GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדס אגמון: אנחנו חושבים שתמיד כאשר חייבים לעשות איזשהו מעקב, אפילו אם הוא רק מספרי לגבי כמה תלונות הוגשו ואיך הן הסתיימו - באופן מאוד מאוד מצומצם, בלי להיכנס לפרטים ולסיפור המקרה אלא רק לדווח על כך שהתקבלו כך וכך תלונות, שהטיפול בהן הסתיים בפרק זמן כזה ושהתוצאה הייתה כזאת - זה גם יאפשר לרשות לקידום מעמד האישה וגם לוועדה להיות בתמונה ולדעת היכן אנחנו עומדים וגם יחייב את המוסדות להתייחסות מתמידה בהקשר הזה.
<הדס אגמון: הדבר האחרון שאני אתייחס אליו זה המינוי של שני אחראים.
<הדס אגמון: זאת שוב תולדה של פניות שאנחנו שקיבלנו לפיהן כיוון שבמוסדות יש סקטורים שונים שיש ביניהם פערי כוח שמשליכים על הטיפול, חשוב לאפשר את הנגישות לכך שהמתלונן או המתלוננת יוכלו לבחור למי לפנות כאשר אחד השיקולים שלהם בהקשר הזה יכול להיות שהאחראי לא יהיה מאותו הסגל שהם משתייכים אליו.
<הדס אגמון: בהקשר הזה, מבין החלופות, אנחנו מעדיפים את חלופה 2 שאומרת שבמוסד שיש בו מעל אלפיים לומדים בשנת לימודים, ימונו שני אחראים לפחות שיימנו על סוג שונה של עובדים.
<הדס אגמון: שני האחראים האלה יהיו בעלי אותן סמכויות והטיפול ייעשה מתחילתו ועד סופו על ידי האחראי אליו תיעשה הפנייה אלא אם כן המתלונן יבקש אחרת.
<הדס אגמון: חשוב לי להגיד בהקשר הזה שהתקנות כבר היום מאפשרות מינוי של שניים ולא מבקשות ליצור היררכיה.
מיכל רוזין: מי דורש היררכיה?
<ענת מימון: המוסדות.
<קריאה: אלה לא המוסדות.
<קריאה: זה ור"ה.
עליזה לביא: בהמשך אנחנו נשמע את נציגת ור"ה.
<הדס אגמון: מבחינתנו התקנות כבר היום מאפשרות שניים ולא מבקשות היררכיה.
<הדס אגמון: שמענו את הטענה לגבי איזשהו ריכוז של הנושא.
<הדס אגמון: חשוב לי להגיד שאנחנו יודעים שבמוסדות עושות הנציבות הרבה הרבה מעבר למה שבתקנות וזה כמובן מבורך.
<הדס אגמון: התקנות, כאשר הן מדברות על אחראי, הן מדברות על מעין תפקיד של חוקר ומברר של עניינים פרטניים.
<הדס אגמון: פונה אדם ומבקש להבין האם ההתנהגות שננקטה כלפיו היא בגדר הטרדה מינית או לא, יכול להיות שזה יסתיים בזה שיפנו אותו לאיזשהו גורם אבל התפקיד של האחראי הוא לעסוק בתלונה הפרטנית.
<הדס אגמון: זה מה שהתקנות מבקשות.
<הדס אגמון: אפשר כמובן להרחיב את זה וזה מבורך.
<הדס אגמון: בהקשר הזה, אם יש נציבה והיא עוסקת בכל הניהול של נושא ההטרדה המינית – הסברה, מניעה – זה יכול להישאר אצלה ואף אחד לא מבקש לחלק את זה.
<הדס אגמון: היא יכולה להיות גם אחראית ולצדה יהיה עוד אחראי ושניהם בהקשר הפרטני של הטיפול, של הבירור והגשת ההמלצות, הם יהיו שווים.
<הדס אגמון: בהקשר הזה אני לא רוצה ליצור את ההיררכיה כי זה אומר להתחיל להיכנס לנושא של הסגן הזה או מי שהוא לא יהיה והשאלה היא היכן מתחילות ונגמרות הסמכויות והאחריות שלו כלפי המעביד וזה באמת אומר לשנות באיזשהו אופן את המנגנון שנוצר היום שהוא מנגנון שלם.
<הדס אגמון: יש אחראי, פונים אליו והוא חב בחובה כלפי המעביד להתחיל את הטיפול ולסיים אותו בהמלצות.
עליזה לביא: משרד הכלכלה.
עליזה לביא: עורכת הדין מאיה טאוסינג.
<מאיה טאוסיג: התקנות האלה מחייבות את ההסכמה של שר הכלכלה.
<מאיה טאוסיג: היינו מעורבים לאורך הדרך בטיוטות השונות ובהתלבטויות השונות שהיו.
<מאיה טאוסיג: הגורמים המקצועיים אצלנו במשרד גם העבירו התייחסויות כי לא רק נדרשת הסכמה אלא יש גם מוסדות שנמצאים בפיקוח של המשרד.
<מאיה טאוסיג: אכן ביקשנו לעשות כמה התאמות שיחריגו גופים מסוימים קטנים וכך נוצרה ההחרגה לגבי מוסדות שלומדים בהם רק מעל אלפיים תלמידים.
<מאיה טאוסיג: מעבר לזה, אין לי הרבה מה להוסיף.
עליזה לביא: אתם חיים בשלום עם התקנות.
