GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רעיה ברוק: כשאנחנו ממיינים אותם, כמו שנאמר פה קודם, המיונים הם מיונים אחידים לבנים ולבנות, כשהשורה התחתונה היא שרק 20% מהחיילות שמגיעות הן באמת טכנולוגיות במהותן ואנחנו בבעיה קשה מאוד והבעיה מחמירה עוד יותר כשמסתכלים על אזורי הסייבר, זה האזור שהצבא שם היום המון עתודות, וחיילות בסייבר יש רק 3%.
<רעיה ברוק: זאת אומרת אם יש לנו רק 20% בנות טכנולוגיות בחיל, הוא קטן עוד יותר משמעותית כשאנחנו מסתכלים לאזורי הסייבר.
עליזה לביא: הן פחות עם יכולות?
עליזה לביא: הן מוכשרות לעניין?
עליזה לביא: המבחנים לא מותאמים?
עליזה לביא: איפה הבעיה, לפי הבנתך?
<רעיה ברוק: זה נתפס כמקצוע חדשני מאוד, מקצוע שלא ניתן לרכוש אותו בבתי הספר עדיין.
<רעיה ברוק: זה נתפס כמקצוע של ילדים שיושבים לבד מול המחשבים שלהם בבית, מקצוע לא חברתי ולכן הן נרתעות משם.
<רעיה ברוק: אני יכולה להגיד גם מהתכניות החינוכיות שמנוהלות אצלנו, שסופי היא נציגה של אחת מהן, של תכנית מגשימים, תכנית שמלמדים בסייבר במחשבים.
<רעיה ברוק: גם שם יש לנו מיעוט של בנות.
<רעיה ברוק: יש שם 15% בלבד של בנות וגם שם יש נשר מוגדל של בנות ופרישה של בנות עקב ציונים שבעיניהם זה ציונים לא מספקים.
<רעיה ברוק: זאת אומרת 85 במסלול כל כך אינטנסיבי כמו לימודי סייבר, הן עדיין פורשות, כי זה נראה להן נמוך.
<רעיה ברוק: זו תפיסת מסוגלות ש'אני לא מסוגלת', 'זה לא מקצוע בשבילי'.
עליזה לביא: ומהמקום שאת יושבת בו, היית ממליצה למערכת החינוך, למשרד המדע, לתת תמיכה טכנולוגיות, או להיפך, אולי דווקא תמיכה של העצמה של נשים?
עליזה לביא: איפה את מזהה את הבעיה?
<רעיה ברוק: זה גם וגם.
<רעיה ברוק: דבר ראשון זה חשיפה טכנולוגיות מגילאים יותר צעירים.
<רעיה ברוק: היום התחלנו לעשות חשיפות טכנולוגיות מכיתה ז', כי אנחנו מבינים שבכיתה ט' הבנות כבר די בחרו את המקצוע שהן רוצות ללכת או את המסלול, ולכן אנחנו היום יורדים ומתעסקים עם ז', ח', ט', משולב כמובן תהליכים של תפיסת מסוגלות והעצמה.
עליזה לביא: מה זה מתעסקים?
עליזה לביא: אתם מזהים בנות בבתי הספר, אתם פונים לבית הספר?
<רעיה ברוק: אנחנו זה גופי המטה שנמצאים, חלק בצה"ל, חלק באכ"א, חלק בחילות השונים, שאנחנו רוצים כוח אדם עם ידע רלוונטי שמתאים לצרכים של משרד הביטחון, שזה לא בהכרח משהו שמסופק על ידי משרד החינוך.
<רעיה ברוק: מה שאנחנו עושים, אנחנו מנסים לתת תוספת כדי שתהיה הלימה משותפת בין מה שהם מקבלים ממשרד החינוך ובין מה שאנחנו צריכים.
<אסיה לויטה: ל'מובילות לטכניון' יש קשר עם ראש אכ"א בעניין הזה ואנחנו מתכננים סיורים משותפים החל מכיתה י"א.
עליזה לביא: משרד החינוך, אתם נמצאים בתמונה בכלל?
עליזה לביא: או שאנחנו - - -
<שושי כהן: מינהל מדע וטכנולוגיה עושה את זה בשיתוף עם צה"ל.
<שושי כהן: ד"ר עופר רימון, בנושא של סייבר, יחד עם צה"ל.
<שושי כהן: מה זה בתי ספר?
<שושי כהן: הוא פותח בשיתוף פעולה ובתכנית עתודה מדעית טכנולוגית, מה שמדובר פה על תלמידי כיתות ז', תלמידים בתכנית עתודה מדעית טכנולוגית, כ-200 בתי ספר, 200 חטיבות ביניים, ולשם אנחנו נכנסים.
<שושי כהן: אלה תלמידים שמסלילים אותם מגיל צעיר.
עליזה לביא: ואיך נבחרים בתי הספר?
<שושי כהן: בתי הספר, פריפריה חברתית, פריפריה גיאוגרפית וייצוג בכל המחוזות.
<שושי כהן: זה כרבע מחטיבות הביניים.
עליזה לביא: יש תכנית להגדיל את מספר בתי הספר?
<שושי כהן: כרגע בתקציבים הקיימים אנחנו פועלים ב-200 בתי ספר, התכנית פועלת שנה רביעית כבר.
עליזה לביא: ועדיין אנחנו רואים את הנתונים הקשים שמוצגים בפנינו לגבי 3%, שזה בנות.
