GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יפעת סלע: אפשר לראות ששמונים אחוזים מההורים תומכים במהלך הזה של הבנות ב-33 אחוזים מבתי הספר.
<יפעת סלע: זאת אומרת, בעיני זה הנתון המדהים שבעצם אין הלימה בין מערכת החינוך להורים ואני אומרת את זה כמנהלת מערכת ארגון אבל גם כאימא.
<יפעת סלע: אני אומרת איך יכול להיות שאין הלימה בחמישים אחוזים בין מערכת החינוך לבין ההורים.
<יפעת סלע: רק 33 אחוזים מבתי הספר תמכו.
<יפעת סלע: 24 אחוזים לא התנגדו ולא תמכו אבל אנחנו רואים שבעצם גם אם נוסיף אותם, עדיין לא נגיע לשמונים אחוזים של התמיכה בציבור הדתי לאומי.
<יפעת סלע: אגב, לדעתי הסקר לא התייחס לשאלה הספציפית הזאת אבל אפשר לראות גם בסקרים אחרים שנעשים בציונות הדתית, ויש סקרים נוספים, שבעיקרון הרוח של הציבור הדתי לאומי אינה מתנגדת, בוודאי לא באופן קטיגורי ובוודאי שהיא גאה בבנותיה שמתגייסות לצה"ל.
<יפעת סלע: אגב, כל פעם משעשע אותי כשאני רואה מנהלי אולפנות שמספרים על כך שבוגרת שלהם בקורס טיס, בוגרת שלהם מ"פ וכולי.
<יפעת סלע: אז אני שואלת היכן הם היו.
<יפעת סלע: לצורך העניין הם כל כך מתנגדים למהלך השירות אבל אז כל כך גאים בבוגרות.
<יפעת סלע: אני אומרת שיש כאן חוסר הלימה בין החלק הראשון לחלק השני.
<יפעת סלע: השאלה שהטרידה את כולנו, וזאת השאלה האחרונה שאני אציג כאן, היא לגבי השפעת השירות הצבאי על הזהות הדתית.
<יפעת סלע: אני מודה שזאת שאלה שהיינו במתח לגבי התשובה שתינתן עליה.
<יפעת סלע: התוצאה היא שבאופן כללי – כאן
<יפעת סלע: אני ארד לתוצאות עצמן – 86 אחוזים מהבנות הדתיות העידו על עצמן בגילאי 24 עד 27, כאשר הן כבר בגירות וחלקן גם יושבות כאן, שהשירות הצבאי לא פגע בזהות הדתית שלהן.
<יפעת סלע: יתרה מכך, 37 אחוזים מהן אומרות שהשירות הצבאי חיזק את הזהות הדתית שלהן.
<יפעת סלע: בעיני במציאות בה בוודאי השירות הצבאי – וזה אליבא דכולם – הוא שירות מאתגר מבחינה דתית, זאת מציאות מאתגרת מבחינה דתית, התחזקו מבחינה דתית 37 אחוזים ובעיני אלה נתונים מאוד מרשימים.
<יפעת סלע: אני חושבת שאותם 48 אחוזים של צעירות שהעידו על כך שהשירות לא שינה את זהותן הדתית, בהחלט גם הן יכולות להיות גאות בעצמן.
<יפעת סלע: לגבי אותם 14 אחוזים של בנות שהעידו על כך שהשירות הצבאי החליש אותן, אני אומר שזה טעון שיפור.
<יפעת סלע: שנית, כפי שכבר אמרתי בתחילת דברי, עשינו סקר השוואתי לבוגרות השירות הלאומי.
<יפעת סלע: אני לא תן מספרים מדויקים, אבל אומר שהנתונים די קרובים.
<יפעת סלע: הווה אומר שאם היינו בלחץ של קלקול כפי שמישהו אמר, אין קלקול.
<יפעת סלע: אני חושבת שכל האנשים הדתיים שיושבים בחדר יודעים, אפילו מהעין שלהם ולא רק אלא גם באמצעות סקרים כאלה – ואגב, נעשה סקר מקביל שדיבר עליו הרב אליהו ואני חושבת שגם שם התוצאות היו די דומות – אלא בעצם אנחנו רואים שאין הבדל מהותי ודרמטי בין בוגרות השירות הלאומי לשירות צבאי.
<יפעת סלע: אנחנו רואים שנשים צעירות הן חזקות והן בוחרות לעשות מעשה, במידה מסוימת אני חושבת שהן בוחרות לעשות אותו, הן עושות אותו ומצליחות בו, ויושבות כאן חלק מההצלחות.
<יפעת סלע: אני מסיימת בסוגיה של הנכונות של הבנות.
<יפעת סלע: הזהות מבחינה מקצועית ומה הבנות חושבות היום לגבי הבחירה שלהן, האם הן עשו בחירה נכונה או לא נכונה.
<יפעת סלע: שאלנו אותן לגבי הנכונות שלהן להמליץ על השירות הצבאי.
<יפעת סלע: 72 אחוזים אמרו בטוח שכן היו ממליצות על השירות הצבאי ועוד 11 אחוזים אמרו שהן חושבות שכן.
<יפעת סלע: אני חושבת שזה מעיד על כך שבעצם הן אומרות שהייתה חוויה, גם אם היא הייתה קשה וגם אם היא הייתה מורכבת, והן היו עושות אותה שוב.
