GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל גרמן: כל אחת ואחת מכן במקום שהיא נמצאת, בוודאי אם אתן נמצאות במועצת עיר, בוודאי אם אתן נמצאות באיזשהו ועד, כל אחת צריכה כל הזמן לשאת בראשה את הנושא הזה.
יעל גרמן: ייצוג נשים הוא ההתחלה, ייצוג נשים הוא הבסיס כדי לקדם אותנו.
יעל גרמן: אין לי ספק שאנחנו בדרך הנכונה כמו שאין לי ספק שהדרך עוד ארוכה ועוד לא הגענו לאן שאנחנו צריכות להגיע, לייצוג מתאים, לכוח שווה, לשוויון בפני החוק, למשכורות שוות, אבל עם הקונסטלציה הפוליטית הקיימת ואתכן ככוח שנותן לנו את הרוח הגבית, נצליח ונגיע.
יעל גרמן: בהצלחה לכולנו.
עליזה לביא: תודה לשרת הבריאות, יעל גרמן.
עליזה לביא: ברכתו של שר האוצר, יאיר לפיד.
עליזה לביא: הקרנת סרטון ובו ברכתו של שר האוצר, יאיר לפיד: "שלום לכולנו.
עליזה לביא: קודם כל, ברכות ליום האישה הבינלאומי.
עליזה לביא: לפני קצת פחות משנה עת נכנסתי לתפקידי כשר האוצר היה לנו מפגש גדול ראשון והיו בו כל שמונת ראשי האגפים ואלה היו שבעה גברים ואישה אחת.
עליזה לביא: כרגע המצב הוא חצי-חצי, כולל המנכ"לית שמנהלת את משרד האוצר, אותה הכנסתי לעבודה עת הייתה בחודש השמיני להריונה.
עליזה לביא: אני ואנחנו מאמינים בכל לבנו שכל מקום שנשים עובדות בו, הוא מקום טוב יותר, משמעותי יותר, ערכי יותר ושוויוני יותר וגם מפני שהעבודה נעשית הרבה יותר טוב.
עליזה לביא: אני שוב מברך אתכן שיהיה יום אישה בינלאומי שמח".
עליזה לביא: תודה לשר האוצר יאיר לפיד.
עליזה לביא: שוב תודה לשרת הבריאות, יעל גרמן, שותפה מלאה.
עליזה לביא: שוב שלום ושלום לחברי הכנסת שנמצאים אתנו – חבר הכנסת נחמן שי, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת יפעת קריב.
עליזה לביא: יצטרפו אלינו במהלך היום עוד חברי וחברות כנסת.
עליזה לביא: אני שמחה ונרגשת מאוד ביום הזה, יום שבאמת משקף עבודה שנעשית כאן בארץ ובכנסת, יום האישה הבינלאומי שמסכם פחות או יותר שנה שלי בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: אני נרגשת יותר לראות אתכן כאן עם מגוון של נשים מרשימות ומדהימות שהחליטו לעשות מעשה, חלקכן לוותר על יום עבודה, חלקכן לדחות יום עבודה ולעמוד בפקקים ולעמוד בכניסה לכנסת – ואני יודעת שזה לא היה כל כך נעים – אבל באמת שהצוות הנפלא של הכנסת, המנכ"ל וכל האנשים הטובים שנמצאים כאן, השתדלו מאוד מאוד לסייע כך שהכניסה תהיה קצת יותר קלה.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה שכולנו כאן
עליזה לביא: ביום הזה כי מחכה לנו יום מאוד ארוך אבל אני מבקשת מכולנו שגם נחשוב על נשים רבות שלא נמצאות אתנו כאן היום, חלקן לא הצליחו להגיע, חלקן גם לא יכולות להגיע, ואני מבקשת מכל אחת כאן באולם הזה להיות שגרירה, שגרירה של רצון טוב, שגרירה של ידע, עזרה וסיוע אבל גם של העברת המסרים, שיחד נטפל בהם, נלמד אותם, נכיר אותם כאן היום.
עליזה לביא: אני כמעט שנה בוועדה ואני מרגישה שליחה, שליחה שלכן בוועדה הזאת.
עליזה לביא: זה מעין יום של סיכומים, של מה הספקנו ומה לא, היכן נכשלתי והיכן התקדמתי, מה ראיתי ומה לא, היכן למדתי לשתף פעולה ועדיין היכן לא, אבל באמת יום של סימון מטרות משותפות.
עליזה לביא: אם יש תובנה אחת שאני יכולה היום להגיד אותה בצורה חדה ומשמעית זה שיתוף הפעולה בין כולנו, בין המחוקק לבין הארגונים, לבין נשים שעושות מעשים, לבין השטח שמדווח.
עליזה לביא: לבד אי אפשר.
עליזה לביא: רק בדרך של שיתופי פעולה, רק שיתוף פעולה בין חקיקה, בין הפנמה, בין חינוך ובין דיווח, נוכל לתקן את מה שלא תוקן.
עליזה לביא: קצרה היריעה ואני לא ארחיב על כל התחומים הרבים אותם אנחנו מקדמים וממשיכים את כל מה שהתחילו קודמותינו וקודמינו, אבל גם באמת מפלסות כוונים חדשים.
עליזה לביא: צעד קדימה, צעד נוסף קדימה, אבל יש גם צעדים אחורה וגם בהם צריך לתקן.