<שושי כהן: אני אומר מילה על נושא של מסוגלות.
<שושי כהן: בן שמקבל 85 אומר 'אני מצוין', בת שמקבלת 85 מרגישה שהיא לא מספיק טובה והיא מוותרת לעצמה.
<נורית ירמיה: ורק אם אפשר להמשיך את זה, המחקר מלמד אותנו שגם מורים וגם מורות, כשתלמידה מפסיקה ומרימה ידיים, אומרים לה 'כל הכבוד לך, ניסית כל כך קשה, כל הכבוד לך', כשתלמיד מרים ידיים אומרים לו 'תנסה עוד קצת ותצליח'.
<נורית ירמיה: אז יש כאן גם משהו שאנחנו חייבים לעבוד עם מי שעושה את העבודה בשטח, כיוון שהתהליכים האלה לא מודעים, אבל זה מה שהמחקר מלמד אותנו ברחבי כל העולם, גם מורים וגם מורות.
<יצחק בירק: זה הדאגנות והנוחות.
עליזה לביא: פרופ' ירמיה, את המדענית הראשית היום ומה שהיה עד עכשיו, בסדר, אבל גם מהיותך מי שעשתה את המסלול, את לא באת ולמדת את זה בתיאוריה, את בתוך עמך חיה ועברת את המסלול ומילאת כמה וכמה תפקידים.
עליזה לביא: אנחנו יכולים להמשיך ולבוא ולהכיר וללמוד ולקרוא את המחקרים ולשמוע כאן את הדברים, אבל איך אנחנו משנות?
<נורית ירמיה: אנחנו ניתן להם לסיים, אני חושבת שאני מאוד מחכה עכשיו בתור היו"ר של המועצה להתחיל לעבוד ביחד, במשרד המדע, במשרד החינוך, איתך, ובאמת למצוא את הדרך שכפי שאמרה התלמידה, בשטח, לרדת לשטח ולעבוד לא רק מלמעלה אלא גם מלמטה למעלה חזק מאוד, ולחבר את שתי המגמות הללו.
עליזה לביא: נחזור לצבא.
<נועם מרדכי: שלום לכולם, שמי נועם, אני נציג של תכנית עתידים בצה"ל שהמטרה שלה היא לקדם השכלה גבוהה דרך מסלול העתודה, ראינו מעט נתונים על מסלול העתודה, בפריפריה.
<נועם מרדכי: אנחנו עובדים ב-40 יישובים מקרית שמונה ועד אילת, צפון דרום, ומקדמים השכלה גבוהה בפריפריה.
<נועם מרדכי: הנתונים שעליהם אנחנו מדברים משתקפים, מה שקורה אצלנו, בדיוק בחיבור, בתפר הזה שבין סיום התיכון ישירות לאוניברסיטה.
<נועם מרדכי: בעצם הבנות לא עוברות בצבא אלא קודם כל מגיעות אלינו לאקדמיה וכאן אנחנו רואים השתקפות קלאסית של מה שאנחנו מדברים, לא בהישגים.
<נועם מרדכי: בהישגים אנחנו מדברים היום, אגב, בתכנית עתידים על כ-1,000 בנות, בוגרות וסטודנטיות, שההישגים שלהן מאוד מאוד גבוהים.
<נועם מרדכי: אנחנו לא רואים פער בנשירה, אנחנו לא רואים פער בציונים, אנחנו רואים פער בשלב של החיבור בדיוק בכיתה י"א-י"ב מבחינת הדרישה למקצועות הטכנולוגיים הקלאסיים.
עליזה לביא: מה אחוז הבנות בעתידים?
<נועם מרדכי: 25%, כאשר אם אנחנו מסתכלים על פילוח של המקצועות אז רק 45% מתוך ה-25%, מכלל הבנות, למקצועות הנדסה הארד קור, שהדרישה הצבאית היא גבוהה והיתר מכוונות באמת, כמו שדיברנו על זה כאן, למקצועות המדעיים הקצת יותר רכים, אם זה ביולוגיה, כימיה, שהדרישה לעולמות האלה בצבא היא פחות גבוהה.
<נועם מרדכי: זאת אומרת העולם הטכנולוגי הקלאסי של הנדסת תוכנה, הנדסת חשמל, הנדסת מכונות, הוא זה שהצבא צריך בעיקר היום.
<נועם מרדכי: כאן אנחנו רואים 45%.
<נועם מרדכי: הרפרנס לזה בבנים, אגב, 80%.
עליזה לביא: שוב, תמונת מראה למשרד החינוך.
עליזה לביא: אתם הספקים של מה שאנחנו קוראים עכשיו בנתונים, אז אולי נחזור אליכם ונשמע את ה - - -
<אושרה לרר: אפשר לתת תמונה כללית וקצת תשובות לשאלות שנשאלו קודם.
<אושרה לרר: באמת אנחנו רואות את המורים והמורות כחלק מהחברה, כמי שהתחנכו בתוך החברה שכולנו התחנכנו בה ולכן מונעים, גם הם וגם אנחנו וגם כולנו, בתוך איזה שהם סטריאוטיפים.
<אושרה לרר: לעניין הגנים אני רוצה להתייחס, כי לעניין הגנים דווקא יש הכשרה ויש דרישה ויש manual לגננת מה כן תעשי, מה לא תעשי.