<יפעת סלע: אני חושבת שזאת נקודת זכות שאפשר לומר אותה לגבי הבנות.
<יפעת סלע: אגב, כאישה במדינת ישראל – ואנחנו יושבים כאן בוועדה לקידום מעמד האישה – אי אפשר להתעלם מכך, אולי הכנסת האחרונה היא קצת שונה אבל לאורך 66 שנות קיומה של מדינת ישראל שירות צבאי הוא כלי למוביליות חברתית ואני שמחה שבנות דתיות שנמצאות בקורסים משמעותיים רוכשות מיומנויות מקצועיות ואחר כך יוצאות לקצונה, כך גם מצליחות לרכוש השכלה ולצאת לתעסוקה ואין ספק שזה משפיע.
<יפעת סלע: נמצאת כאן שירה והיא ספרה שבראיונות שלה במשרד החוץ בהחלט העובדה שהיא הייתה קצינת מרגמות בחיל השריון, בוגרת אורט תורה רמות, הייתה עוד נקודת זכות בתוך אותו ראיון מקצועי שהיא עשתה ואני חושבת שזה משהו שגם הוא צריך להיות על סדר היום שלנו.
<יפעת סלע: אתגרים.
<יפעת סלע: השקף האחרון.
<יפעת סלע: מה עוד צריך לעשות כי המלאכה עוד לא תמה.
<יפעת סלע: זה בדיוק מה שאמרת קודם, חברת הכנסת עליזה לביא, לגבי יצירת סביבת שירות מותאמת לכלל הצעירות הדתיות המתגייסות.
<יפעת סלע: לא רק ביחידות מובחרות אלא לכלל הבנות.
<יפעת סלע: הסתכלות אחרת על אותו הדבר, הרחבת מגוון התפקידים לדתיות בעלות נתונים אישיים שונים והדבר שהוא לא פחות חשוב הוא עצם הליווי שלהן לקראת השחרור.
<יפעת סלע: אני חושבת שברגע שלקחנו והשקענו והמדינה כולה השקיעה, בין אם זאת מערכת החינוך, המערכת הצבאית, משרד הביטחון וצה"ל, יש לנו כאן בעצם אוכלוסייה מאוד מאוד חזקה.
<יפעת סלע: אנחנו באופן אישי בעמותת אלומה מנסים לקרוא לבנות והן חוזרות כמתנדבות, כמילגאיות, כסטודנטיות, אבל אני חושבת שחובתה של החברה הישראלית, באמצעות המערכות העומדות לרשותה, לבוא אל אותן בנות ולומר שלא תמה הדרך אם השתחררתן בגיל 20 או בגיל 21 או בגיל 22 אלא צריך להמשיך לתרום.
<יפעת סלע: הצבא הוא חשוב אבל חשובה יותר האזרחות והאזרחות הפעילה ולכך אנחנו מנסים לכוון את הבנות.
<יפעת סלע: אני אומר שבמהלך השנים אנחנו מדברים כבר על קרוב ל-10,000 בוגרות, נשים צעירות שבעצם מוכוונות עשייה חברתית ולדעתי מגיע לכל מי שעוסק בנושא הזה יישר כוח על הדבר הזה.
עליזה לביא: תודה לך יפעת מאלומה.
עליזה לביא: בוקר טוב סגן שר החינוך אבי וורצמן.
עליזה לביא: נודע לי לצערי שהאלוף הרב מרדכי פירון נפטר הבוקר.
עליזה לביא: איש רב פעלים ותרם רבות.
עליזה לביא: באמת לפני שנתיים הוא זה ששבר שתיקה של שנים כדי לצאת נגד המחמירים, נגד שירת נשים בצה"ל.
עליזה לביא: הוא גם שלח מכתב לרמטכ"ל בנושא.
עליזה לביא: ברוך דיין אמת.
עליזה לביא: ראוי שנזכיר ונציין את הפעילות שלו בכלל ואת התרומה שלו לנושאים שבחלקם אנחנו עוסקים כאן הבוקר.
עליזה לביא: בכוונה לא פתחתי בנושא של כן או לא שירות צבאי.
עליזה לביא: אני שוב חוזרת ואומרת מה מהות הישיבה שלנו כאן עכשיו.
עליזה לביא: אין ספק שהקולות שנשמעים והעובדה שהקולות צוברים תאוצה בתקופה האחרונה, בטח ובטח מקרינה גם על הפעילות, על העבודה ועל הניסיון וגם על המקום של החמ"ד.
עליזה לביא: אדוני סגן השר, אחת המצוקות שדיברנו עליהן היא חוסר העברת המידע בשלבים שצריך אותם כי אם המידע מגיע מאוחר יותר, זה כבר לא כל כך רלוונטי.
עליזה לביא: דיברנו קצת על פערים בין אוכלוסיות שונות שלא חשופות, אוכלוסיות שהצטרפו לעם ישראל, לחברה הישראלית בשנים האחרונות והן לא מכירות כמו עולים מארצות הברית, עולים מצרפת, שהמידע לא מוכר להן ונמנע מהבנות.
עליזה לביא: שמענו כאן על פערים בין הבנים בחינוך הדתי לבנות בחינוך הדתי.
