GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מקסין פסברג: לכן כאשר אנחנו אומרים שאנחנו צריכים להתמודד עם דעות קדומות ועם דפוסי חשיבה מיושנים, אנחנו צריכים ללמוד לזהות אותם ואם אנחנו לא יודעות לזהות אותם, אנחנו לא יכולות לטפל בהם.
<מקסין פסברג: בכל סיטואציה כזאת שאתן מוצאות את עצמכן סביב שולחן ואולי אתן צריכות להילחם קצת על הכיסא או אתן צריכות להילחם על זכות הדיבור או תראו את הנשים מצביעות כאשר הגברים פורצים או כאשר אתן שומעות על אישה שצריכה לעזוב את הישיבה והיא קמה ומסבירה למה היא עוזבת - וזה כאשר הגבר קם ואומר שלום ולהתראות - כי היא צריכה לקחת את הילד, היא צריכה ללכת לרופא, היא צריכה כך וכך.
<מקסין פסברג: אנחנו צריכים לזהות את דפוסי ההתנהגות האלה, להילחם בהם ולהפסיק אותם.
<מקסין פסברג: כדי להבין את זה, כל אחת מאתנו צריכה לדעת עד כמה אצלנו הדעות הקדומות קיימות ועד כמה אנחנו חיים עם הדעות האלה סביבנו.
<מקסין פסברג: לכן הזיהוי הוא מאוד מאוד חשוב.
<מקסין פסברג: כל הזמן שואלים אותי איך זה לנהל בעולם של גברים ואני אומרת שזה לא עולם שוויוני וכדי להצליח אני צריכה להיות יותר טובה.
<מקסין פסברג: אני צריכה להצטיין, אני צריכה לקחת אחריות ואני צריכה לפתח עור של פיל כי כאשר אותו אחד אומר לי אשתו של מי את, אני צריכה לענות כמו שצריך ולומר שאני מהנדסת ליתוגרפיה, כי זה מה שהייתי אז.
<מקסין פסברג: לבעלי יש חלק חשוב ויקר.
<מקסין פסברג: הסיפור של חניכה הוא עוד נושא עם הרבה מיתוסים.
<מקסין פסברג: אומרים שנשים זקוקות לחניכה ואני אומרת לא נכון.
<מקסין פסברג: כולם צריכים חונכים.
<מקסין פסברג: הזכרתי שהיה לי מנהל שעשה בשבילי המון והיה עבורי חונך אמיתי וזה נכון.
<מקסין פסברג: מסביבי לא היו נשים ואני מקנאה בך על כך שהיה לך לאן ללכת אבל לי בהייטק לא היו נשים ברמות כאלה שיכלו לעזור לי אבל אני כן חושבת שאנחנו צריכים להבין שבסופו של דבר כולם זקוקים לחונכות.
<מקסין פסברג: כשאני אומר את סיכום דבריי אני אציע לכם, ואני אומרת זאת כבר עכשיו, שכל אחת צריכה שיהיה לה חונך או חונכת אבל לא נצליח לפתור את כל הבעיות לבד וגם לא צריך לעשות זאת.
<מקסין פסברג: התפקיד של כולנו, ואני מסתכלת כרגע עליכן, על עובדות אינטל, הוא להגדיל את מספר הנשים במשרות בכירות.
<מקסין פסברג: אני מסתכלת עליך אורלי ועליך קרן ואני מסתכלת עליך עינב ואני אומרת לכן שהתפקיד שלכן הוא לגדל את הדור הבא של הנשים שישבו מסביב לשולחן יחד אתכן.
<מקסין פסברג: זה לא קורה במקרה וזה לא קורה בטעות אלא יש שלושה דברים שאני אומר עכשיו ואני לא מאמינה בהם.
<מקסין פסברג: אני מאמינה בעבודה קשה והנושא הזה קורה אם אנחנו מוכנות להשקיע.
<מקסין פסברג: המשפט האומר שאם תשקיע תשפיע ואם לא תשקיע לא תשפיע, הוא נכון.
<מקסין פסברג: כדאי מאוד ללמוד את ההבדלים, לכבד אותם ולמנף אותם.
<מקסין פסברג: כדאי מאוד ללמוד שהטכניקות האישיות והארגוניות אותן אנחנו צריכות כדי לטפל בכל הסוגיות והגיוון המגדרי הוא יתרון.
<מקסין פסברג: בסופו של דבר הדרך לשינוי מתחילה בחינוך.
<מקסין פסברג: כמתנה שלי לכן אני אומרת שכל אחת צריכה שיהיה לה טיצ'בל פוינט אוף ויו, מה השקפת העולם האישית שלה, וכל אחת צריכה שיהיה לה את זה כי אחרת לאן אתן הולכות?
<מקסין פסברג: מצאי לך מאמן טוב וקחי אחריות.
<מקסין פסברג: קחי אחריות.
<מקסין פסברג: אף אחד לא יעשה את זה בשבילכן אלא אתן אחראיות למה שיקרה אתכן וצאו מתוך נקודת הנחה שזה קשה.
<מקסין פסברג: בסופו של דבר זכרו שהמנהיג הטוב הוא זה שעומד מתחת למשקוף גם כאשר מסירים את הפיגומים וזה הסיכום של לקיחת אחריות.
<מקסין פסברג: פיטר דרוקר שהוא בעיני באמת איש מדהים אמר שהמיומנות החשובה ביותר למנהיגים היא אמפתיה.