<אושרה לרר: רק עכשיו התפרסמו כישורי החיים החדשים לגננות וגננים ואחד מארבעת הפרקים עוסק במגדר וארגון הגן.
<אושרה לרר: אבל אף פעם אי אפשר לדעת מה הגננת באותו רגע נתון תחליט לשיר או תחליט לספר, למרות שכל ספרי הלימוד שאנחנו מאשרים במשרד החינוך עוברים עריכה מגדרית.
<אושרה לרר: לכן המפתח שלנו הוא הכשרת המורים, המורות, הגננים, הגננות, הכשרתם, להרכיב את המשקפיים המגדריים.
<אושרה לרר: אנחנו באים יחד איתם, מספרים להם את הסיפור הזה, מספרים להם את הנתונים, שמשתפים יותר בנים מבנות בשיעורי מדע וטכנולוגיה, שמוותרים יותר על הבנות.
<אושרה לרר: אפרופו גוגל, רק לפני שלושה חודשים פרסמתם נתון מדהים, שהורים, החיפוש הנפוץ ביותר להורים לגבי הילדים שלהם, לגבי בנים זה האם הבן שלי אינטליגנט ומחונן, ולגבי בנות, האם הילדה שלי יפה ורזה.
<אושרה לרר: ואותם הורים הם גם מורים ומורות, ואותם מורים ומורות הם גם הורים.
<אושרה לרר: ובאמת המפתח הוא אנשי החינוך וההוראה ושם אנחנו נשקיע את מרב המשאבים בעתיד בהכשרה.
<אושרה לרר: בתוך המקצועות, בתוך ההכשרה המקצועית, זה כבר קיים, עשינו פיילוט, שושי תדבר על זה, אנחנו נכניס גם יחידות שעוסקות במגדר בכיתה, בארגון , בשפה, בהתנהלות, באסטרטגיית ההוראה ואני באמת מעבירה לשושי.
<קריאה: שישלמו יותר, שיהיו יותר מורים.
<שושי כהן: נמצאות פה איתי גם ד"ר דורית טייטלבאום, מפמ"ר כימיה, נציגת כל המקצועות המדעיים, וד"ר אורנה מרקוס, מדריכה ארצית.
<שושי כהן: אני אומר בסיפור אישי, בשנת 91', כשלא ידעו מה זה מגדר וג'נדר, אני עשיתי את התזה באוניברסיטה העברית בנושא של מגדר, בנות ובנים בנושא של פיזיקה, כך שהנושא קרוב ללבי.
<שושי כהן: אני במשפחה בת חמש בנות, רק בנות, אני מקווה שפרצנו איזה שהיא תקרה.
<שושי כהן: היום מדברים לא על תקרת זכוכית, מדברים על תקרת בטון, כך שלא רק תחום מקצועי, זה תחום שנמצא בעצמותיי.
<שושי כהן: אני רוצה להוסיף גם, להרחיב דברים שהיו פה וגם להוסיף על שר החינוך שסקר את התכניות.
<שושי כהן: למרכז המחקר יש נתונים לגבי ההישגים של בנים ובנות, גם ביסודיים וגם בחטיבות הביניים במדעים, ראמ"ה, מבחני המיצ"ב, אין פערים, הבעיה היא ייצוגיות.
<שושי כהן: הבעיה היא לא ההישגים, הבעיה היא הייצוגיות של בנות במקצועות ההנדסיים, מתמטיקה פחות, פיזיקה זו הבעיה שלנו וזה הצרור למפתחות החיים ומה אנחנו עושים.
<שושי כהן: אני בהחלט מסכימה שצריך להתחיל מוקדם יותר ואני אומר מה הייחוד.
<שושי כהן: כי תכניות היו במשרד החינוך לא מעט בנושא של קידום בנות, נמצאת פה אסיה, היא יכולה גם לספר עליהן, מה הייחוד היום?
<שושי כהן: הייחוד היום שאנחנו מאחדים כוחות, גם עם משרדי הממשלה, משרד המדע, בינה והצוות, אנחנו מאחדים כוחות עם משרדי ממשלה נוספים, אנחנו מאחדים כוחות גם עם הרשויות, אנחנו מאחדים כוחות לא רק עם המורים למדע וטכנולוגיה, אלא יש פה גורמים נוספים בתוך המערכת, יש את המנהלים, יש לנו אתגר גדול עם היועצות, אתגר לא קטן, הרשויות המקומיות, ואנחנו מאחדים כוחות גם עם גופים מחוץ למשרד, כמו התעשייה, כמו האקדמיה וכמו הצבא, שאנחנו עושים איתם תכניות, וזה איזה שהוא איחוד שנעשה בשנתיים האחרונות, יחד עם היחידה לשוויון בין המינים.
<שושי כהן: הייחוד הנוסף, שהבנו שזה לא רק חטיבת הביניים, אנחנו צריכים להתחיל הרבה יותר מוקדם.
<שושי כהן: אני אחראית על לימודי מדע וטכנולוגיה ביסודי.
<שושי כהן: בכנס האחרון שהתקיים בפסח, באיסרו חג, למורים, 600 מורים מובילים למדע וטכנולוגיה, באולם בר שירה, הגיעה אושרה לרר, הציגה בפני מורי יסודי, מורי בתי הספר היסודיים, מדריכים מובילים.