עליזה לביא: קיבלנו כאן עדויות מהחינוך הכללי של תלמידים בבית ספר שגרירים צעירים בפתח תקווה ששיתפו אותנו במה קורה מבחינת המידע שהם מקבלים ואנחנו משווים אותו למידע שמקבלות הבנות בחינוך הדתי.
עליזה לביא: אני עוד לא פונה אליך אבל אני כן רוצה לבקש ממך, הרב נויבירט מארגון רבני הלל, שהכנתם נייר עמדה מנומק עם פסק הלכה בנושא שירות הנשים בצבא.
עליזה לביא: אני שמחה מאוד שאתם מציגים אותו כאן בפנינו בוועדה ומודה לך מראש על העבודה.
עליזה לביא: רשות הדיבור שלך.
<רונן נויבירט: קודם כל, חג שמח ויישר כוח על הצפת הדיון החשוב.
<רונן נויבירט: אני חושב שאי אפשר יהיה להחביא את זה כי הדיון הזה קיים, כמו שאמרת, והוא בוער בשטח.
<רונן נויבירט: בשתי מלים אתאר את בית הלל ואת הרקע לכתיבת הפסק.
<רונן נויבירט: בית הלל הוא ארגון שמונה היום מעל מאתיים רבנים ורבניות מהמגזר של הציונות הדתית, מרביתם רבני קהילות, רבני ישובים, רמי"ם או רמ"יות במדרשות שונות ברחבי הארץ.
<רונן נויבירט: אנחנו פועלים בעיקר כדי להשיב את הקול המתון של היהדות למרכז השיח הציבורי ולעסוק בסוגיות רלוונטיות שהציבור מתמודד אתן ולא תמיד מקבל את המענה שיכול לעזור לו למצוא את דרכו בתוך עולם התורה וההלכה.
<רונן נויבירט: זה ממש על קצה המזלג.
<רונן נויבירט: יש כמובן הרבה להרחיב אבל זה לא הנושא שלנו היום.
<רונן נויבירט: במסגרת הפעילות הזאת אנחנו למעשה לא תכננו, זה לא היה על סדר היום שלנו, לעסוק בסוגיית שירות הבנות בצבא, שירות הנשים בצבא, אבל הגיעו אלינו הרבה קריאות מצוקה מהשטח, גם בקהילות שלנו – אני רב קהילה ברעננה – וקיבלנו הרבה מאוד קריאות מהבנות שלא קיבלו מידע במקומות השונים.
<רונן נויבירט: כאשר עשינו תכנית בתוך בית הכנסת – ותת-אלוף רחל טבת יכולה להעיד שהיא הגיעה אלינו לקהילה והיו שם מאות בנות – ראינו שיש צמא למידע, לידע, להכוונה בנושא הזה.
<רונן נויבירט: יתרה מכך, באותה תקופה, לפני מספר חודשים, מספר רבנים חשובים בציונות הדתית נתנו אמירות מאוד חד משמעיות לגבי האיסור, איסור חד משמעי, איסור תורה וכולי, ואז באו בנות מהאולפנות הטובות שהלכו לאחר מכן למדרשות ושם פגשו חלק מהרבנים והרבניות שלנו וחשו מצוקה מאוד גדולה כי הן הרגישו תחת מתקפה, כאילו הן החוטאות.
<רונן נויבירט: כלומר, הן אלה שבחרו ללכת לצבא ולכן הן החוטאות והן הפחות נחשבות.
<רונן נויבירט: הן ביקשו שניתן להן איזה משהו, איזו אמירה כדי שהן יוכלו לדעת איך להתמודד.
<רונן נויבירט: זה כבר היה דבר שאצלנו לפחות, כארגון, הדליק נורה אדומה.
<רונן נויבירט: זה לא נושא שעסקנו בו ולא הייתה לנו עמדה מגובשת אם אנחנו בעד או אם אנחנו נגד או אם זה מותר או אסור, אבל העובדות מדברות בעד עצמן.
<רונן נויבירט: כלומר, מספר הבנות הולך וגדל וגם המקומות מהם הן מגיעות, בנות שמגיעות מהאולפנות כאשר בעבר לא הגיעו משם, והבנות מרגישות מצוקה.
<רונן נויבירט: הן מרגישות שהרבנים נלחמים נגדן, שמו עליהן פס, סימנו אותן כחוטאות, ושוב, אני מתאר את התחושה שלהן.
<רונן נויבירט: בטוח שהתחושה היא לא אובייקטיבית אבל הן באו אלינו עם המצוקה הזאת.
<רונן נויבירט: אנחנו הרגשנו שאנחנו כבר לא יכולים להתחמק מהסוגיה הזאת.
<רונן נויבירט: בכוונה שמרנו על פרופיל ציבורי נמוך כי דווקא בסוגיה שהיא כל כך טעונה וכל כך מורכבת, ובעיקר בזה שלוקחים בחשבון את העבר ואת כל פסקי הרבנות הראשית וכולי, לא רצינו לעשות שום צעד פזיז בלי ללמוד, לחקור, לבדוק ולבסוף לצאת בנייר עמדה.
<רונן נויבירט: החוברת הזאת שאתם מקבלים היא חמה מהתנור.
<רונן נויבירט: הסתיים כל התהליך של חצי שנה.
