
דוד צור: אנחנו בסבב אחרון של מי שעוד לא דיבר.
דוד צור: רובי, גם אתה רצית?
דוד צור: אולי תגיד משהו.
<נעמה ריבלין: אני דיברתי קודם ואני ככה חושבת, כי קודם דיברנו גם על הפער בין הנתונים של על"ם לבין אנשים שאני בסופו של דבר פוגשת, ויש לי גם מחשבה מעבר לזה, שנכון שגם באיתור ברחוב אנחנו פחות רואות אותם.
<נעמה ריבלין: אני כן יודעת שעשינו קבוצה משותפת עכשיו עם יחידה טיפולית לנפגעי סמים ביפו, לנשים שאנחנו יודעים שהן במעגלי הזנות המעורבים ולא תבואנה לסלעית בגלל הכותרת של נשים במעגל הזנות.