<מאיה טאוסיג: אנחנו חיים בשלום.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה ומברכת על כך.
<מאיה טאוסיג: גם אני מברכת.
<מאיה טאוסיג: אין היום דיון סוער.
עליזה לביא: את עוד מעט בדרך להפוך לידידת הוועדה.
עליזה לביא: נעבור למועצה להשכלה גבוהה.
עליזה לביא: עורכת הדין ענת אילוז.
<ענת אילוז: גם אני לא אחזור על מה שנאמר אבל אני כן רוצה להדגיש כמה דברים.
<ענת אילוז: גם אנחנו היינו מעורבים בהליך הזה ואנחנו בהחלט תומכים בנוסח.
<ענת אילוז: גם אנחנו תומכים בהצעה השנייה של הנוסח של מינוי שני אחראים שכל אחד מהם יש לו סמכות מלאה לטפל בנושא ולא טיפול במשותף.
<ענת אילוז: זה גם נובע מההחלטה של המליאה של המוסדות לטפל בתלונות לא דיחוי ומבנה אחר עשוי ליצור בעיה של חוסר יעילות בטיפול.
<ענת אילוז: החובות הנוספות שמוטלות כאן, שגם הן עלו בעקבות המלצות והחלטות של המליאה, הדגישו שני דברים שחשוב שייאמרו כאן.
<ענת אילוז: החלטה נוספת של המועצה הייתה שבאמת יש צורך להעלות את הנגישות למידע בכל הנוגע לטיפול והמניעה של הטרדה מינית.
<ענת אילוז: אנחנו באמת עובדים על עמוד מיוחד באתר של המועצה להשכלה גבוהה שיוקדש למידע, לרבות מידע של מי הן אותן ממונות של כל המוסדות להשכלה גבוהה ולא רק של האוניברסיטאות.
<ענת אילוז: יש הרבה יותר מוסדות מאשר מוסדות המחקר.
<ענת אילוז: דבר נוסף שאנחנו מקדמים הוא יום עיון חד שנתי בנושא המניעה והוא בהשתתפות כל המוסדות והגורמים הרלוונטיים שלפניו ואחריו יתקיים פורום משותף של כל הנציגים שיכין את הנושאים, ידון ויקדם את הטיפול בנושא.
עליזה לביא: ור"ה.
עליזה לביא: פרופסור רחל ארהרד, נציבת הטרדות מיניות באוניברסיטת תל אביב.
<רחל ארהרד: תודה.
<רחל ארהרד: אני יושבת כאן בשני כובעים – אוניברסיטת תל אביב ויושבת ראש הפורום של כל המוסדות להשכלה גבוהה.
<רחל ארהרד: אני מצטרפת למברכים וגם אם נקבל את אות ידידי הוועדה, נשמח.
עליזה לביא: אתך בכלל יש לנו רומן ארוך.
<רחל ארהרד: נכון, בעוד נושאים.
<רחל ארהרד: אני מברכת על ההצעות ועל התקנון כי אנחנו מדברים על קבוצה מאוד גדולה של אנשים צעירים במדינת ישראל, כ-300 אלף סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה.
<רחל ארהרד: כלומר, יש לנו כשבעים מוסדות בהם יש כ-300 אלף סטודנטים.
<אורי רשטיק: 308 אלף.
<רחל ארהרד: אורי עמיתי הצעיר אמון על הנתונים.
<רחל ארהרד: לכן אנחנו מברכים ויתר על כן, אני חושבת שכאן אכן יש הבנה של הסוגיה שאנחנו מתמודדים בה והסרטון היה מעין הקדמה שאומרת: ראו היכן אנחנו עומדים בשני תהליכים שמנוגדים ומתנגשים.
<רחל ארהרד: שכן עיקרו של התהליך הוא שינוי חברתי וזה הרבה הרבה הסברה, הרבה הדרכה, הרבה פרסום, הרבה דיבור, הרבה התרעה.
<רחל ארהרד: כלומר, לשנות לעומק את הדברים.
<רחל ארהרד: אכן מבין חמשת הסעיפים, ארבעה עניינם בהדרכה והסברה.
<רחל ארהרד: ראשית, ההדרכה לכל הסגלים, כלומר, ישנן אוכלוסיות מגוונות ואכן לכולן נדרשת הדרכה.
<רחל ארהרד: בוודאי שכל החדשים שמצטרפים לארגון בכל הפלחים, חייבים לעבור את הסוציאליזציה לתרבות הארגונית בבחינת אצלנו בארגון זה לא קורה ולכן פרקטית אכן כל עובד חדש חייבים להחתים אותו שהוא קרא, הבין ומתחייב לנהוג כהלכה.
<רחל ארהרד: אני עוברת לעניין של הכשרת הממונות ועל זה אני מברכת כפל כפליים, שכן נדרש ידע רב ונדרשת בקיאות והבנה, מעבר למרכיבי האישיות ואי התלות של הנציבה.
<רחל ארהרד: אכן, באוניברסיטת תל אביב הקמנו את המרכז Be safe, כל הקמפוסים במדינת ישראל, כל השבעים מוסדות עם 308 אלף סטודנטים, בו נעשות פעולות ההדרכה וההסברה באופן שוטף לכל הנציבות ואליהן מוזמנים כל היועצים המשפטיים ועוד אורחים רבים.