<רונן נויבירט: התחלנו את התהליך בדצמבר בכנס הראשון שהיה לנו בסוגיה הזאת, כנס שני היה בפברואר והשתתפה בו תת-אלוף רחל טבת, יפעת מאלומה ועוד אחרים, והבאנו גם את קולות המתנגדים והרב שלמה אליהו גם הוא היה שם שותף בכנס כדי לנסות להקשיב לקולות השונים ולהבין מה קורה בשטח, מי בעד, מי נגד, למה בעד ולמה נגד.
<רונן נויבירט: משם התחלנו תהליך ארוך של הבירור ההלכתי, המחשבתי, הרעיוני של ההיבטים השונים של הסוגיה הזאת וכמו שאני אומר זה ארך כחצי שנה.
<רונן נויבירט: סיימנו את זה ממש בימים האחרונים והחוברת הזאת הודפסה אתמול ותופץ בשישים אלף עותקים בבתי הכנסת השונים ברחבי הארץ לקראת חג השבועות ובעשרות אלפי עותקים ברשתות החברתיות.
<רונן נויבירט: אני חייב לציין שלפחות ארבעים מהחברים והחברות שלנו היו שותפים בכתיבת הנייר.
<רונן נויבירט: הנייר הזה עבר קרוב ל-400 הגהות ועריכות קדימה ואחורה, עם שינויים ותוספות, כחלק מהדיון המתפתח.
<רונן נויבירט: גם עכשיו, אחרי שכבר סגרנו, יש עוד כמה הערות אבל בסך הכול אני חושב שהנושא הזה הוא די גמור מבחינתנו.
<רונן נויבירט: אם כן, זאת קודם כל ההקדמה למה עשינו את זה ולמה עסקנו בזה.
<רונן נויבירט: לא ירינו את החצים ואז סימנו את המטרה אלא רצינו באמת לברר את זה דווקא מתוך המצוקה שעלתה בשטח, מתוך הבנה שאנחנו צריכים לתת מענה לאותן כאלפיים בנות שמתגייסות בכל שנה ושנה ושואלות מה הדין אתן.
<רונן נויבירט: כפי שאפשר יהיה לראות בנייר הארוך – אגב, לא חייבים לקרוא את כולו כי בהתחלה יש תמצית ותקציר – אחת המסקנות אליה הגענו, גם בעקבות סקירה של העבר ומה היו העמדות השונות של הרבנים הראשיים ומכתבים שונים וכולי וגם ניסיון להתמודד עם הסוגיות השונות ההלכתיות שיכולות להיות בעייתיות – למעשה המסקנה החד משמעית אליה הגענו היא שברוב המקרים שהייתה התנגדות רבנית, ההכרעה הייתה בסופו של דבר מכיוון חינוכי כי בסוגיות הלו יש מספיק מקום להיתר, כלומר, אין איסור הלכתי בהליכה לצבא, והשיקול היה בעיקר שיקול חינוכי וזה מה שהכריע את הכף, בגלל – ואני אומר ובצדק – שבעבר המסגרת הצבאית לא הייתה מתאימה לבנות דתיות.
<רונן נויבירט: היו יחידות סגולה שהצליחו שם והמסגרת הזאת תרמה להן אבל להרבה בנות המסגרת הזאת פחות התאימה.
<רונן נויבירט: גם אני בעצמי מודה, כלומר, אני לפני כמה שנים בוודאי שלא ראיתי את זה כאופציה חיובית.
<רונן נויבירט: אבל מאז, כמו שתיארו קודם לכן ואני לא רוצה לחזור על הדברים, הדברים השתנו וזה חלק מהדברים שאנחנו מציגים בנייר עמדה.
<רונן נויבירט: כלומר, תנאי הסביבה השתנו ובאמת היום מבחינה חינוכית-רוחנית אין הוכחה חד משמעית שהצבא מסוכן יותר משירות לאומי או מכל מקום אחר שהולכים לעבוד בו, בין אם זה בית חולים או בהמשך באוניברסיטה ובכל מקום עבודה שהוא.
<רונן נויבירט: לכן השיקול הזה שבעבר היה שיקול מרכזי, עכשיו הוא שיקול יותר מינורי וזה פותח מחדש את הדיון לגבי האיסור.
<רונן נויבירט: כמו שהוכחנו שם בנייר העמדה שהוא נייר עמדה ארוך וכל אחד מוזמן לקרוא אותו – החוברות מונחות לפני כולם – אין בזה איסור הלכתי שאי אפשר להתמודד אתו והדבר הזה מותר.
<רונן נויבירט: לכן בסך הכול מה שכתבנו שם הוא שאנחנו לא דוחפים לא לשירות צבאי ולא לשירות לאומי אלא אנחנו דוחפים לשירות משמעותי.
<רונן נויבירט: אני חושב שהדגש המרכזי הוא שאם היום כל אזרח במדינת ישראל רוצה לשרת את המדינה בשירות משמעותי, כל בחורה דתיה צריכה לבחור מה עבורה השירות המשמעותי, לפי היכולות שלה, הכישורים שלה, התנאים שלה.
<רונן נויבירט: אנחנו לא צריכים לדחוף בנות לצבא, אנחנו גם לא צריכים לחסום את זה אלא אנחנו צריכים לתת לבנות את האפשרות לבחור היכן הן יוכלו לעשות את השירות המשמעות, כל אחת עם הכלים שלה ועם החששות שלה.