<מקסין פסברג: יש לנו את זה.
<מקסין פסברג: תודה רבה.
עליזה לביא: תודה רבה רבה על ההרצאה מעוררת ההשראה.
עליזה לביא: באמת תודה.
עליזה לביא: אני מבקשת ממשתתפות הפאנל לעלות לבמה.
עליזה לביא: גברת דלית שטאובר, לשעבר מנכ"לית משרד החינוך ויושבת ראש הוועדה לקידום נשים בשירות המדינה.
עליזה לביא: ד"ר יפעת ראובני, מרצ ליזמות עסקית חברתית בבית הספר למינהל עסקים על שם רקנטי, אוניברסיטת תל אביב.
עליזה לביא: גב' אתי רוטר, מנכ"לית משותפת, "קסטרו".
עליזה לביא: ד"ר יהודית ריכטר, מנכ"לית מדינול.
עליזה לביא: גברת שרון כידון, עיתונאית, מגישת תכנית רשת כלכלית, ערוץ 2.
עליזה לביא: גברת ליאת גור, מנהלת הדרכה והסברה, התאחדות בעלי המלאכה והתעשייה ואני מזמינה את "צלע", קבוצת תיאטרון פלייבק נשים שתתפוסנה את המקום שלהן ותלווינה אותנו במהלך הפאנל הזה.
עליזה לביא: אנחנו מחליפות קהל.
עליזה לביא: כלומר, קהל יוצא וקהל נכנס.
עליזה לביא: אנחנו רוצים לעמוד בזמנים.
עליזה לביא: היום שלנו עמוס והוא יום ארוך.
עליזה לביא: אנחנו חייבים להגיע למליאה בשעה 4:00 וגם שם מחכה לנו יום עמוס עם סדר יום שעוסק כולו בנושא שלנו של מעמד האישה, חוקים במעמד האישה, דיון שהעלינו לסדר.
עליזה לביא: הכותרת שבחרנו היא להתנהל כלכלית זה העסק שלי ואני רוצה לבקש את משתתפות הפאנל, כל אחת, לקחת את ההתנהלות הכלכלית איך שהיא מפרשת לאור הניסיון שלה, לאור הקשיים, לאור ההצלחות אבל גם הכישלונות ולשתף אותנו עד כמה שאפשר בכנות בהבנה או בתובנה שלכן את הכותרת שלנו להתנהל כלכלית זה העסק שלי.
עליזה לביא: נתחיל עם דלית שטאובר.
<דלית שטאובר: שלום לכל הנמצאים אתנו כאן.
<דלית שטאובר: יום האישה הבינלאומי היה יום של חג בבית בו גדלתי.
<דלית שטאובר: אמי חגגה אותו באדיקות והשיח הכלכלי התחיל לראשונה בזיכרוני מהשיחות שלי עם אימא שלי.
<דלית שטאובר: היו כאן הרבה חוויות אישיות והחוויה המעצימה ביותר שאני קיבלתי כילדה, והיא זכורה לי וחרותה ב-DNA שלי, היא אמירה של אימא שלי עם תנועת יד שהייתה מלווה אותה והייתה אומרת לי כך: כל אישה ואת צריכה מקצוע וצריכה להשתכר כדי שלעולם לא תצטרכו לעשות את התנועה למישהו – תן לי – וכל אישה צריכה את הכסף שלה.
<דלית שטאובר: את זה אני זוכרת מאז הייתי בגיל שלוש.
<דלית שטאובר: הדבר הזה הנחה אותי מאוד.
<דלית שטאובר: כולנו יודעים שהדור בו גדלנו היה שונה מהדור של היום והיה עם הרבה פחות אפשרויות והרבה יותר הליכה ממסגרת למסגרת ופחות חופש פעולה שלקחנו לעצמנו לטייל בעולם ולחשוב ולהתלבט.
<דלית שטאובר: מהר מאוד הגעתי לעצמאות כלכלית.
<דלית שטאובר: אני עבדתי כבר בהיותי ילדה, אבל כאשר מדברים על כסף ועל עצמאות כלכלית, זה לא מספיק שלאישה יש מקצוע והיא עובדת אלא בעיני השכר צריך לאפשר לה קיום כזה שהכסף שלה לא יהווה חסם בקבלת ההחלטות שלה ואומר למה אני מתכוונת.
<דלית שטאובר: אם היא נמצאת בסיטואציה שלא מכבדת אותה, שהיא לא תפחד לעזוב אותה כי אין לה קיום כלכלי בזכות עצמה.
<דלית שטאובר: כדי להגיע לעצמאות כלכלית, לעתים אישה צריכה לעבוד הרבה יותר מאשר במשרה אחת, ואת רמזת לזה בדבריך.
<דלית שטאובר: בעיני האמירה משכורת שנייה צריכה לצאת מהלכסיקון.
<דלית שטאובר: אין משכורת שנייה.
<דלית שטאובר: יש משכורת ראויה ואנחנו ראויות למשכורת שתפרנס אותנו בכבוד ולכסף משלנו כדי להיות חופשיות בשיקולי הדעת שלנו ובקבלת ההחלטות.
<אתי רוטר: שלום לכל המשתתפות.
<אתי רוטר: עבורי זה באמת יום חג ולהיות כאן ביום הזה, זאת חגיגה.