<רחל ארהרד: לדוגמה, בחודש האחרון עסקנו בשני נושאים ולמפגש השני הגיעו עשרות אנשים, מאות, כאשר אחד היה התיקון לחוק הסרטונים.
<רחל ארהרד: כלומר, כדי להיות מעודכנים ובקיאים, עשינו את חוק הסרטונים, ועשינו יום מאוד מעניין בו היו קרוב למאתיים אנשים על פגיעה מינית, היכן הצדק, וחלק מהאנשים שנמצאים כאן היו באותו יום.
<רחל ארהרד: כבר הודענו – וזה חיזרו ואמרו לכולם, גם למועצה להשכלה גבוהה – שבחודש אוקטובר נקבעו יומיים השתלמות לכל הנציבות.
<רחל ארהרד: יתרונה של ההשתלמות הזאת היא בכך שהיא ייעודית לתרבות האוניברסיטאות, היא ניתנת על ידי אנשי מקצוע מיומנים, פרופסורים באוניברסיטה שבקיאים בחוק והיא ללא עלות.
<רחל ארהרד: אנחנו מנפיקים לנציבות אישור השתלמות.
<רחל ארהרד: כלומר, בעתיד הנציבה, כמו בפרופסיות אחרות, מראה שהיא השתלמה לפי שעות, שהיא התרעננה והגיעה למפגשים, קיבלה את האישור על כך, הייתה פעילה וזה לדעתי מהלך מצוין.
<רחל ארהרד: כך אנחנו גם מברכים על הדוחות.
<רחל ארהרד: אנחנו חייבים שיהיה לנו בייס ליין.
<רחל ארהרד: יושבת הראש עצמה היא אשת אקדמיה ואנחנו אמונים על דאטה בייס, על נתונים, כי אחרת אנחנו מפריחים שמועות.
<רחל ארהרד: לכן זה צריך להיות כל שנה שנראה מה התהליכים ועל סמך זה נוכל לקבוע מדיניות ראויה.
<רחל ארהרד: כל הדברים האלה הם לברכה.
<רחל ארהרד: לעומת זאת, בהצעה של שתי נציבות, אני והנציבות רואות שיש בה משום נסיגה.
<רחל ארהרד: באו להיטיב אבל בעצם יש כאן נסיגה.
<רחל ארהרד: ההצעה הזאת מנוגדת לרוח החוק וחס וחלילה שלא יקרה לנו שנאמר שבמקום שיצאנו להגנת האישה, פעלנו להרעת מעמד האישה ואני מקווה שלא ניקלע לחוק מרפי.
<רחל ארהרד: עכשיו אני אפרט מדוע אני אומרת שזה עלול להיות לרעת הנשים ולכן אנחנו בעד הצעה מספר אחת.
<רחל ארהרד: ראשית, בואו נלך למהות של החוק היפה והחכם מ-1998.
<רחל ארהרד: עצם העובדה שיהיו שניים, וזה או זה במקביל - כלומר, זה מגביר את אי הבהירות, את העמימות, מי הכתובת, מי יכול להוביל את הדברים ולטפל בהם – יפגע במה שאמר המחוקק ב-1998 שהתלונה תיבדק ביעילות וללא דיחוי.
<רחל ארהרד: רוצים מרפי?
<רחל ארהרד: בואו נתחיל לסבך את זה.
<רחל ארהרד: לא יעילות וקרוב לוודאי גם דיחוי.
<רחל ארהרד: יתר על כן.
<רחל ארהרד: מה אמר המחוקק?
<רחל ארהרד: הוא אמר שבמפגש הזה בבירור תלונה, יש לשמור על כבודם ועל פרטיותם וזה משפט מפתח.
<רחל ארהרד: רבותיי, אנחנו יושבים היום בקהילות שעוד לפני שבוודאי גמרנו כאן לומר, כבר יצאו המסרונים והכול יצא לכל העולם.
<רחל ארהרד: שמירת פרטיות היום ולשמור על כבודה של מתלוננת, ואכן בצדק יושבת ראש הוועדה הזכירה את דוח מבקר המדינה שאומר שהחסם העיקרי של הנשים, ואלה בעיקר נשים, שהן לא פונות, זה בגל החסם של כבוד ופרטיות.
<רחל ארהרד: תארו לכם סיטואציה בה פונה מתלוננת, גם כך בחדר כבר יושבים שני אנשים – הנציבה ומי שמקליט את השיחה – ועכשיו מה בעצם עלול לקרות?
<רחל ארהרד: יכול להיות מצב שבחדר יושבת סטודנטית או עובדת אחת ושלושה אנשים מולה.
<ענת מימון: אני רוצה להדגיש שאלה סמכויות מקבילות.
<ענת מימון: כלומר, היא פונה רק לאחת.
<ענת מימון: ההצעה לא כוללת את הטיפול במשותף אלא בירור על ידי אחד מהאחראים.
עליזה לביא: לפי בחירתה.
<רחל ארהרד: ואז יכול להיות שיבחרו שניים.
<רחל ארהרד: חברים, תנו לדבר.
עליזה לביא: למען הסדר.
עליזה לביא: ההתנגדות להצעה מוצגת כאן רק על ידי ור"ה.
עליזה לביא: זה הארגון היחידי שמתנגד לחלופה השנייה.
עליזה לביא: בואו נבין איפה מקור ההתנגדות ומה הבעייתיות שאתם מזהים, אתה נתמודד.