<רונן נויבירט: זאת קודם כל האמירה העקרונית ושוב, מתוך הנחה שאנחנו מבינים שהדבר הזה הוא לא אסור.
<רונן נויבירט: מאחר וכך, התפקיד של מערכות החינוך – וזה חוזר לתחילת הדיון – הופך להיות גדול כפל כפליים כי ברגע שאנחנו עכשיו מביאים את מקום ההחלטה מעולם הרבנים לעולם של הבנות, אנחנו אומרים אמירה עקרונית.
<רונן נויבירט: אנחנו אומרים: תשרתו שירות משמעותי וכמו שבצבא לא כל מקום מתאים לבנות דתיות, גם בשירות לאומי יש אולי מקומות שיכולים להיות בעייתיים, תבררו את המקום ותראו מה המקום, איך אתן יכולות לתרום שם למדינה בצורה הכי משמעותית.
<רונן נויבירט: מאחר וכך, התפקיד של מערכת החינוך הופך להיות תפקיד הרבה יותר קריטי בניסיון של לעזור לבנות לפתח כלים לבחור בחירות נכונות וחלק מהבחירה הנכונה הוא גם מתן המידע והאינפורמציה.
<רונן נויבירט: לפעמים חוסר המידע – אנחנו מכירים את הביטוי של חז"ל, מים גנובים ימתקו - ודווקא בגלל שהדברים האלה הם אסורים ולא יודעים, לפעמים זה גורם למרידה, מנסים ללכת דווקא ואז מגיעים למקומות שלא מתאימים.
<רונן נויבירט: אם תהיה הכוונה, הבנות יוכלו לעשות החלטה הרבה יותר מושכלת האם ללכת לשירות לאומי או ללכת לשירות צבאי ומה יותר מתאים להן.
<רונן נויבירט: לכן חובתנו כרבנים וכמחנכים היא לא לסגור שום דבר אלא לתת לבנות את כל הכלים ואת כל האופציות.
<רונן נויבירט: אפשר לתת את המילה שלנו, בוודאי שכל אחד ואחד ייתן את הדברים שלו, לפי הכיוון שלו ולפי השקפת עולמו, אבל חסימת מידע, במיוחד לאור הדברים שהשתנו, זה דבר שהוא בעייתי ביותר.
<רונן נויבירט: אני אוסיף כאן עוד נדבך אישי.
<רונן נויבירט: בתי היום בת 17 וגם היא נמצאת בצומת דרכים.
<רונן נויבירט: היא תלמידה של אולפנת אמנה בכפר סבא ולא בגלל החינוך שלנו – אשתי הייתה בשירות לאומי – היא החליטה שהיא רוצה ללכת לצבא.
<רונן נויבירט: ממש לא דחפנו אותה אלא להפך, מעולם לא דיברנו על זה.
<רונן נויבירט: היא הרגישה כל הזמן תסכול ומצוקה שלא אפשרו להן ללמוד שום דבר ולהבין שום דבר, נתנו להן אמירה חד משמעית והיא הרגישה מאוימת בסביבה שמאוד מעריכה אותה.
<רונן נויבירט: היא בחורה מאוד תובענית, מאוד אידיאליסטית, מתנדבת, מדריכה בבני עקיבא אבל היא הרגישה המון לחץ נגדי מתוך המערכת.
<רונן נויבירט: כשהראיתי לה את החוברת הזאת אתמול, היא באה, חבקה אותי ונישקה ואמרה לי: אבא, אני גאה בכם, אני רוצה להביא את זה לכל האולפנה.
<רונן נויבירט: אני מניח שאף אחד כאן לא מכיר אותה, אבל היא אחת כזאת שמעולם לא אומרת דברים כאלה.
<רונן נויבירט: היא מאוד שומרת על דיסטנס וכולי אבל פתאום משהו נשבר.
<רונן נויבירט: יש מצוקה.
<רונן נויבירט: המצוקה הזאת, ראינו אותה בהרבה מאוד מקומות וגם רחל תיארה את זה קודם.
<רונן נויבירט: יש מצוקה וזה גם מה שהביא אותנו לכתוב את הנייר הזה ולנסות להתמודד עם זה באמת באומץ ובעומק.
<רונן נויבירט: כמו שאמרתי, עשינו תהליך של חצי שנה כדי לא להיות פזיזים וממש ישבנו על קוצו של יוד.
<רונן נויבירט: זה עוד לא מושלם, אבל זה קרוב לשם.
<רונן נויבירט: לסיום אני רוצה לומר עוד שני דברים משמעותיים.
<רונן נויבירט: אחד הדברים שאנחנו כותבים בנייר העמדה הוא הנושא של הכנה רוחנית.
<רונן נויבירט: עולם הבנים בעולם הדתי השכיל כבר לפני עשרים וכמה שנים שמצד אחד ישיבות הסדר וישיבות גבוהות זה דבר שלא מתאים לרוב התלמידים אבל קשה מאוד לשלוח מישהו שבא מחינוך דתי, שחי בחממה, אולי בבועה, מיד באופן ישיר לצבא בלי עיסוק של הכנה רוחנית לחיים כי הדיסוננס הזה יכול להיות הרסני מבחינה רוחנית.