<אתי רוטר: בדרך כלל אני נמצאת במקום אחר, בעבודה.
<אתי רוטר: כאשר חשבתי על השאלה, גם אני חשבתי מתי היה הרגע בו הבנתי שאני צריכה עצמאות כלכלית.
<אתי רוטר: אני בחרתי להינשא צעירה לחייל.
<אתי רוטר: גדלתי במשפחה מפנקת, עוטפת, מצב כלכלי טוב והאמת שלא חשבתי באמת מה יקרה ביום אחרי החתונה.
<אתי רוטר: אבי הודיע לי חד וחלק שאני צריכה מהיום הזה למצוא לי עבודה ולהתפרנס.
<אתי רוטר: כך הגעתי ל"קסטרו" כי זה היה המקום שהסכים לקבל אותי.
<אתי רוטר: זכור לי המשפט שאבי קיבל אותי באותו בוקר.
<אתי רוטר: הוא בירך אותי ואמר לי שאני לא אחשוב שבאתי כבתו של הבוס, שהוא נותן לי את הזכות הראשונה למפתחות של העסק ואני אהיה הראשונה לבוא ואחרונה ללכת.
<אתי רוטר: במחשבה היום אני יכולה לומר כמה דברים.
<אתי רוטר: ראשית, אבי נתן לי את הזכות, הוא נתן לי את המפתחות לדבר שהיה בזמנו הדבר הכי יקר והוא היה הרוח הגבית שלי.
<אתי רוטר: הוא סמך עלי וכן, אני הייתי צריכה לענות על הציפיות ולהצליח.
<אתי רוטר: פעם אחת כשניתנות הזדמנויות, המסר שלי הוא שצריך לדעת להיכנס ולקחת אותן, וזה בכלל לא היה פשוט, גם לעבוד עם אבא מאוד דומיננטי וגם לתפוס את מקומי בחברה ושאני אהיה ראויה בעיני העובדים.
<אתי רוטר: היום ב"קסטרו" אנחנו מעסיקים למעלה מאלפיים עובדים בחברה, שבעים אחוזים הן נשים, למעלה מ-65 אחוזים בדרגי ניהול.
<אתי רוטר: גבי ואני משתכרים משכורת זהה וכך הדבר לגבי המשנה למנכ"ל כאשר יש לנו שניים, אישה וגבר שמשתכרים משכורת זהה.
<אתי רוטר: מאוד חשוב לנו שיהיה שוויון בשכר והדוגמה האישית מלמעלה למטה.
<אתי רוטר: בהנהלה שלנו יש רוב מובהק לנשים.
<אתי רוטר: אנחנו ארבע מנהלות ושני מנהלים ואני מאוד גאה להיות בחברה הזאת שאני חושבת שהיא חברת מופת.
עליזה לביא: העובדה שאין פערי שכר אצלכם, זה כי את לוחצת ולך זה חשוב?
<אתי רוטר: אני חושבת שזה חלק מהתרבות של "קסטרו".
<אתי רוטר: אני בהחלט חלק מהערכים שנבנו בחברה.
<אתי רוטר: אני לא אומר שבאותו רגע הבנתי את כל המשמעות אבל משלב מאוד מוקדם בחיי הבנתי שאני צריכה את העצמאות הכלכלית.
<אתי רוטר: אנחנו מאוד דואגים שלא יהיו פערי שכר באותן משרות וזאת הדוגמה האישית.
<אתי רוטר: אני חלק מכל החלטה כלכלית חשובה למרות שבתחומי האחריות יש תחומי אחריות של גבי ויש תחומי אחריות שלי אבל החלטות האסטרטגיות הן משותפות.
עליזה לביא: אתן תמשכנה ותעלינה בהמשך עת תרצו בכך.
עליזה לביא: דוקטור יהודית ריכטר.
<יהודית ריכטר: קודם כל, בניגוד למה ששמעתי מכמה נשים, אני אף פעם לא הרגשתי אישה.
<יהודית ריכטר: אני נלחמתי על הדברים אותם אני רוצה להשיג.
<יהודית ריכטר: נכון שבהחלט יש מצבים שאחרים התייחסו אלי כאישה, אבל אני לא.
<יהודית ריכטר: קשה לי לומר שאני רצתי כדי לפרנס אותי.
<יהודית ריכטר: אני רצתי כדי לעשות את הכי טוב, מה שצריך לעשות באותו רגע, מה שהכי טוב אני יכולה לעשות.
<יהודית ריכטר: זה לא אומר שלא הייתה דחיקה שניסתה אפילו פורמלית לעצור בי, כמו למשל באוניברסיטה, מעוז קידמה, וכאשר הודעתי שאני בהריון אמרו שיבדקו עוד פעם את המינוי שלי, אם צריך או לא, והסתבר שביטוח לאומי לא מוכן לבטח אותי כשאני מלמדת בתקופה הראשונה אחרי הלידה כי כך אומר החוק.
<יהודית ריכטר: אני נלחמתי שאוכל לעשות זאת אבל לא כי אני אישה אלא כי רציתי להמשיך ללמד.
<יהודית ריכטר: אני מנסה לומר שלא שמתי לב שאני אישה.
<יהודית ריכטר: קרה לנו בחברה שלנו, שהיא חברה - כמו שאתם יכולים להניח - שוויונית, אנחנו עשרה אנשים בהנהלה, חמש נשים וחמישה גברים, אבל אני רוצה לציין שבין הנשים התפקידים הם כאלה שלא הייתם מצפים.