<שושי כהן: זאת אומרת המודעות צריכה להתחיל הרבה קודם לכן לחטיבת הביניים.
<שושי כהן: זאת אומרת אנחנו מתחילים עם פעולות מערכתיות מוקדם יותר.
<שושי כהן: הדבר הנוסף, היום המשרד פיתח מחוונים.
<שושי כהן: מי שאחראי על ההוראה ונותן הערכה לשיעורים זה מנהל בית הספר או מנהלת בית הספר.
<שושי כהן: בתוך המחוון יש היבטים שונים שהמנהל צופה בשיעורים.
<שושי כהן: היה ברור לנו שאם לא ייכנסו היבטים מגדריים, וזה לא נמצא שם, אז המנהל אף פעם לא יסתכל בזרקור הזה וברגע שההערכה של המורים, במחוון שלהם, מנהל/מנהלת, נכנסים לשיעור, מעריכים את טיב ההוראה, ולא ייכנסו גם בעיניים מגדריות, לא יהיה שינוי.
<שושי כהן: מורים לא מודעים כמה הם פונים לתלמידים, איזה משוב הם נותנים לתלמידים לעומת תלמידות, כמה זמן הם נותנים לתלמידים לענות לעומת תלמידות, באילו אסטרטגיות הוראה למידה מלמדים מורות תלמידים ותלמידות, ואיך הם מעודדים את התחומים האלה, מעבר לתכניות שכולנו מכירים, של הרול מודל, של לחזק את תחושת המסוגלות.
<שושי כהן: זה דבר נוסף ש - - -
עליזה לביא: שושי, אבל איך זה מתכתב עם מה ששמענו עכשיו מהדור הצעיר, שאומר שאנחנו לא יודעים לדבר, שהמערכות הקיימות לא מתפקדות או לא מסונכרנות להווה, ושבעצם יש פה הבדל דורי?
עליזה לביא: הרי הטכנולוגיה רצה קדימה, אנחנו לומדים מהילדים שלנו היום איך להפעיל את הדברים האלה ויודעים רבע מהם, רבע זה עוד הרבה.
עליזה לביא: איך המערכת זזה?
עליזה לביא: הרי לוקח לה זמן ועד שהיא קצת זזה, החבר'ה האלה נמצאים כבר הרבה יותר קדימה ולא מגיעים מצוידים כמו שאנחנו שומעים לצבא ולאקדמיה.
<שושי כהן: אני מסכימה שהשפה שאנחנו מדברים, אנחנו, האנשים המבוגרים, היא לא השפה של התלמידים ואנחנו צריכים לבוא בגובה העיניים שלהם ולדבר אליהם בגובה העיניים.
<שושי כהן: מה שעשינו במודל במודיעין, עשינו כנס לתלמידים ותלמידות לכל כיתות ט', 25% מהתלמידים, תלמידים ותלמידות, הבאנו חיילים וחיילות בגיל שאולי שבע שנים יותר מבוגרים מהם והם סיפרו את הסיפור האישי שלהם, איך הם הגיעו לתחומי הסייבר.
<שושי כהן: הבאנו תעשיינית, הבאנו בחורה צעירה שסיפרה איך היא הגיעה לתחום המדע.
<שושי כהן: לתלמידי כיתות ט', תלמידים ותלמידות, כי אנחנו רוצים לעודד גם תלמידים, יש לנו בעיה לאומית בתחומים האלה ולא רק תלמידות, אבל תלמידות בפרט.
<שושי כהן: כך שאנחנו מנסים להביא אנשים שהם יותר בגיל שלהם ולחשוף אותם לסיפור האישי, איך הם הגיעו לתחומים האלה ומה התחום הזה פתח בפניהם.
<שושי כהן: כמו שאמרה פה התלמידה בכיתה י"א, שהיא חנכה כמנטורית תלמידים ותלמידות בכיתה ט'.
<שושי כהן: היא סיפרה מה התחום הזה עשה לה, איך זה פתח לה, איזה צוהר זה פתח לה.
<שושי כהן: את הדברים האלה אנחנו צריכים יותר ויותר לעשות בתוך המערכת.
עליזה לביא: יש לנו ממש כמה דקות לסיום הוועדה.
עליזה לביא: אני יודעת שיש פה כמה וכמה דוברים והייתי רוצה לשמוע אותך, פרופ' חיים סוקניק, מהמרכז האקדמי לב, ממש בכמה משפטים איך אתה מתבונן מהמקום שאתה נמצא בו על איך אפשר לתקן.
<חיים סוקניק: זה דווקא מעניין, משום שאני דווקא בא מהקצה השני.
<חיים סוקניק: זאת אומרת אתם מדברים עכשיו הרבה על תכניות מהתחלה, זאת אומרת איך מעודדים לטווח ארוך.
<חיים סוקניק: אנחנו דווקא מסתכלים על הטווח הקצר מאוד, זאת אומרת בסופו של דבר money talks, אנשים צריכים פרנסה, חייבים להתפרנס וכל מה שמתחלחל לרעיון וההבנה שאנשים שמקבלים תואר אקדמי במדעים ובטכנולוגיה מתפרנסים יותר טוב, זה עושה את שלו.
עליזה לביא: אבל איך אומרים את זה לילדים בכיתה ו', ז', ח', ט'?
<חיים סוקניק: אבל אנחנו רואים את זה כבר, זו הבעיה שיצטרכו להתמודד עם זה מבחינת המורים, מבחינת ההכשרה בשלב הזה.