<רחל ארהרד: אותו סרבול שאני מדברת עליו וחוסר יעילות, אלה שניים במקביל ולא פועלים יחד.
<רחל ארהרד: אז לנשים יש גם בחירה והן יודעות שההוא נחמד וזה יותר סימפטי.
<רחל ארהרד: כלומר, עצם הסיטואציה הזאת, אני אומרת לכם שזאת חממה לסבך, חממה לפגוע ולמנוע עוד סטודנטיות מלפנות אלינו.
<רחל ארהרד: כך הן יודעות שיש כתובת ברורה.
<קריאה: יש לכם כל כך הרבה פניות ואתם לא עומדים בשטף.
<רחל ארהרד: סליחה, אני רוצה לומר דבר אחד.
<רחל ארהרד: אני יושבת באוניברסיטה שמבחינת מספר הסטודנטים היא הגדולה בארץ.
<רחל ארהרד: יש לנו בקמפוס ארבעים אלף אנשים.
<רחל ארהרד: זאת עיר.
<רחל ארהרד: אין שטף של פניות.
<רחל ארהרד: אם תקראי שוב את דוח מבקר המדינה, על מה אנחנו מלינים, על כך שאפילו אין זרזיף.
<קריאה: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים.
עליזה לביא: פרופסור ארהרד, בסוגיה הזאת כבר דנו גם בוועדה הקודמת והעובדה שאין תלונות לא מעידה על כך שאין תלונות אלא להפך, היא מהווה רמזור לבוא ולשאול למה למעשה הבנות לא פונות או הבנים לא פונים או מי שמוטרד לא פונה.
עליזה לביא: אני לרגע רוצה לעצור.
עליזה לביא: נמצאים אתנו כאן סטודנטים מהמכללה האקדמית ספיר.
עליזה לביא: קודם כל אני רוצה לברך אתכם בברכת ברוכים הבאים.
עליזה לביא: אנחנו שמחים מאוד על שאתם אתנו.
עליזה לביא: אתם לומדים משטר מדינת ישראל וחינוך אזרחי ואתם באים לכאן כדי לראות ולהיות אתנו ולעבור את התהליך.
עליזה לביא: אני רוצה לשאול אתכם, אולי מישהו רוצה לומר את דעתו על הדיון שמתקיים כאן ומה דעתכם דווקא כמי שנמצאים בקמפוסים.
<יאנה כרמון: אנחנו סטודנטים מהמרכז הבינתחומי.
עליזה לביא: תציגי את עצמך, מה את לומדת ומה שמך.
<יאנה כרמון: אני סטודנטית במרכז הבינתחומי למשפטים וממשל, שנה שנייה.
<יאנה כרמון: אני נמצאת כאן גם מטעם הקליניקה לחקיקה חברתית בשיתוף פעולה עם המשמר החברתי.
<יאנה כרמון: אין ספק שהקרנת הסרטון בתחילת הישיבה גרמה לי לתחושות מאוד לא נעימות.
<יאנה כרמון: קשה לראות את הדברים האלה.
<יאנה כרמון: חשוב לציין שזה לא סרטון של המרכז הבינתחומי ובחסותו אלא סרטון של ועדת הכלכלה של אגודת הסטודנטים.
עליזה לביא: מי משלם על הסרטון הזה?
<אורי רשטיק: החברה הכלכלית.
<אורי רשטיק: אין קשר להנהלת הבינתחומי.
עליזה לביא: זה של התאחדות הסטודנטים.
<אורי רשטיק: בואו נעמיד דברים על דיוקם.
<אורי רשטיק: זה סרטון של החברה הכלכלית שמוחזקת על ידי אגודת הסטודנטים.
עליזה לביא: נקודה.
<מאירה בסוק: הצרה היא שזה לא מתחיל ונגמר רק בפרסומות.
<מאירה בסוק: אנחנו רואות שזה חודר לתחומים רבים.
<מאירה בסוק: זה בסרטון של המכללה או של האוניברסיטה, לא משנה של מי, וזה אחר כך המרכז ואחר כך זה עובר לתכניות ריאליטי.
<מאירה בסוק: זה קיים בכל מדיה אפשרית.
<אורי רשטיק: זאת תופעה שהיא לא ייחודית רק לעולם הסטודנטים.
<מאירה בסוק: נקודת האור במקרה הזה היא שפעם ראינו את זה כל הזמן והיום יש כל הזמן תלונות כך שלאט לאט הדבר הזה ייגמר.
<מאירה בסוק: אנחנו נהיה כאן כדי לגמור את זה.
<אורי רשטיק: אני מסכים אתך.
<יאנה כרמון: אני רוצה להצטרף לאמירות שהעדות לכך לא מתחילה ולא נגמרת בתוך מסגרת הלימודים האקדמאיים.
<יאנה כרמון: אני חושבת שהטיפול בנושא צריך להיות במסגרת רחבה יותר וכמו שנאמר, במסגרת של שינוי בתפיסה החברתית.
<יאנה כרמון: אנחנו רואים את זה היום בפרסומות כאשר הדוגמניות המובילות משתתפות בפרסומות שמוכרות את עצמן באופן מיני ופרובוקטיבי, אם זה דרך חוק הפוטושופ שהיום אנחנו מנסים לתקן אותו ולקדם אותו דרך הקליניקה לחקיקה חברתית.