<יהודית ריכטר: כלומר, אצלנו יש סמנכ"ל תשתיות שהיא אישה, סמנכ"ל פיתוח שהיא אישה, סמנכ"ל ייצור שהיא אישה, סמנכ"ל כספים שהיא אישה ואנכי.
<יהודית ריכטר: הן שם בתפקידים לא כי הן נשים אלא כי הן טובות במה שהן עושות.
<יהודית ריכטר: אני רוצה לספר לכם משהו בהומור.
<יהודית ריכטר: מי שמכיר את הנהלים בארץ מכיר את זה שמגיע אישור מיוחד שצריך לקבל אותו כאשר מייצאים מוצרים מהארץ, אם מעסיקים בני מיעוטים.
<יהודית ריכטר: בנושא הזה צריך לעסוק בנפרד ואולי נשים יאמצו זאת כנושא להשיג בו משהו.
<יהודית ריכטר: בכל אופן, אלינו, לחברת מדינול הגיע טלפון מאיזשהו ארגון שאחראי על ייצור ושאל את הסגנית שלי אם אנחנו מעסיקים מיעוטים.
<יהודית ריכטר: התשובה שלה הייתה: רק רגע, אני מסתכלת מסביב, כן, יש כאן כמה גברים.
<יהודית ריכטר: כך אני רוצה לנהוג וכך אני רוצה להנהיג.
<יהודית ריכטר: אני יכולה לחבר בין דבריו של יושב ראש הכנסת אדלשטיין וראש הממשלה נתניהו.
<יהודית ריכטר: שניהם דיברו בנושאים שנוגעים לכאן.
<יהודית ריכטר: אחד מהם אמר שכמו שוורן באפט אומר, אנחנו צריכות לנהוג.
<יהודית ריכטר: אני רוצה לשתף אתכן ולומר שיש ספר שכתבה אישה ושמה לורן לופטון, שם לא כל כך ידוע.
<יהודית ריכטר: הספר יצא בשנת 2011.
<יהודית ריכטר: שם הספר הוא: וורן באפט משקיע כמו נערה.
<יהודית ריכטר: היא מצטטת אותו והוא נותן כמה מאפיינים שהיא מפרטת אותם, כיצד נשים משקיעות וכך הוא ממליץ לאחרים.
<יהודית ריכטר: נכון או לא נכון, אני לא טובה דווקא בהשקעות ואני האחרונה שצריך לשאול אותה, אבל כמה דברים נעמו לאוזן כמו למשל נשים חושבות לטווח ארוך, הן מקדישות יותר זמן למחקר, הן רודפות פחות אחרי כל מיני אנקדוטות, הן עוסקות בפחות תדירות של החלפה, הן מסתכלות יותר על הביטחון של הנושא עצמו וכן הלאה.
<יהודית ריכטר: הן בעיקר נתונות פחות ללחץ מחברותיהן או מעמיתיהם, דבר שהוא מעניין.
<יהודית ריכטר: אני אסיים בדבר אחר אותו הייתי מאוד רוצה להבהיר כאן והוא דווקא שייך למה שאמר שר האוצר.
<יהודית ריכטר: הוא אמר שאולי יבוא היום ותהיה ועדה למעמד הגבר.
<יהודית ריכטר: אני רוצה להציע דבר אחר לחלוטין.
<יהודית ריכטר: אנחנו בארגונים מאוד מודעות לכך שבגלל הערנות לנושא מגיעים לנו כל מיני תנאים, בגלל שיש לנו ילדים ואנחנו אחראיות, בגלל שיש לנו משפחה ואנחנו אחראיות, והשגנו את מה שהשגנו וכל הכבוד.
<יהודית ריכטר: הגיע הזמן שבהגדרה של שוויון הגברים יקבלו את ההטבות האלה.
<יהודית ריכטר: זאת תהיה ההטבה.
<יהודית ריכטר: שהתרבות הארגונית של החברה או הארגון בו אתה עובד תהיה כזאת שמותר לגבר לקום ולומר שהוא הולך כי הוא צריך להוציא את הילד מהגן בשעה 4:00 וזה יהיה לגיטימי.
<יהודית ריכטר: כצעד מתחיל בחברה שלנו עשינו תחרות בישול.
<יהודית ריכטר: הזכייה במקום ראשון לעוגה הטובה ביותר ניתנה לגבר, מנהל הייצור.
<יהודית ריכטר: תודה.
עליזה לביא: שרון כידון, עיתונאית, מנחת תכנית רשת כלכלית, פמיניסטית, מקדמת נושאים פמיניסטיים.
עליזה לביא: יש שיתופי פעולה פורצי דרך אתך.
עליזה לביא: איך את מפרשת ולאן את לוקחת?
<שרון כידון: הדוברות לפני דיברו על הפן האישי ואני אתחיל באישי ואחר כך אעבור לפן החברתי.
<שרון כידון: קודם כל, לא נולדים עם מודעות מגדרית.
<שרון כידון: זה לא משהו שאת קמה בבוקר ואומרת אני בת וכדאי שאני אדאג למגדר אלא זה דבר שרוכשים אותו עם הזמן כאשר עוברים יותר ויותר מייל סטונס בחיים ורואים פתאום רגעים או שנתקעים או שצריך לדבר על זה כמו שמקסין תיארה רגעים בחיים שלה בהם היא בעצם פיתחה מודעות מגדרית.