<חיים סוקניק: מה שאנחנו רואים במרכז האקדמי אצלנו זה שגם מסיבות החינוך הנפרד, שזה גם נותן לנו איזה שהוא פוש, שהבנות באות עם מוטיבציה גבוהה מאוד, אנחנו מחברים ביניהם לתעשייה, מיקרוסופט למשל העבירה פרויקט אצל הבנות שלנו, בהצלחה גדולה, כולל מנטורינג של הבנות, כתיבת סמרטפון אַפְּס, דברים מאוד מאוד מעשיים ובסופו של דבר גם בפלח השוק שאנחנו מקבלים מהעולם החרדי מחציתם נכנסים לתחום המחשבים וההנדסה.
<חיים סוקניק: זאת אומרת אנחנו מדברים על מאות מתוך בערך 1,000 חרדיות שלומדות אצלנו, יש לנו מעל 500 שלומדות מקצועות הנדסה.
<חיים סוקניק: אני חושב שהמוטיבציה שם היא מוטיבציה לטווח קצר, הם מבינים ששם יש עבודה, משם אפשר להתפרנס.
<חיים סוקניק: אני לא שולל את הצורך להשקיע בגיל הרך, אבל אנחנו חייבים להבין שהשקעה שתבוא עכשיו לעודד את התעשייה לקלוט את האנשים האלה, לקלוט מסלולים שיכשירו אותם לדברים האלה, תביא פירות במיידי.
<חיים סוקניק: זה מאוד מאוד חשוב.
עליזה לביא: דיברתי על מודלים ואחת הדמויות בהדלקת המשואות השנה בזמן נשים, ובתפקיד שלנו בוועדות, אתם מוזמנים, בעוד שבועיים גם נעשה ועדה עם מדליקות המשואות, כדי לראות, אוקיי, 'זמן נשים' ואני מברכת באמת והייתי שותפה, האמת השם 'זמן נשים' זו תרומה שלי לשרה לימור לבנת וגם ההחלטה לפתוח את הטקס בשירת דבורה, אני חושבת שיש לזה הרבה מאוד משמעות, דבורה שהקדימה את זמנה ולא זכתה ליחס לאורך הדורות מהמפרשים והנה הגיע זמנה ואפשר ונשים יכולות להיות גם וגם וגם וגם, כל אחת מה שהיא רוצה, על פי בחירה, ובלבד שדרכה לא נחסמת.
עליזה לביא: אבל המקום הזה של אותה נערה, אותה אישה צעירה, בת 27, מנשר, שבאמת רצה כל הדרך, איך אנחנו נותנים את הכלים הללו ליותר בנות?
עליזה לביא: היא מדברת שם גם על אמא שלה, דיברנו על הורים, על אמא שלה ועל סבתא שלה שמאמינות בה ונותנות לה לרוץ קדימה.
עליזה לביא: אני חושבת, מהמקום שאני נמצאת בו, יש לי ילדה בטכניון ויש לי ילדה שלומדת רפואה ואני יודעת איפה אני חיה ואני יודעת גם מה באמת הורים צריכים לעשות ולעודד, וזה לא קיים בכל מקום, השאלה אם, דווקא מהמקום של משרד החינוך, על הכלים של החינוך הבלתי פורמלי, לבוא ולראות איך עושים סוג של חינוך מחדש גם להורים, כי הדברים שנאמרו כאן על אמהות שאולי פחות מעודדות, או לוקחות את הכישלון שלהן, איך שהן נכשלו בשנים שפחות עודדו בנות, ואיך הן לא מעבירות את הפחד הזה לבנות שלהן.
עליזה לביא: אני חושבת שנוכח הנתונים הקשים שמוצגים ולמעשה התקבעו, אין תזוזה כל כך גדולה, אנחנו רואים את זה לאורך כל המנעד ואנחנו נקדיש ועדה מיוחדת, גם באקדמיה, כי באקדמיה זה מחריף, לא רק שהן נמצאות בבסיס של הפירמידה, אלא אחרי זה כל דרך ההתקדמות באקדמיה שונאת נשים.
עליזה לביא: כל מה שניסו לעשות, כולל הנושא הזה של הפוסט דוק וכל מה שמתחייב מכך, אפשר לראות איך מתמודדים עם זה, בטח ובטח במדינה צעירה, שאנחנו הופכות להיות אמהות צעירות וצריכות לראות איך מתמודדות ורק עכשיו שמעתי גם על ההחלטות המוזרות לא לאפשר לנשים צעירות, לאמהות צעירות, את חופשת הלידה, איך שזה מתנגש עם הבחינות.
עליזה לביא: כלומר אפשר לגלות הרבה יותר רגישות.
עליזה לביא: אלה לא נשים סתם, אלה הבנות שלנו, זה אחיות שלנו, זה הילדות שלנו, זה אנחנו עצמנו.
<נורית ירמיה: וזה גם של הגברים, של האבות.
עליזה לביא: כן, אני כמובן רוצה את כולם שותפים, אבל אני גם רואה מי לא נמצא בחדר הזה.
עליזה לביא: אני לא יכולה לחכות לאנשים שיצטרפו, אני לא יכולה לחכות, אנחנו באיחור מאוד מאוד גדול.