<רונן נויבירט: לכן קמה מערכת נפלאה של מכינות שפורחת היום.
<קריאה: מדרשות.
<רונן נויבירט: מכינות.
<רונן נויבירט: אני מדבר על מכינות קדם צבאיות לבנים במגזר הדתי כרגע שמסייעות לבנים בכל שנה להגיע נכון למסגרת הצבאית ולהגיע מוכנים.
<רונן נויבירט: יש כאלה שעושים את זה שנה ויש כאלה שעושים את זה שנה וחצי או שנתיים, אבל היום כמעט כל בן שמסיים את החינוך הדתי עובר דרך מסגרת רוחנית תורנית לפני שהוא מגיע לצבא.
<רונן נויבירט: הדבר הזה מאפשר את ההתמודדות.
<רונן נויבירט: בעולם של הבנות אנחנו לא נמצאים ומרבית הבנות שהולכות לצבא לא עוברות דרך מקום תורני וזאת בעיה.
<רונן נויבירט: אני חושב שבמקום להשקיע כל כך אנרגיות ומשאבים ולהילחם בבנות שיפסיקו ללכת כי זה לא יעזור, בואו נשקיע את המשאבים – וכאן אני פונה גם אליכם, לבית המחוקקים – ונבנה עוד ועוד מדרשות לבנות.
<רונן נויבירט: אולי רוב נציגי המדרשות נמצאים והם חברים בבית הלל והם מעידים על מצוקה כאשר בכל שנה הם צריכים לדחות מעל מאה בנות שרוצות להירשם לאותן המדרשות, וזה נכון לעין הנציב, לינדנבאום, צה"לי, באר בירוחם.
<רונן נויבירט: הם צריכים לדחות מעל מאה בנות ואלה בנות שילכו ישר לצבא ולא יקבלו את אותה הכנה רוחנית וכאן אנחנו חוטאים.
<רונן נויבירט: זה פשוט פשע ואני מדבר עלינו כמערכת שלמה.
<רונן נויבירט: אם אנחנו רוצים שזה יפעל כמו שצריך, ואנחנו מבינים שהבנות הולכות בכל מקרה, בואו נשקיע בבניית מדרשות שיכינו אותן הכנה רוחנית.
<רונן נויבירט: זה מצריך תקציבים וזה מצריך התארגנות מערכתית.
<רונן נויבירט: אנחנו כמובן נשמח לעשות את שלנו כארגון שטח, אבל אנחנו בסך הכול לא ארגון מערכתי אלא אנחנו ארגון שטח.
<רונן נויבירט: נקודה אחרונה שאני רוצה להדגיש וזה משהו שאנחנו כן לוקחים על עצמנו בין השאר אבל נשמח כמובן לסיוע בנושא הזה.
<רונן נויבירט: יש היום במגזר הדתי ספרים רבים שנכתבו על הלכות צבא לבנים בצבא, הלכות שירות צבאי, הלכות מלחמה.
<רונן נויבירט: יש ספרים מכוננים שכל אחד מאתנו ששירת בצבא - ודאי מי ששירת ביחידה שהיא מעורבת, לא ביחידה של הסדר וכולי – נצרך לדברים הללו וזה היה חלק ממסגרת ההכנה שכל אחד מאתנו עבר.
<רונן נויבירט: אין היום ולו ספר אחד שמתאים לבנות הדתיות ויש שאלות שהן שונות מהשאלות של הבנים.
<רונן נויבירט: אנחנו בכל מקרה, כהמשך לאותו נייר עמדה שעשינו, מתכננים להכין חוברת – בשאיפה ספר אבל גם זה דבר שמצריך משאבים שעדיין אין לנו – שתתמודד עם השאלות הללו.
<רונן נויבירט: אצלנו הצטברו – ואני בטוח שאצל אלומה אפילו עוד יותר – מאות שאלות בסוגיות שונות והכוונה היא לתת ספר הדרכה.
<רונן נויבירט: שוב, אני חוזר למה שאמרתי קודם – במקום להילחם בבנות שהולכות לצבא, שזה מה שקורה היום בחלק מהמערכת הדתית – ואני לא מפנה אצבע מאשימה אלא אני רק מתאר מצב – אנחנו צריכים להבין שיש כאן מצב, יש כאן עובדה ובמקום להילחם, בואו נעזור להן כך שהשירות יהיה משמעותי יותר, שהן יקבלו הכנה רוחנית נכונה יותר לפני הצבא וגם במהלך הצבא על ידי המענה החינוכי והמענה הרבני.
<רונן נויבירט: אני חושב שזה התפקיד שלנו.
<רונן נויבירט: שוב, אין ספק שגם לבית המחוקקים יש חלק בנושא הזה ואנחנו שמחים שיזמתם את הדיון הזה.
<רונן נויבירט: יישר כוח גדול.
עליזה לביא: תודה רבה על הנייר שלכם, על הדברים שנאמרו בו וגם על הדברים שנאמרו בעל פה.
עליזה לביא: ברכות על העבודה הנהדרת שלכם.
עליזה לביא: אבי וורצמן, סגן שר החינוך.
עליזה לביא: הדברים נאמרו כאן.