<שרון כידון: כולנו עושות את זה וכולנו חווינו את זה.
<שרון כידון: איפה זה קרה לי?
<שרון כידון: ניגע מעט באישי ואז נגיע לחברתי.
<שרון כידון: אמי הייתה מורה ולא ראיתי הבדל כי כל האימהות בשכונה בה גדלתי היו מורות או לא עבדו ולכן לא הבנתי את התפקיד של האישה.
<שרון כידון: בגיל 16 יצאתי במשלחת לארצות הברית ומוקמתי בדנוור קולורדו בלי ההורים, משלחת נוער לחצי שנה, וגרתי בביתה של אישה שמארחת אותי והיא מנהלת יחסי הציבור של מוביל אוייל, חברת ענק בדנוור קולורדו.
<שרון כידון: ראיתי אישה שחוזרת בערב כמו אבא שלי שהיה איש צבא.
<שרון כידון: בפעם הראשונה – גרתי בשכונה שכולם היו פחות או יותר באותו מעמד סוציו אקונומי, מעמד בינוני רגיל, משכילים, אנשים עובדים אבל האימהות עבדו עם משכורת שנייה – לפתע אני רואה אישה מפרנסת, אם חד הורית, מנהלת משפחה ותפקיד וביום הזה אני זוכרת את עצמי אומרת לעצמי שאני רוצה להיות כזאת.
<שרון כידון: אני רוצה להיות האישה הזאת שמפרנסת ונושאת בתפקיד חשוב.
<שרון כידון: משם לתפקידים האחרים בצבא, באוניברסיטה, אבל איפה היה רגע המבחן האמיתי שלי?
<שרון כידון: עת נישאתי.
<שרון כידון: נישאתי לגבר חזק, מרוויח, אפילו מעט מבוסס בקהילה העסקית ואני אחרי לימודים, תואר שני בתקשורת, עבדתי כבר במשרד פרסום, עבדתי בחדשות ערוץ 2, ואני נישאת לגבר ואז הבחירה הגדולה.
<שרון כידון: אני נמצאת בשכונה יחסית מבוססת, המון אימהות אומרות: אני בוחרת, אני פמיניסטית, אני בוחרת להישאר בבית, יש לי מקצוע.
<שרון כידון: רובן היו משכילות ועובדות לפני הנישואין אבל אז הן בוחרות לגדל את הילד המושלם, האימא שנותנת מעצמה, ואני שואלת את עצמי האם אני רוצה להיות במפלגה של האימהות העובדות או במפלגה של האימהות שלא עובדות והן אימהות מושלמות.
<שרון כידון: שם רגע הבחירה האמיתי שלי היה, איזו אימא אני רוצה להיות, האימא הזו או האימא הזו.
<שרון כידון: אז אמרתי, מי אמר שאלה הם התנאים.
<שרון כידון: התנאים הם שלי, איך אני קובעת ואיך אני מגדירה את זה.
<שרון כידון: כאן נשים נקודה לסיפור האישי.
<שרון כידון: עם השנים עמותת כוח נשים לקחה אותי לעבודה יותר רצינית בארבע-חמש השנים האחרונות ואני עובדת עם ויצ"ו וכיום עם תא העיתונאיות שהפך להיות מאוד מאוד פעיל וזאת עבודה מאתגרת ומעניינת.
<שרון כידון: לעניין הציבורי.
<שרון כידון: דיברנו מצד אחד על תהליכים של שינוי.
<שרון כידון: תהליכים שהם אבולוציה.
<שרון כידון: כלומר, יותר ויותר נשים פורצות, יותר ויותר נשים מגיעות.
<שרון כידון: הכנסת הזאת לא נראית כמו הכנסת הקודמת אבל יש גם שתהליכים שהם רבולוציוניים, תהליכים של מהפכות שנעשים גם על ידי חקיקה שנעשית כאן, נעשים גם על ידי הבוס שלך נניח יאיר לפיד שאמר שהוא קובע קווטה של ארבעים אחוזי נשים במפלגה שלו, נעשים על ידי מהפכות חברתיות, נשים שלא מוכנות ליישר קו עם מה שנעשה ועוד רבולוציות שונות רגולטוריות.
<שרון כידון: כלומר, לא מספיק שנחוקק חוקים אלא גם נאכוף אותם.
<שרון כידון: אלה הדברים שנעשים בדרך רבולוציונית, אבל איפה התפקיד שלנו?
<שרון כידון: אומרת מקסין שהתפקיד שלנו הוא להגיד לא נסתפק במקום שנותנים לנו, אבל אני אומרת שזה לא מספיק.
<שרון כידון: אסור להסתכל רק על הנשים שיושבות כאן החזקות, אלה שהגיעו, אלה שפעילות אלא על הנשים שלא ניתנה להן הזכות ולא תמיד יכולות לקחת את המקום.
<שרון כידון: נפגשתי עם נשים במועצות דתיות, נשים ברשויות מקומיות בהן התקרה היא תקרה אמיתית והיא לא מטאפורית.
<שרון כידון: לא נותנים להן להתקדם ושם זה לא מספיק.
<שרון כידון: שם הנשים שיושבות כאן צריכות לעשות עבודה עבור הנשים האחרות.