עליזה לביא: הבנות בפיגור, השטח רץ קדימה ואם אנחנו לא נעשה פה דברים שהם יזומים, גם כמובן תקציבית, ושמענו פה את ההצהרות של שני השרים ואני מאוד מברכת ומודה להם, על כך שהם הגיעו לכאן, ואותך, דלית, מנהלת הוועדה, על היכולת שלך באמת לתאם את זה, זה לא היה פשוט ואני יודעת את זה, אבל אם אנחנו לא נשים את זה על סדר היום ולא נחזור ונבקש את הנתונים ולא נצביע ולא ימשיכו לברוח ממני כשרואים אותי, וכבר 'עוד פעם עם הנתונים האלה', וזה הופך להיות סוג של שוט - - - אז יש לנו מדענית חדשה וגברתי, אנחנו רוצים לדעת כמה זמן את צריכה כדי לרכז את הדברים, כי זה על כתפייך ובידייך, יחד עם כמובן מנכ"לית משרד המדע ועם אנשי משרד החינוך.
עליזה לביא: אני מעריכה שבראשית המושב הבא, מושב החורף, מיד בראשית מושב החורף נכנס ועדה, כי כמו שאמרתי זה אחד מנושאי הדגל ואנחנו נבקש לשמוע איך אנחנו מתקדמים ואיך אנחנו פורעים את ההצהרות שניתנו כאן, גם על ידי שר החינוך, גם על ידי שר המדע, גם על ידי מנכ"לית משרד המדע, על ידי תכניות של משרד החינוך, אבל יותר מהכול יש תכניות בשטח.
עליזה לביא: מהזמן שאנחנו הקדשנו, גם בסיורים וגם בהיכרות, למדנו על הפרויקט של גוגל ולא בכדי הזמנו אותם היום, למדנו על הפרויקט הנפלא שלכם בוויצ"ו וכל הסנכרון באזור חיפה, יש עוד תכניות, לא לכולם יכולתי לתת פה היום זמן ולא את כולם הזמנו, יש את קרן רמון ויש את המדענים הצעירים באקדמיה, את כל האפשרויות השונות לבוא וללמוד ולעשות את הבגרויות כבר בכיתה י'-י"א, במקומות השונים, יש את פרויקט עתידים, יש עוד הרבה מאוד תכניות, אבל אין סנכרון.
עליזה לביא: אף אחד לא יודע מהשני.
עליזה לביא: כלומר יכול להיות שאתם קצת יודעים והם קצת יודעים, אבל אין פה יד מרכזת ואני חושבת שזה עומד לפתחך.
עליזה לביא: אז אני מבקשת שנחזור וניפגש בראשית מושב החורף ואת תציגי לנו, גברתי, את מה שלמדת בחודשים שיחלפו.
<בינה בראון: אני מציעה, לשיקול דעתך כמובן, להזמין לישיבה הבאה את נשיאי האוניברסיטאות ואת האדונים מוות"ת שאחראים על התשלום לאוניברסיטאות, לראות אולי - - -
<נועה בינשטיין: סליחה, אני נציגת המועצה להשכלה גבוהה.
עליזה לביא: אני בכוונה עוצרת עם ההשכלה הגבוהה, אנחנו נעשה דיון נפרד עם ההשכלה הגבוהה.
עליזה לביא: אני לא יכולה, אני כבר חייבת לסיים.
עליזה לביא: אני עוד לא בהשכלה הגבוהה, כי - - -
<בינה בראון: אבל רק רציתי להגיד שאנחנו חינוך לא פורמלי ויש חינוך פורמלי ו - - -
עליזה לביא: בסדר, בהשכלה הגבוהה נקדיש לזה, אבל אי אפשר להמשיך להפקיר את הפערים הללו בכל התהליך, תהליך הסוציאליזציה וכל מה שאנחנו רואים במערכת של העל יסודי, כי זה ימשיך לא להגיע לאוניברסיטה ולצבא אם אנחנו לא נטפל בגילאים הללו.
<בינה בראון: אני מסכימה איתך ומודה לך.
עליזה לביא: תודה לכם.
<ניצה סובוביץ: אני רוצה להוסיף הערה קטנה.
<ניצה סובוביץ: קודם כל תודה רבה, אנחנו רוצים להזמין אתכם, בספטמבר נודיע על ערב שאנחנו עושים, ערב לאלף, למדעניות, חוקרות, תעשייניות, עם הבנות שלנו, שבקיץ הזה תעבורנה קורס שגרירות, חלק מהן כבר משגררות בכל מיני אירועים ומי שרוצה לקרוא יותר יש ערך בוויקיפדיה 'מובילות לטכניון' שהפקולטה למגדר של אוניברסיטת חיפה הכינה.
עליזה לביא: תודה רבה לכולם, המשך יום נעים והרבה הצלחה, המדענית הראשית שלנו.
עליזה לביא: כ"ח באייר התשע"ד, יום ירושלים, ה-28 במאי 2014.
עליזה לביא: על סדר היום שירות בנות דתיות בצבא, בהשתתפות יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים רחל טבת ויזל ואני מקווה שיותר מאוחר יצטרף אלינו סגן שר החינוך, חבר הכנסת אבי וורצמן.