<יאנה כרמון: אני מסכימה עם האמירות שנאמרו לגבי הסרבול שבפנייה לטיפול בנושא הטרדות מיניות.
עליזה לביא: כמי שנמצאת יחד עם חברותיך במוסד אקדמי, מה לדעתך המודל הנכון כדי להתמודד עם הסוגיה הזאת ולהקל על מתלוננת או על מתלונן לקבל את הטיפול?
עליזה לביא: מה לדעתך המודל הנכון?
עליזה לביא: יש כאן שתי חלופות.
<יאנה כרמון: אני לא בטוחה מי מהחלופות היא יותר נכונה.
<יאנה כרמון: אני חושבת שהדרך להנגיש את זה לסטודנטיות ולסטודנטים צריכה להיות בדרך שמביאה כמה שיותר מלמטה ופחות באופן מנגנוני-ארגוני של המוסדות.
עליזה לביא: כלומר, נניח מה קורה ביום הראשון שאני מגיעה לאוניברסיטה?
<יאנה כרמון: ברוב המוסדות תחת אגודת הסטודנטים – זה משתנה ממוסד למוסד – יש נציגי מסלול ויש מעין חונכים לשכבות שמתחילות.
<יאנה כרמון: היום יש הרבה סטודנטים שכבר מעורבים בתוך קבלה של סטודנטים לתוך המוסד שלהם.
<יאנה כרמון: זה לא מגיע ממרצים, זה לא מגיע מאחראי על סטודנטים, דיקן וכולי, אלא היום זה כבר הרבה יותר נגיש דרך סטודנטים.
<יאנה כרמון: נכון שיש כאן הרבה עניין של הגנה על פרטיות אבל אם הנושא יטופל דרך מנגנונים שהם א-פורמליים, אני חושבת שכסטודנטים זה יהיה יותר יעיל ויותר נוח.
<יאנה כרמון: כמה שזה נשמע פחות רשמי ופחות אורגני, דווקא נראה לי שזה יכול לבוא לטובת הסטודנטים.
עליזה לביא: אני רוצה לחזור אליך.
עליזה לביא: תוכלי לסכם את הדברים.
<רחל ארהרד: אני חושבת שמן הראוי לדעת שהאוניברסיטה היא מארג צפוף של כל הסגלים וכל הסטודנטים.
<רחל ארהרד: עצם התפיסה כאילו אנחנו יכולים לחצות סגל מינהלי, סטודנטים, סגל זוטר וסגל בכיר, היא לא קורית בפועל.
<רחל ארהרד: אמש ישבתי ובדקתי את כל עשרות התלונות בהן טיפלתי ומיעוטן היו שייכות לסגל אחד.
<רחל ארהרד: אני אתן לכם דוגמה מהשבוע.
<רחל ארהרד: סטודנטית לתואר שני עובדת כמזכירה במכון גדול ומאוד יקר באוניברסיטה בראשו עומד איש מינהלה בכיר מאוד והוא מנשק אותה וכל מה שאנחנו מכירים באבהות וחביבות.
<רחל ארהרד: זה חותך.
<רחל ארהרד: זה חותך את הסגלים, זה המינהלי, זה הסטודנטים, זה הסגל הבכיר.
<רחל ארהרד: לכן המלצתנו החמה היא שאכן יהיו סגנים ויהיו מספר סגנים, דבר שגם הוא טוב.
<רחל ארהרד: אני מבקשת שבין הסגנים יהיו גברים.
<רחל ארהרד: רבותיי, חלק מהפניות באות מסטודנטים.
מיכל רוזין: מי אמר שזה לא יהיה?
מיכל רוזין: איפה כתוב בחוק שזה לא יכול להיות גבר?
<רחל ארהרד: אני לא אומרת שזה כתוב בחוק.
<רחל ארהרד: אני ממליצה.
<רחל ארהרד: מותר גם לדבר ולומר מהניסיון.
<רחל ארהרד: חלק מהתלונות הן בין בחורים לבחורים בחדרי השירותים של הבחורים וביחסים בין הבחורים.
עליזה לביא: אני רוצה לתת את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של מכון ויצמן ואחר כך נהיה חייבים להתחיל את הקראת התקנות.
<אילנה אייל: אני עורכת דין בלשכה המשפטית ולא היועצת המשפטית של מכון ויצמן.
<אילנה אייל: אני כאן גם יחד עם מוסדות ור"ה.
<אילנה אייל: כאמור, אנחנו מברכים על התקנות.
<אילנה אייל: רציתי לציין שגם מוסדות ור"ה אינם מקשה אחת מבחינת גודלם, מבחינת הרכבם, מבחינת אופיים.
<אילנה אייל: מכון ויצמן ממנו אני באה שונה לחלוטין מיתר אוניברסיטאות המחקר גם מבחינה מספרית ומכל הבחינות שהן, מבחינת קמפוסים, פריסה גיאוגרפית וכולי.
<אילנה אייל: אנחנו מבקשים מהוועדה לשקול להשאיר את שתי החלופות כאופציה שתינתן למוסד להטמיע את ההסדר שנכון ומתאים למוסד עצמו לפי אופיו, פריסתו הגיאוגרפית וכולי.
<אילנה אייל: כבר היום האוניברסיטה הפתוחה למשל, שהיא בפריסה גיאוגרפית מאוד גדולה, יש לה ריבוי של ממונים וכולי.