<שרון כידון: אני שמחה שקראת לקרן, לאינה ולכל הנשים שעובדות אתך, אורלי, כי יש להן תפקיד, אבל גם התפקיד שלנו לייצר סט של ערכים, שיח חברתי שונה לחלוטין והנה אנחנו מגיעים לתכנית שאני מנחה ברשת כלכלית.
<שרון כידון: קודם כל, העובדה שנתנו לי להנחות תכנית כלכלית.
<שרון כידון: נכון, יש את קרן מרציאנו פרשנית כלכלית מבוססת, יש את נחמה דואק שמנחה עכשיו תכנית כלכלית ברדיו, ועדיין לתת בערוץ 2 תכנית כלכלית לאישה, זה לא מובן מאליו ואני מאוד שמחה להיות זו שנושאת את זה, אבל לא לקחתי את זה רק כהישג אישי שלי.
<שרון כידון: העורכת שלי, הצוות שלי שכולל נשים, שאלנו את עצמנו מה אנחנו עושים וזה הדבר הבא.
<שרון כידון: צרכנות פיננסית חכמה לאישה.
<שרון כידון: כאשר אישה אוחזת באחריות הכלכלית של הבית, קודם כל כמו שאת אומרת היא גם מקבלת החלטות אולי לא של נערות אבל החלטות יותר שמרניות.
<שרון כידון: ראינו את המשבר הכלכלי האחרון והחלטות כלכליות משמעותיות צריכות להילקח גם על ידי האישה.
<שרון כידון: האישה לא רק מפרנסת, ובתקווה שתפרנס עוד מעט בצורה שווה, אלא האישה היא גם אחראית לחזקה המשותפת של הרכוש, להשקעות המשותפות, לעתיד הפנסיוני של הנשים.
<שרון כידון: כלומר, הגיע הזמן שנדבר גם על נשים כאחראיות לעתיד הפיננסי וזאת הכוונה של התכנית.
<שרון כידון: אני לא אאריך בדבריי אבל אם יהיה עוד סבב, אני אמשיך ברעיון הזה.
עליזה לביא: (קטע אמנותי)
עליזה לביא: יש את המשפט שאומר מכל מלמדיי השכלתי.
עליזה לביא: לפני שאני מציגה את השותפה הבאה לפאנל, ליאת גור, אני רוצה לומר שליאת הייתה סטודנטית שלי בקורס מגדר ותקשורת המונים באוניברסיטה.
עליזה לביא: לפני כמה שבועות הייתה לנו ישיבת ועדה שעסקה בעסקים זעירים.
עליזה לביא: גם אמי הייתה מורה והיא אמרה לי כמה פעמים בחיים שלהיות מורה, את אף פעם לא רואה את ההשקעה, היא הולכת הלאה ולא הרבה זוכים לראות את ההשקעה.
עליזה לביא: יש עכשיו פרויקט נהדר של Ynet להגיד תודה למורה או למורה שלך וזאת באמת הזדמנות לומר תודה.
עליזה לביא: ליאת גור, מנהלת הדרכה והסברה בהתאחדות בעלי המלאכה והתעשייה, את הממת אותנו בנתונים הקשים שהצגת בפנינו להם לא היינו ערים.
עליזה לביא: בין השאר, אחת הסיבות שאת יושבת כאן על הבמה היא לנסות לתאר לנו איך יכול להיות שכל כך מעט נשים באמת נמצאות במקום הזה של עסקים קטנים וזעירים.
<ליאת גור: אם לצאת מהאמירה שלך להתנהל כלכלית זה העסק שלך, המשפט הראשון שקפץ לי לראש הוא לא, התנהלות כלכלית, עצמאות כלכלית של נשים זה העסק שלנו כמדינה וחברה.
<ליאת גור: זאת הסיבה שאנחנו מוצאים רק ארבעה אחוזים מהעסקים בישראל שהן בבעלות בלעדית של נשים.
<ליאת גור: אני לא מדברת על עסקים בבעלות משפחתית או בבעלות משותפת.
<ליאת גור: זה בגלל שאנחנו במדינת ישראל נמצאים הרבה אחורה בהשוואה לארצות הברית ולאירופה בקידום נשים.
עליזה לביא: ארבעה אחוזים?
<ליאת גור: ארבעה אחוזים בלבד.
<ליאת גור: יש עשרים אחוזים נשים בעלות עסקים קטנים ובינוניים, אבל מדובר בבעלות משותפת.
<ליאת גור: לאחרונה בדוח שהוציא האיחוד האירופי הגדיר את יזמות השנים כהזדמנויות של מולטי ביליון יורו.
<ליאת גור: זה פשוט כשל שוק שהפוטנציאל הנשי כאן לא ממומש.
<ליאת גור: זה אומר פחות צמיחה ופחות גידול בשיעורי התעסוקה מאחר ולמדינת ישראל אין מדיניות כלכלית לקידום נשים.
<ליאת גור: אין מבנים.
<ליאת גור: בסוכנות לעסקים קטנים אין משרד לענייני נשים, להבדיל מהסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית למשל.
<ליאת גור: בימים אלה נדון בכנסת חוק עסקים קטנים ובינוניים אבל המילה נשים לא מוזכרת בו ולו פעם אחת.
<ליאת גור: נשים סובלות מאפליית אשראי ואלה נתונים שאנחנו מעבדים בימים אלה בהתאחדות שלנו.