עליזה לביא: הוועדה שלנו מתכנסת הבוקר כדי לדון בכמה סוגיות - ובכמה פניות שהגיעו אל הוועדה – בנושא של העברת מידע על פעילות הצבא, על מסלולים מיוחדים בצבא, על מסלולים מותאמים, על מסלולים עם רגישות לצרכים של הבנות הדתיות, על היכולת של הצבא להעביר את המידע לבנות, לתלמידות, להורים שלהן באמצעות בתי הספר כנהוג.
עליזה לביא: הסוגיה הזאת צפה ועולה בהקשרים שונים.
עליזה לביא: גם כל הפעילות שהתקיימה בשלושת הימים האחרונים שקדמו לישיבת הוועדה מלמדת על כך שיש הרבה מאוד תסיסה סביב הנושאים האלו.
עליזה לביא: היו התבטאויות כאלה ואחרות, גם של מנהיגים רוחניים וגם של רבנים.
עליזה לביא: הנושא הזה של גיוס בנות לצבא הוא נושא שאני לא יכולה לומר שהוא שנוי במחלוקת, אבל הוא לא מספיק ברור.
עליזה לביא: הנושא עולה בעקביות בהקשרים כאלה ואחרים ואני בכוונה בוחרת בעדינות את המלים שלי.
עליזה לביא: מאידך, אנחנו רואים עלייה הולכת וגדלה במספר הבנות שמתגייסות לצה"ל מתוך בתי הספר הדתיים.
עליזה לביא: היום 25 אחוזים מהבוגרים של החינוך הממלכתי-דתי מתגייסות לצבא הגנה לישראל ורבות מהן משובצות בתכניות ייעודיות שמותאמות לצרכים שלהן והן ממשיכות לקצונה ולתפקידי פיקוד.
עליזה לביא: בצה"ל זיהו את הפוטנציאל האיכותי של הבנות ואני מיד אעביר את רשות הדיבור ליועצת הרמטכ"ל לענייני נשים והיא תפרט בהרחבה ותיתן את הדגשים שלה.
עליזה לביא: בשנים האחרונות באמת נפתחו הרבה מאוד מסלולים מותאמים.
עליזה לביא: הצבא היום שונה מהצבא אליו אני התגייסתי לפני הרבה מאוד שנים.
<רחל טבת ויזל: התגייסנו אליו ביחד.
עליזה לביא: זה ידוע וגלוי.
עליזה לביא: רחל הייתה המד"כית שלי בקורס קצינות.
עליזה לביא: עבורנו זאת באמת סגירת מעגל.
עליזה לביא: את זוכרת היטב שבמסלולים שהיו בכלל לנשים היו מעט מאוד אופציות היכן אפשר לשרת כקצינות ואילו היום המסלולים הורחבו ובכלל היום 92 אחוזים מהמסלולים פתוחים לבנות הצעירות בצה"ל ובתוך זה גם כמובן מסלולים שמותאמים למי שמבקשת מסלולים שיהיו מתאימים לאורחות חייה ולחיים הדתיים שלה.
עליזה לביא: לאחרונה היינו עדים כולנו, גם בתקשורת, לוויכוח הער בין רבני הציונות הדתית באשר לגיוס הבנות לצבא.
עליזה לביא: יש כאלה שמתנגדים נחרצות ויש כאלה שקוראים לראשי האולפנות ולבתי הספר התיכוניים שלא להתיר פעילות שמעבירה מידע על נושא הגיוס לצבא.
עליזה לביא: הדיון הוא ער ונרחב.
עליזה לביא: אני חושבת שצריך להפריד בין המקום הזה בו נבוא ונאמר חד משמעית כן או לא לבין המקום של מניעת מידע.
עליזה לביא: מה שקורה היום בפועל זה שמידע על המסלולים המותאמים, על כל העבודה שנעשית, נמנע מהבנות.
עליזה לביא: אני רוצה לספר לכם היכן התחדדה לי הבעיה עד הסוף.
עליזה לביא: זה היה בהלוויה של ראש הממשלה לשעבר שרון.
עליזה לביא: לאחר שהיה כאן טקס בכנסת נסענו באוטובוסים אל חלקת הקבר ובחלקת הקבר חיכו הרבה מאוד חיילות וחיילים.
עליזה לביא: ניגשו אלי שלוש חיילות ושלושתן היו דתיות והן אמרו לי שרק אחרי שהן התגייסו לצבא ופגשו בנות דתיות בטירונות, נודע להן שיש מסלולים שמותאמים לבנות וקודם הן לא ידעו על כך.
עליזה לביא: הן שובצו בכלל צה"ל.
עליזה לביא: לא קל להן והן מאוד מאוד רצו עזרה וביקשו לעבור.
עליזה לביא: כמובן ניסינו לעזור להן.
עליזה לביא: אני שואלת למה זה צריך לקרות.
עליזה לביא: למה המידע נמנע מהבנות, מהתלמידות, מבתי הספר, מההכוונה, מההורים.
עליזה לביא: יש כאן שאלות שצריך לשאול אותן ותשובות שצריכות להינתן.
עליזה לביא: אני לא רוצה להאריך אלא להעביר אליך את רשות הדיבור.
עליזה לביא: קודם כל לשמוע מה קורה בצבא, מה השינויים, מה ההיערכות, היכן את מזהה את הבעיה וגם כמובן לפתוח את זה לדיון.
<רחל טבת ויזל: אני נמצאת כאן בכובע של יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
<רחל טבת ויזל: אני בעצמי מהמגזר הדתי, מאולפנת צפירה למי שמכיר.