<אילנה אייל: כל מוסד צריך להתאים את ההסדר לאופיו הייחודי ואנחנו מציעים לשקול להשאיר את שתי החלופות לטובת המוסדות.
עליזה לביא: יושב ראש התאחדות הסטודנטים.
<אורי רשטיק: אנחנו רוצים להודות למשרד המשפטים, לוועדה לקידום מעמד האישה, למועצה להשכלה גבוהה.
<אורי רשטיק: התקנות האלה נכתבו בשיתוף פעולה אתנו.
<אורי רשטיק: גל פינק מההתאחדות הובילה גם יחד עם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית את נושא התקנות ואנחנו מברכים על כך.
<אורי רשטיק: אנחנו חושבים שזה יביא לשינוי משמעותי.
<אורי רשטיק: אנחנו חושבים שזה צעד ראשוני שהוביל לשינוי מעמיק ואנחנו נמשיך לפעול בנושא.
<אורי רשטיק: אני רוצה להגיד באופן חד משמעי - וגם להתייחס לדבריו של ועד ראשי האוניברסיטאות – שאנחנו תומכים ומבקשים מחברי הוועדה להצביע באופן חד משמעי על החלופה השנייה.
<אורי רשטיק: מה שקורה כאן עם ועד ראשי האוניברסיטאות, זה פשוט הזוי.
<אורי רשטיק: יושבות כאן חברות מוועד ראשי האוניברסיטאות ומדברות כאילו לא היה דוח מבקר המדינה, כאילו הכול בסדר, כאילו דוח מבקר המדינה לא מדבר באופן חד משמעי על ניגוד עניינים, מה קורה כאשר חבר סגל בכיר בודק נלון שהוא מהסגל הבכיר ואני אתן דוגמאות.
<אורי רשטיק: סתם, באוניברסיטה העברית, מה קרה כשזה היה?
<אורי רשטיק: האוניברסיטה העברית החליטה לשלם את הקנס במקום הנלון, בסך 38 אלף שקלים.
<אורי רשטיק: או אוניברסיטת בר אילן, שם פשוט לא בדקו.
עליזה לביא: אגב, אנחנו ביטלנו את האפשרות לבטח נגד הטרדות מיניות.
עליזה לביא: זה גם הישג של הוועדה.
<אורי רשטיק: חשוב מאוד.
<אורי רשטיק: אני אומר שזה מה שקורה כאשר לא מפקחים על ועד ראשי האוניברסיטאות ועל האוניברסיטאות.
<אורי רשטיק: אלה התופעות.
<קריאה: הם דואגים לסגל הבכיר.
<אורי רשטיק: הם דואגים לסגל הבכיר.
<אורי רשטיק: גם אני חושב כך וגם את אמרת את זה.
<אורי רשטיק: שתי ממונות באותו מעמד, שתיהן מקבלות שכר ותקן על מה שהן עושות, בלי חוסר בהירות מול הסטודנטים ואם ועד ראשי האוניברסיטאות טוען שיש חוסר בהירות ועמימות, תבהירו לסטודנטים כמו שאתם מחויבים ותפיגו את העמימות הזאת.
<אורי רשטיק: זה גם תפקידכם על פי התקנות.
<רחל ארהרד: זה הרי נעשה יום יום ושעה שעה.
<אורי רשטיק: גם אני יוצא מהמוסד האוניברסיטאי הגדול ביותר, אוניברסיטת תל אביב, וגם אני הייתי יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב ועד שהמועצה להשכלה גבוהה לא קיבלה את ההחלטה שלה, זה אף פעם לא הובא לידיעת הסטודנטים במייל.
<אורי רשטיק: במקרה שבוע אחרי שהמועצה להשכלה גבוהה קיבלה את ההחלטה שלה, יצא פתאום בפעם הראשונה מייל לכל הסטודנטים איך מתמודדים עם הטרדות מיניות.
<רחל ארהרד: לא נכון.
<רחל ארהרד: אתה אומר דבר לא נכון.
<אורי רשטיק: אני יכול להוכיח את זה.
<אורי רשטיק: עד שאתם לא קיבלתם הנחיות חד משמעיות, כמו שאתם צריכים לקבל כאן, אתם לא טיפלתם בזה.
<אורי רשטיק: תפסיקו לעצום עיניים.
<אורי רשטיק: תפסיקו לעצום עיניים וקחו אחריות על מה שקורה באקדמיה כי זה תפקידכם.
<אורי רשטיק: אני לא חושב שזה – כמו שאמרה כאן הסטודנטית – צריך לבוא מלמטה למעלה אלא זה צריך לבוא מלמעלה, חד משמעית, וגם תפקידנו כאגודת סטודנטים להציף את זה ולסייע.
<אורי רשטיק: אי אפשר לתת למוסדות האקדמיים לברוח מהאחריות הזאת.
<אורי רשטיק: אני רוצה לחדד עוד משהו.
<אורי רשטיק: ועד ראשי האוניברסיטאות מייצג שבעה מוסדות וזה הכול.
<אורי רשטיק: 140 אלף סטודנטים.
<אורי רשטיק: יש עוד הרבה מאוד מוסדות באקדמיה והם לא מתנגדים לתקנות האלה.
<אורי רשטיק: התאחדות הסטודנטים מייצגת כיום את כל סוגי הסטודנטים – אוניברסיטאות, מכללות, מכללות פרטיות, מכללות לחינוך, הנדסאים.