<ליאת גור: אין לכך כל התייחסות בקרן האשראי.
עליזה לביא: מה זה אפליית אשראי?
<ליאת גור: אפליית אשראי זה שלנשים קשה יותר לגייס מימון, הנגישות שלהן לאשראי היא קטנה יותר וזה קורה ממכלול סיבות.
<ליאת גור: זה מחסור ברשתות חברתיות ועסקיות, זה חוסר בידע כלכלי וחוסר חינוך ליזמות וחינוך כלכלי.
<ליאת גור: בנוסף לכך גם סיבות פסיכולוגיות שמתחילות מוקדם יותר, חוסר אמונה ביכולת שלהן, חוסר הרצון שלהן להיות יזמיות, הבחירה לכאורה להיות שכירה, להיות עקרת בית.
<ליאת גור: 51 אחוזים מהשכירים הן נשים, כמו האחוז שלהן באוכלוסייה, אבל כשאנחנו מגיעים לנשים עצמאיות, רק 8.7 אחוזים מהעצמאים הן נשים.
<ליאת גור: זה פשוט פוטנציאל בלתי ממומש שפוגע קשות בכלכלה הישראלית.
<ליאת גור: זה דבר שצריך להפקיע אותו מהתחום של הדיונים של ארגוני הנשים ושל הוועדה לקידום מעמד האישה.
<ליאת גור: זה דבר שצריך להיות נדון בוועדת הכלכלה, בוועדת הכספים, במשרדים הכלכליים שלנו כי זה אינטרס כלכלי של מדינת ישראל.
עליזה לביא: אנחנו נחזור אליך בהמשך.
עליזה לביא: אני רוצה לומר לך שהנתונים שהצגת בוועדה ממש טלטלו אותנו.
עליזה לביא: כמו שאמרתי, היום יושבת ועדה, הוועדה לבחינת תקציב המדינה בהיבט מגדרי בראשות יעל מבורך מאגף התקציבים במשרד האוצר ועוד לפני קביעת תקציב המדינה היא תגיש את הנתונים שלה לוועדה אליה כולכן מוזמנות.
עליזה לביא: זה בא מתוך המקום והראייה הזאת כדי לנסות ולהבין איך אפשר לתקן.
עליזה לביא: אני עוברת אליך דוקטור יפעת ראובני.
עליזה לביא: במשך החלק האחרון של הדברים של ליאת לא הפסקת להנהן בראשך.
עליזה לביא: את מרצה ליזמות עסקית, חברתי לבית הספר למינהל עסקים על שם רקנטי באוניברסיטת תל אביב.
עליזה לביא: איך את לוקחת את הכותרת שלנו להתנהל כלכלית זה העסק שלי?
עליזה לביא: אחריות המדינה?
עליזה לביא: אחריות פרטית?
עליזה לביא: אחריות אישית?
<יפעת ראובני: ודאי שלא אחריות אישית.
<יפעת ראובני: אני הנהנתי מפני שזה היה הדרייב להתחיל ולחקור יזמות פיננסית, שזה תחום המחקר שלי.
<יפעת ראובני: אני מרצה ליזמות.
<יפעת ראובני: עברתי ליזמות פיננסית והגעתי לזה מפני שרציתי לחקור את השאלה למה אין נשים ולמה המספרים האלה מספרים לנו את הסיפור הזה.
<יפעת ראובני: לפני הרבה שנים התחלתי בדמות הפיקטיבית של ג'ודית שייקספיר.
<יפעת ראובני: מי מכיר אותה?
<יפעת ראובני: אחות הפיקטיבית של שייקספיר.
<יפעת ראובני: זה מאמר של וירג'יניה וולף שניסתה להסביר אז למה אין נשים שהן מפרסמות וכותבות ויצירתיות כמו שייקספיר.
<יפעת ראובני: אז היא בנתה דמות פיקטיבית יצירתית ומוכשרת בדיוק כמוהו עם נתון אחד שונה, שזה הג'נדר, והיא הגיעה למסקנה שהמחיר החברתי שתאלץ אותה ג'ודית שייקספיר לשלם הוא כל כך גבוה, שהוא פשוט לא משתלם לה ולכן לא נמצאות נשים בסקטור הזה.
<יפעת ראובני: בהשאלה לימינו, אותו דבר בעולם הפיננסי.
<יפעת ראובני: אחד הדברים שהביא אותי לחקור על זה, זה אותו משפט של תקרת הזכוכית שלאחרונה שמענו שתקרת הזכוכית נמצאת יותר אצלנו.
<יפעת ראובני: כלומר, אנחנו צריכות להפסיק לתרץ ולהתחיל לפעול.
<יפעת ראובני: אחת ההתנגדויות היותר חזקות שיש לי היא לדבר הזה שתקרת הזכוכית היא אצלנו.
<יפעת ראובני: אני חושבת שהחסמים הם בחוץ ואני חושבת שכאשר אנחנו מאמינים שתקרת הזכוכית היא אצלנו, אנחנו מאמינות שאנחנו לא יכולות לעשות וזה אחד המיתוסים הכי גדולים של הקפיטליזם.
<יפעת ראובני: כלומר, כל אחד יכול ואם אני לא יכול, סימן שאין לי את הכישרון/היכולת/האנרגיות ולכן האחר מוצלח יותר ממני.