עליזה לביא: אתה מכיר את הסוגיה הזאת מקרוב ומלווה אותה אבל בוא תסביר לי גם מבחינת מקום, ואני יודעת כמה המקום של צדק חברתי כל כך חשוב בעבודה שלך עוד קודם הגעתך לכנסת ישראל.
עליזה לביא: אנחנו רואים תמונת מצב של ממש חסימת מידע ושיבוש של תהליך קבלת החלטות של צעירות, של ההורים שלהן ושל המשפחות.
עליזה לביא: תסביר לי איך המערכת כמערכת מתמודדת עם זה.
עליזה לביא: שמענו את הדברים של חמ"ד והבנו שיש כאן דואליות מאוד מאוד מורכבת.
עליזה לביא: הדברים שעולים הם שאזורים שהם יותר, נקרא לזה בעניינים, הדברים זורמים במערכות אחרות אבל אזורים שהם לא בעניינים, הבנות לא יודעות וההורים לא יודעים.
עליזה לביא: יש כאן חבלה מתמשכת בהעברה של האינפורמציה, דבר שמשליך לאורך כל הדרך על ההחלטות של הבנות, על השירות שלהן וגם לאחר מכן על המשך החיים שלהן.
אברהם וורצמן: לפני הכול, חג ירושלים שמח.
אברהם וורצמן: היום חג.
אברהם וורצמן: התכנסנו בכנסת ביום חג.
אברהם וורצמן: אני רוצה לנצל את ההזדמנות בפתח דבריי ולומר תודה לריבונו של עולם על שזיכה אותנו לשבת כאן.
אברהם וורצמן: אנחנו יושבים כאן ודנים כאן בכנסת ישראל על צבא, מי מתגייס, איך מתגייס ולמה מתגייס, ואנחנו ריבונים במדינת ישראל.
אברהם וורצמן: כשאתה מסתובב כל הימים הללו ורואה את ירושלים בירת ישראל עם 800 אלף תושבים עם כנסת, עם ממשלה, עם בית משפט עליון, עם כותל מערבי כמובן – עכשיו הגעתי מתפילת שחרית – עם אלפי אנשים, אנחנו רואים את הברכה ואת החזון של הנביא זכריה שמתקיים "עוד ישבו זקנים וזקנות ברחובות ירושלים וילדים וילדות משחקים ברחובותיה".
אברהם וורצמן: לכן אי אפשר לא לפתוח יום כזה בתודה ובאמירת חג שמח.
אברהם וורצמן: שנזכה כולנו להמשיך, לשמר ולחזק את האחדות בעם ישראל כי ירושלים היא עיר שעושה כל ישראל חברים, עיר שחוברה לה יחדיו, עיר שנכבשה רק כאשר כולם באו מאוחדים דרך צבא הגנה לישראל במלחמת ששת הימים.
אברהם וורצמן: אני חושב שהאמירה הזאת, החשיבות של האחדות והליכה ביחד, היא בהחלט אמירה מאוד משמעותית.
אברהם וורצמן: לא יכולתי שלא לפתוח את הפתיחה הזאת.
עליזה לביא: תמיד ביום ירושלים אני מתבוננת מי מגיע לעיר ביום הזה.
עליזה לביא: יש פילוח בין מי מגיע וחוגג את יום ירושלים.
אברהם וורצמן: יש לנו הרבה מה לעשות בעניין.
אברהם וורצמן: אני מסכים אתך.
אברהם וורצמן: אני עסוק בזה.
אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לך שהשנה הבאנו לירושלים אלפי תלמידים דווקא מהחינוך הכללי ולאו דווקא מהחינוך הדתי כי לצערי הרב יום ירושלים הפך להיות החג של הדתיים ואני בהחלט מצר על זה מאוד מאוד מאוד.
אברהם וורצמן: יש לנו עבודה גדולה לעשות בעניין הזה.
עליזה לביא: והעבודה נעשית?
אברהם וורצמן: העבודה נעשית וצריך לעשות עוד הרבה עבודה.
אברהם וורצמן: בהחלט יש מה לעשות.
עליזה לביא: לענייננו.
אברהם וורצמן: קודם כל, תודה רבה ליושבת ראש הוועדה חברתי חברת הכנסת עליזה לביא על הדיון החשוב.
אברהם וורצמן: בהחלט דיון משמעותי וחשוב אבל אני רוצה לחלק אותו לשני חלקים.
אברהם וורצמן: חלק ראשון.
אברהם וורצמן: יש את העמדה של מינהל החינוך הדתי.
אברהם וורצמן: מינהל החינוך הדתי הוא מי שממונה על כך ואני חייב לומר לכם שבהנהלת החינוך הדתי, במועצת החינוך הדתי, יושבים אנשים קשובים, אנשים שאכפת להם, אנשים שהסוגיה הזאת מאוד מאוד מטרידה אותם.
עליזה לביא: מה מטריד אותם?
עליזה לביא: שבנות הולכות לצבא או שהמידע לא ניתן?
אברהם וורצמן: אני אבהיר.
אברהם וורצמן: הנהלת החינוך הדתי החליטה שההכוונה הראשית של בנות בחינוך הדתי – ההכוונה, כמובן כל בת יכולה לעשות מה שהיא רוצה, אלה בנות בוגרות – היא לשירות הלאומי.
אברהם וורצמן: אני רוצה להתערב לרגע על השירות הלאומי.