עליזה לביא: אגב, אתה יודע למה קיבלנו סירוב של ועד ראשי המכללות להגיע לכאן?
<אורי רשטיק: אין לי מושג.
<אורי רשטיק: אני יכול לשער אבל אני חושב שעדיף שאני לא אשער.
<אורי רשטיק: אני באמת לא יודע למה קיבלנו סירוב של ועד המכללות.
<אורי רשטיק: אגב, בפעם הבאה, אם תפנו אלינו מראש, נוכל לפנות אליהם ולדאוג שהם יגיעו.
עליזה לביא: יש לנו עוד ידיד לוועדה.
עליזה לביא: ידיד ותיק.
<אורי רשטיק: נשמח לסייע גם בדברים האלו.
<אורי רשטיק: כאמור, אנחנו חד משמעית מבקשים מחברי הוועדה להצביע על החלופה השנייה.
<אורי רשטיק: אנחנו ממליצים בדיוק כמו שממליצה המועצה להשכלה גבוהה שאחראית על כל המוסדות האקדמיים.
<אורי רשטיק: לפי דעתי אין כאן מקום לשאלות.
<אורי רשטיק: תודה רבה.
עליזה לביא: פרופסור סוזן רוטשטיין, נציבת הטרדות מיניות באוניברסיטת בר אילן.
<סוזן רוטשטיין: תודה.
<סוזן רוטשטיין: אני אדלג על כל הברכות.
<סוזן רוטשטיין: ככל שהתקנות יכולות לעזור לנציבה להיות במקום חזק בו היא יכולה להסביר לאוניברסיטאות עם גיבוי את החובות שלהן, כך אני עוד יותר מברכת על המהלך.
<סוזן רוטשטיין: אני מסכימה עם עמיתיי במוסדות אחרים.
<סוזן רוטשטיין: היתרון בנציבה אחת הוא שאי אפשר להפעיל לחץ על בן אדם ללכת לנציבה אחת או לשנייה.
<אורי רשטיק: לא מפעילים לחץ.
<סוזן רוטשטיין: אני מסכימה שחייבים להיות סגנים וזה מאוד חשוב שיהיו סגנים מאוכלוסיות שונות כאשר לכל אחד תהיה אפשרות ללכת לסגן להתלונן אבל מהניסיון שלי באוניברסיטה גם הסגל האקדמי, גם עובדים מינהליים וגם הסטודנטים שמחו על כך שהייתה אפשרות לא להחליט למי לפנות ולא לקבל לחצים ללכת לבן אדם מהמינהל או מהסגל.
<סוזן רוטשטיין: דווקא העובדים המינהליים, העובדות המינהליות, שמחו מאוד על כך שיש נציבה אחת מחוץ למסגרת ההיררכיה המינהלית אליה הן היו יכולות לפנות ואני חושבת שזה חשוב שכך יהיה.
<סוזן רוטשטיין: יש שני הדברים שהם חשובים ביותר כאשר הראשון הוא שהנציבה תהיה חזקה ולא מזוהה פוליטית, לא עם ועד העובדים או שהיא חברה של הרקטור וכולי אלא היא מישהו מחוץ לזה אותה רואים כמי שהיא מחוץ לזרמים.
<סוזן רוטשטיין: אנחנו עכשיו עומדים מול בחירת רקטור וזה מביא לכל מיני בעיות כך שחשוב שהנציבה תהיה מחוץ לכל הסיפור הזה ושלא תהיה הרגשה שמישהו משפיע עליה.
<סוזן רוטשטיין: הדבר השני שהוא מכביד ביותר על סטודנטים וסטודנטיות להגיש תלונות – חוץ מזה שאני מסכימה שחייבת להיות הסברה – זה שלפי החוק ברגע שמישהו או מישהי באה לנציבה, היא לא יכולה לבוא להתייעץ וכל בקשה לייעוץ נחשבת כתלונה שחייבים לברר אותה.
<סוזן רוטשטיין: אם מישהי הייתה יכולה לבוא ולומר שקרה משהו, אני לא יודעת אם אני רוצה שתבררו, אבל היא רוצה עצה איך להתמודד עם זה ואני הייתי יכולה להגיד לה שאני מבטיחה לה שאני לא הולכת לדבר עם זה וזה – הייתי מקבלת הרבה יותר תלונות.
<סוזן רוטשטיין: העובדה שאני חייבת לפי החוק ללכת ולדבר עם אנשים מסוימים, אם היא רוצה ואם היא לא רוצה, זה הדבר שמפריע ביותר.
מיכל רוזין: צר לי לומר, ואולי המשפטניות יעזרו לי, שאני לא זוכרת שזה מחויב בחוק.
<סוזן רוטשטיין: כך הסבירו לי.
מיכל רוזין: יש הבדל בין יידוע המעביד לבין לפתוח תלונה.
מיכל רוזין: בהחלט אפשר למצוא את המנגנון.
מיכל רוזין: מה שמיוחד בחוק למניעת הטרדה מינית, שהוא יוצר כל כך הרבה.
מיכל רוזין: במקום לשלוח אותנו עוד פעם כל הזמן לכללים, לחוקים, למשטרה ולפלילי, הוא נותן מקום למקומות העבודה למצוא את הפתרונות הפנימיים ולנסות לגשר.
מיכל רוזין: לכן אני מודה שאני מופתעת מאוד מהשיח שהיה כאן וזאת ההערה שאמרתי לחברת הכנסת לביא.