<יפעת ראובני: ההסתכלות, כאשר ההסתכלות היא פנימית, אנחנו לא מסתכלים על החסמים בחוץ ובחוץ יש חסמים הרבה יותר גדולים.
עליזה לביא: את יכולה לתת לנו דוגמה?
עליזה לביא: להמחיש את זה?
<יפעת ראובני: כן.
<יפעת ראובני: חסמי האשראי הם אחד החסמים הבולטים ביותר.
<יפעת ראובני: לשמונים אחוזים מהאוכלוסייה בעולם, רובן נשים אבל לא רק, אין יכולת לבקש אשראי להקים עסק, גם עסק זעיר.
<יפעת ראובני: 75 אחוזים מהנשים לא מגיעות אפילו לתקרת המס.
<יפעת ראובני: אחד הסליידים שהביא אותי זה הדבר הזה שאתן לא יכולות לראות אבל הקו המאוד מאוד צר הזה, רבע ממנו הם עסקים של נשים שמקבלות אשראי מהבנקים.
<יפעת ראובני: הבנקים היום הם תשעים אחוזים מהמקור לאשראי להקמת עסקים.
<יפעת ראובני: ברגע שאין לנו יכולת לקבל אשראי, איך נקים את העסק?
<יפעת ראובני: זה מה שהוביל אותי למחקר על "כסף חדש".
<יפעת ראובני: כלומר, איזה מודלים אלטרנטיביים יש לנו למימון עסקים שיכולים לעזור לנו לעקוף את כל החסמים האלה.
<יפעת ראובני: תוך כדי גיליתי הרבה מודלים והם מודלים מאוד מעניינים ומאוד מרתקים בעולם שאני יכולה לספר על חלק מהם, אבל מה שגיליתי והיה עוד יותר מעניין הוא שבעצם היו כמה מודלים פיננסיים, אם שמרניים ואם לא שמרניים, שבעצם כאשר הם עבדו על פי ערכים נשיים, הם הצליחו יותר.
<יפעת ראובני: זה אחד הסודות הפחות גלויים לנו.
<יפעת ראובני: כלומר, אנחנו הרבה פעמים חושבים שאנחנו צריכים לפרוץ את הדרך ולהיות כמוהם, לשים כמה שיותר נשים חזקות בעמדות מפתח ואחר כך להמשיך את השיטה כמו שהיא.
עליזה לביא: מה זה ערכים פיננסיים נשיים?
<יפעת ראובני: למשל אחד המקומות המרתקים שמצאתי היה בית השקעות איסלנדי, ואני ממליצה לכולכן לראות ב-יו טיוב את הסרט של הלאה, שם המשפחה הוא בלתי ניתן לציטוט.
<יפעת ראובני: בית השקעות.
<יפעת ראובני: שתי נשים מאוד חזקות שהיו בעולם הפיננסי האיסלנדי והחליטו שנמאס להן קצת מהטסוטסטרון שמסביב והן רוצות להקים בית השקעות שיפעל על פי ערכים נשיים.
<יפעת ראובני: הווה אומר הערכים הפיננסיים הרגילים הגבריים הם חשיבה לטווח קצר, לקיחת סיכונים, אי הכרות עם התחומים בהם הם משקיעים, הכרות אישית, אמפתיה עליה דיברנו הרבה והן החליטו שהן רוצות ללכת ולהשקיע בצורה אחרת, לחשוב לטווח ארוך, להיות שקופות לגבי הסיכונים, לספר את האמת לאלה שלווים מהן, להיות יותר מקיימות, ללוות את האנשים.
<יפעת ראובני: אחת התוצאות היותר מדהימות היא שאחרי המשבר של 2008, משבר של איסלנד, בית ההשקעות שלהן היה היחיד ששמר על הכסף של המשקיעים שלו והיחיד ששמר על היציבות הפיננסית, מכל בתי ההשקעות ומכל המוסדות הפיננסיים באיסלנד, נכון ל-2008.
<יפעת ראובני: דבר נוסף שגיליתי, עוד מודל, מודל המייקרופייננס המאוד מוכר לנו שבעצם נותן לנשים בדרך כלל, נשים שלא יכולות לקבל אשראי מהבנק, הלוואות מאוד מאוד קטנות ופיתח איזשהו מודל של החזר הלוואות שמבוסס על ערבות הדדית.
<יפעת ראובני: כלומר, זאת קבוצה של חמש נשים שערבות לאותה לווה שהיא מחזירה את ההלוואה לבנק.
<יפעת ראובני: אני לא ארחיב, זה בנק שהתחיל מיוזמה מאוד מאוד קטנה, מוחמד יונס שקיבל על זה פרס נובל, והיום הוא בנק ענק עם מודל שמועתק להרבה מקומות בעולם המערבי.
עליזה לביא: למה אצלנו למשל אין דבר כזה?
<יפעת ראובני: יש לנו.
<יפעת ראובני: אחד הדברים המרשימים הוא שאחוז ההחזר של ההלוואות לאותו בנק עומד על 98 אחוזים.
<יפעת ראובני: אין בנק מסחרי אחד בעולם שזה אחוז החזר ההלוואות שלו.
<יפעת ראובני: כלומר, אם אתה עובד בשיטה אחרת, אתה יכול לעלות גם על הצלחה.
<יפעת ראובני: דבר שלישי שאני מאוד אשמח להקריא לכם אותו.