<רחל טבת ויזל: זה הכובע המרכזי שלי והכובע הלא פחות ואולי יותר משמעותי שלי הוא כאימא לשתי בנות שלומדות באותה אולפנה בה אני למדתי, באולפנת צפירה, לשם אני כקצינה בכירה בצה"ל יכולה לבוא לאסיפת הורים כאימא של הבנות אבל לא יכולה לבוא ולספר על מה קורה בצבא, מה אני עושה בצבא, מה התפקיד שלי וכולי.
<רחל טבת ויזל: כאן אני פותחת ועל זה אני רוצה לדבר.
<רחל טבת ויזל: אני רוצה להתחיל קצת עם הנתונים.
<רחל טבת ויזל: כמו שאמרה חברת הכנסת לביא, עם השנים עלה בצורה משמעותית מספר הבנות הדתיות שמתגייסות לצה"ל.
<רחל טבת ויזל: אם עליזה ואני בזמנו היינו בקבוצה קטנה של נשים דתיות בצבא, הרי שאנחנו מדברים על שנת גיוס 2013 – עדיין לא סכמנו את 2014 – עם 1,616 בנות דתיות שאנחנו מזהים אותן כבוגרות אולפנות וחינוך דתי-ממלכתי.
<רחל טבת ויזל: אני מתארת לעצמי שיש יותר, אבל 1,616 מזוהות עם החינוך הזה.
<רחל טבת ויזל: בשנה שלפני כן היו 1,503.
<רחל טבת ויזל: בשנת 2011 היו 1,062.
<רחל טבת ויזל: בשנת 2010 היו 935.
<רחל טבת ויזל: זאת אומרת, אנחנו מדברים על עלייה מדי שנה ושנה בקפיצות די משמעותיות.
<רחל טבת ויזל: הזכירה חברת הכנסת לביא את האוכלוסייה ממנה מתגייסות הבנות הדתיות.
<רחל טבת ויזל: בכלל, במדינת ישראל למעלה מארבעים אחוזים מהנשים לא מתגייסות לצה"ל, הרוב נוכח הצהרת דת.
<רחל טבת ויזל: בערך מחצית מהאוכלוסייה אוכלוסייה חרדית, ומחצית נוספת, אולי קצת פחות ממחצית, קבוצה של נשים מהחינוך הממלכתי-דתי ואני מניחה שמדובר בין 6,000 ל-7,000 נשים במחזור.
<רחל טבת ויזל: אם מתוך ה-6,000-7,000 בחרו להתגייס 1,616, המספרים הם משמעותיים.
<רחל טבת ויזל: אנחנו היום בצה"ל סופרים, את אלה שאנחנו יודעים לזהות כבנות בוגרות המקומות האלה, קרוב ל-3,500 נשים דתיות בכל רגע נתון, חיילות חובה, קצינות וכולי.
<רחל טבת ויזל: היום מי שיימצא בבסיסי צה"ל, בקריה או בכל מקום אחר, יפגוש נשים עם חצאיות ארוכות ונשים בכיסוי ראש.
<רחל טבת ויזל: יש לנו היום שתי נשים צעירות עם כיסוי ראש שהן מדריכות בבית הספר לאיסוף קרבי שזה תפקיד קרבי לכל דבר ועניין.
<רחל טבת ויזל: זאת אומרת, זה כבר לא חזיון נדיר בצה"ל.
<רחל טבת ויזל: מה הצבא עושה ומה יש בצבא.
<רחל טבת ויזל: לפני הגיוס חיל חינוך נכנס לכל בתי הספר, בשביעית ובשמינית, כדי לחשוף את הנוער לאפשרויות העומדות בפניו בצבא, לזכויות שיש לו ולכל המגוון שיש.
<רחל טבת ויזל: הדבר בלתי מתאפשר לצה"ל במוסדות החינוך הממלכתיים-דתיים.
עליזה לביא: באופן גורף?
<רחל טבת ויזל: אני אומר על זה מילה.
<רחל טבת ויזל: באופן עקרוני אנחנו לא נכנסים למוסדות החמ"ד.
<רחל טבת ויזל: השותפים שלנו המרכזיים הם אלומה שנמצאים כאן ועושים את עבודת הקודש והם מול האוכלוסייה הזאת על מנת לחשוף אותה.
<רחל טבת ויזל: יוצגו בפניכם הנתונים, אבל משהו כמו לשלושים אחוזים מבתי הספר אפשר להיכנס וגם שם לא בצורה מלאה.
<רחל טבת ויזל: אנחנו נחשפים לחלק גדול מהאוכלוסיות האלה אחר הצהרים, ואני שוב אשתמש בדוגמה האישית שלי של אולפנת צפירה.
<רחל טבת ויזל: אני גרה בשוהם ועשינו ערב לבנות בשביעית, כיתה י"א, לפני קבלת ההחלטה ודיברנו על שירות צבאי לבנות דתיות.
<רחל טבת ויזל: מספר הבנות שהגיעו מאולפנת צפירה, האולפנה שאני מכירה, היה עצום.
<רחל טבת ויזל: זאת אומרת, אני לא יכולה להיכנס לשם בבוקר וגם אלומה לא יכולה להיכנס לשם בבוקר, אבל הבנות רוצות לשמוע מה קורה ולכן במקרה אני בשוהם ולכן יכולנו להגיע אליהן.