אברהם וורצמן: אני רוצה לומר לכם שבתוך מערכת החינוך הגדלנו את מספר התקנים והגדלנו את האופציות לשירות משמעותי.
אברהם וורצמן: בעיני בת שמשרתת שנתיים בשירות לאומי, היא עושה למדינת ישראל לא פחות ממה שעושה בת בצבא.
אברהם וורצמן: יש היום הרבה מאוד אפשרויות של שירות לאומי שגם אלומה מכירה אותן היטב.
אברהם וורצמן: חלק מהעניין של מקומות שבנות נותנות את היום ואת הלילה שלהן בצורה מדהימה לטובת החברה הישראלית ואני גאה בזה ואני שמח בזה.
אברהם וורצמן: אני שמח בזה שהגדלנו רק בשנה האחרונה את מספר הבנות בתוך מערכת החינוך - שוודאי שזה שירות משמעותי - ב-1,500 בנות ולכן אני קודם כל גאה בעניין הזה.
אברהם וורצמן: דבר שני.
אברהם וורצמן: בכל מקום ובכל הזדמנות אני קורא לבנות לשרת שנתיים.
אברהם וורצמן: אני חושב ששירות לאומי צריך להיות שירות של שנתיים.
עליזה לביא: שבעים אחוזים מהבנות עושות שנה.
אברהם וורצמן: אני אומר שוב.
אברהם וורצמן: אני שנה במערכת, במשרד החינוך, ואני יכול לומר לך שיש לא מעט בנות, וגם קיבלתי פניות מהן על כך שבעקבות העידוד, בעקבות כל מיני פעולות שאנחנו עושים כדי לחזק את השירות בשנה שנייה, משרתות שנה שנייה.
אברהם וורצמן: אני לא רוצה לפרט את זה עכשיו כי זה לא נושא הדיון אבל אנחנו עושים גם פעולות מעשיות בעניין ויותר בנות רוצות לשרת שנה שנייה בשירות לאומי.
אברהם וורצמן: בעיני זאת אמירה מאוד משמעותית כי בת שהולכת לשירות לאומי משמעותי לשנתיים, בעיני היא תורמת למדינת ישראל לא פחות ממי שהולכת לצבא.
אברהם וורצמן: אני אומר את זה בקול ברור ובקול חד משמעי.
אברהם וורצמן: זאת החלטה של מדינת ישראל שהיא גם מעודדת את העניין ואני חושב שזאת החלטה נכונה.
אברהם וורצמן: יחד עם זאת, לגבי בנות שרוצות ללכת לצבא.
אברהם וורצמן: יש כאן עכשיו חוברת מנומקת ומפורטת של בית הלל, של חברי הרב נויבירט ושאר החברים בבית הלל.
אברהם וורצמן: אני לא יודע מה זאת אומרת שהמידע חסום בפני הבנות.
אברהם וורצמן: קודם כל, הצבא מגיע אל הבנות, הצבא פונה גם ישירות אל הבנות והצבא מזמין אותן.
עליזה לביא: על זה הדיון.
עליזה לביא: על זה דיברנו.
אברהם וורצמן: הצבא, כמו שהוא פונה לכל בן, הוא פונה לכל בת לקראת השירות עת היא מגיעה לגיל.
<רחל טבת ויזל: אסור לנו לפנות.
<רחל טבת ויזל: אדוני לא שמע את הסקירה שלי בבוקר.
<רחל טבת ויזל: אנחנו לא יכולים לפנות לבנות.
<רחל טבת ויזל: אסור לנו.
אברהם וורצמן: באופן ישיר לבת?
<רחל טבת ויזל: אנחנו לא מקבלים את הנתונים ואסור לנו.
<רחל טבת ויזל: אנחנו לא פונים.
<רחל טבת ויזל: כל עוד היא לא מגיעה לצו ראשון ומתחילה תהליך וחסר לה את המידע לפני הצו הראשון, לי אסור לפנות אליה בכלום.
אברהם וורצמן: אני מקבל את זה.
עליזה לביא: גם שמענו כאן עדויות של תלמידים שנמצאים כאן מבית ספר שגרירים צעירים בפתח תקווה על כך שבשביעית חיילות נכנסות ומעבירות את המידע.
<רחל טבת ויזל: רק בבתי ספר חילוניים.
אברהם וורצמן: חברת הכנסת לביא, אין ספק שיש הבדל בתפיסת החמ"ד מלכתחילה בין הליכה לשירות לאומי לבין הליכה לצבא.
אברהם וורצמן: אני רוצה לומר שוב את עמדתי.
אברהם וורצמן: בת שהולכת לצבא צריכה לקבל את כל העזרה.
עליזה לביא: אבל היא לא מקבלת.
אברהם וורצמן: ואת כל התמיכה.
אברהם וורצמן: יושבת כאן נציגה של אלומה ולהם יש גישה ישירה לכל הבנות.
אברהם וורצמן: זה באופן עובדתי.
עליזה לביא: רק שלושים אחוזים מבתי הספר מאפשרים להיכנס.
אברהם וורצמן: אלומה, כאשר בת רוצה ללכת לצבא, הבת יכולה לקבל את כל הנתונים.
אברהם וורצמן: הבת יכולה לקבל את כל הנתונים.