מיכל רוזין: מעולם לא שמעתי שיח בוועדה הזאת, שיח כל כך היררכי.
מיכל רוזין: הדרישה של נשים להיררכיה.
מיכל רוזין: כל השנים המאבק הפמיניסטי הוא לבטל היררכיות, הוא לעבוד ביחד, בקבוצת נשים ובשיתוף פעולה.
מיכל רוזין: אני לא אומרת שזה קל.
מיכל רוזין: חמש שנים ניהלתי את איגוד מרכזי הסיוע ותאמינו לי שזה לא קל אבל זה ניהול אחר וזאת צורת עבודה אחרת, וזה האתגר שלנו.
מיכל רוזין: כמו שלא יהיה קל לשנות את תפיסות העולם שהסטודנטים מציגים, והם לא אשמים כי הם סופגים את התרבות והחינוך שאנחנו כחברה נותנים להם כל החיים, ועכשיו אנחנו באים בטענות ואומרים שיראו מה יצא מהסטודנטים?
מיכל רוזין: זה ברור, זה מה שקיים בפרסומות, זה מה שקיים בתקשורת במיינסטרים ובפורנוגרפיה שהם חשופים אליה וזאת התוצאה.
מיכל רוזין: כמובן שמערכות החינוך, ובראשן האוניברסיטאות והאקדמיה, צריכות לצאת נגד הדברים האלה ולחנך את הסטודנטים.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש להם כאן תפקיד חשוב שהוא לא מתקיים.
מיכל רוזין: אני חושבת שגם האוניברסיטאות, כמו מערכת החינוך הציבורית, הפכו להיות מוסד למידה בלבד ובטח לא מוסד חינוך לערכים, דבר שפעם אולי בכל זאת זה היה.
מיכל רוזין: התקנות האלה הן חשובות ביותר.
מיכל רוזין: זה מאבק של שנים והוא התחיל עוד לפני שאני וחברת הכנסת לביא נכנסנו לכנסת הזאת.
מיכל רוזין: זה מאבק של שנים כדי שהאוניברסיטאות ייקחו אחריות על נושא ההטרדות המיניות.
מיכל רוזין: אני יודעת שמי שיושבות כאן עומדות בחזית העניין.
מיכל רוזין: לרגע אני לא מזלזלת בעבודתכן או מפחיתה מערך עבודתכן אבל חשוב לומר שלאור השנים נתקלנו בהתנגדות המוסדות האקדמיים שאמרו שלא נתייחס אליהם כמו אל המשטרה, שלא נתייחס אליהם כמו אל הצבא, אמרו שהם מוסד אקדמי ושלא יתערבו להם בחופש האקדמי ועוד כל מיני הצהרות כאלו.
מיכל רוזין: אני שמחה שהיום יש הבנה שגם האוניברסיטאות והמכללות הם מקום היררכי, מקום שיש בו הרבה אנשים צעירים, שיש הרבה פוטנציאל לפגיעה והיא קורית.
מיכל רוזין: המסקנה השנייה אליה הגענו והיא ברורה היא כמו שאמרת, שמיעוט התלונות לא מראה על כך שזה לא קיים אלא מראה על כך שאין את השדה הפתוח, המקשיב שיכול להכיל את התלונות האלה.
מיכל רוזין: לכן העניין של שתי ממונות, זה לא איזו קפריזה של מישהו שפתאום הכניס את זה לתקנות.
מיכל רוזין: יש כאן משמעות בכל זאת ובמיוחד כל העניין שאותן ממונות מייצגות באמת האחת את ועד העובדים.
מיכל רוזין: דרך אגב, הלוואי שהיה אפשר בכל מקום עבודה לעשות כך כי הרבה פעמים הממונה מייצגת את המנכ"ל.
מיכל רוזין: באמת במקום הזה, כאשר אנחנו מדברים על למעלה מאלפיים אנשים, אין יכולת לממונה לפעול.
מיכל רוזין: אני צריכה לספר לכם כמה אתן עובדות קשה?
מיכל רוזין: אין יכולת לממונה אחת, בטח לא עם ארבעים אלף סטודנטים כפי שקיים באוניברסיטת תל אביב.
מיכל רוזין: גם אם מגיעות אליך חמש תלונות באותו שבוע, מה שלא קורה, אבל היינו שמחות שיקרה, אי אפשר כי זה עומס עבודה.
מיכל רוזין: זה גם עוזר לכן בעומס העבודה, גם זה נותן לשתיים את האחריות, גם חלוקת האחריות היא חשובה, היכולת לדסקס את זה.
מיכל רוזין: את אומרת שהנפגעת לא תרצה לשבת מול שתיים.
<רחל ארהרד: מול שלוש.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שלא ברור לי מי זאת הרשמת.
<רחל ארהרד: מישהו חייב לתעד את הבירור.
מיכל רוזין: הממונה אמורה לתעד ולא צריכה לשבת רשמת.
מיכל רוזין: זה סידור שמצאתן לכן והוא נוח לכן אבל זה לא בחוק והוא לא חייב להיות.
מיכל רוזין: על פי החוק הממונה צריכה לתעד.
<רחל ארהרד: זאת חתימה.
<רחל ארהרד: היא צריכה לחתום כשאנחנו לא מקפידים על זה.
<רחל ארהרד: תקראי את החוק.