עליזה לביא: חקיקה ושינוי של תודעה חברתית, אבל כן, גם הסוגיה והמצוקה שהמידע שאנחנו מנסות לקדם לא מגיע לכל השכבות בחברה הישראלית.
עליזה לביא: יש שכבות בהן אנחנו רואים יותר קידום ויותר שוויון, אבל יש גם שכבות בהן אנחנו רואים את זה מתרחק והבשורה לא מקיפה ואין בה מעטפת לכל החברה בישראל.
עליזה לביא: צריך גם לעצור ולהתבונן אחורה ולראות מי לא אתנו כאן בחדר הזה ובכלל בכל הפעילות שלנו.
עליזה לביא: הרבה מאוד שאלות אני שואלת את עצמי בשנה הזאת.
עליזה לביא: הרי חוקקו חוקים.
עליזה לביא: אני תמיד חוזרת אל החוק המפורסם של גולדה בדיוק לפני שישים שנים, 1954.
עליזה לביא: לפני שישים שנים היא מחוקקת את חוק עבודת נשים בהיותה שרת הרווחה והעבודה.
עליזה לביא: איך יכול להיות שבחלק מהנושאים ובחלק מהתחומים אנחנו רחוקים ואם גולדה הייתה באה לבקר אותנו, לא רק שהיא הייתה שואלת איך יכול להיות שלא הייתה ראשת ממשלה מאז היא עזבה אותנו אלא היא הייתה גם שואלת מה קרה לחוק שלה ולמה צריך לתקן ולתקן ולתקן.
עליזה לביא: בנימה אישית.
עליזה לביא: התמניתי להיות מנכ"לית צעירה של עמותה, המועצה לחילופי נוער וצעירים, בגיל צעיר יחסית.
עליזה לביא: החבאתי את הבטן אתה באתי למקום העבודה.
עליזה לביא: אחרי שנתיים-שנתיים וחצי בהן נחשפתי לפערים המאוד גדולים בין הקולגות שלי בעמותות מקבילות לבין מידע שהגיע לגבי תנאי ההעסקה שלי, התחלתי לבדוק איך אני קצת מעלה את השכר שלי או מבקשת התייחסות לכל הקשור למעטפת של תנאי שכר.
עליזה לביא: היססתי, התביישתי והתנצלתי והתחלתי לבדוק.
עליזה לביא: באמת גיליתי שהפערים הם מאוד מאוד גדולים, בין המקום בו הייתי לבין המקום בו היו חבריי.
עליזה לביא: התשובה שקיבלתי הייתה סטירת לחי, אבל התביישתי לספר עליה ולא סיפרתי לאף אחד.
עליזה לביא: רק היום העזתי לספר אותה לעיתונאי ואתמול זה התפרסם ב"דה מרקר".
עליזה לביא: התשובה שקיבלתי - ואני לא אנקוב בשמות, אלה אנשים מאוד מפורסמים שהיו בראשות העמותה - והיחס אלי היה: עליזה, קיבלת עבודה, תגידי תודה, את משכורת שנייה, האצבע גם הופנתה לכיוון הבטן התופחת שלי.
עליזה לביא: אני שתקתי וקצת התביישתי על שבכלל העזתי לבקש ויצאתי מהחדר.
עליזה לביא: לקח לי הרבה מאוד שנים להבין שהאישיו הוא פוליטי והיחס שקיבלתי – ועשיתי עבודה מצוינת – וההתייחסות אלי היא כאל משכורת שנייה וההתייחסות אלי כאל אחת שזכתה אולי בטובה בכך שקיבלה בכלל עבודה ועוד קיבלה עבודה בראש עמותה, קברתי את זה וחייתי עם זה.
עליזה לביא: הרבה מאוד שנים חלפו עד שהבנתי שצריך לטפל בזה, צריך לדבר על זה וצריך להתמודד כי זה לא נכון ולא יכול להיות שבישראל 2014 יש פער של שלושים אחוזים בין שכר גברים לשכר נשים באותו תפקיד עם אותה השכלה, עם אותו ותק ועם אותו ניסיון.
עליזה לביא: זאת לא מדינה מתוקנת.
עליזה לביא: אסור שזה יהיה.
עליזה לביא: זה פשע שזה קורה.
עליזה לביא: לא יתכן שעם כל החוקים, ההבנה, המודעות, המידע שמונגש והחינוך אנחנו עדיין נמצאים בפערים הללו כאשר בכל השוואה למדינות ה-OECD, אנחנו לא נמצאים במקום טוב.
עליזה לביא: כן, אנחנו מובילים חקיקה יחד עם פרויקט תשובות ערך ועם עוד ארגונים חברתיים שבאים ודופקים על שערינו.
עליזה לביא: כן, יש לנו שר אוצר שמבין ובאמת הוקמה, בעקבות בקשה שלי, ועדה לבדיקת תקציב המדינה בהיבט המגדרי כי כן, במובנים רבים – וכבר אמרנו את זה מעל במות שונות – תקציב מדינת ישראל לא כל כך אוהב נשים.
עליזה לביא: אין ראיה ואין הבנה למקומן המיוחד של נשים בחברה בישראל, כי אם נשים צריכות לצאת לעבוד ורוצות לצאת לעבוד, עדיין הסוגיה של הילדים נתפסת בחברה בישראל כבעיה של נשים ולא כסוגיה חברתית ולא כהבנה הורית.
עליזה לביא: כן, חסרים 700 מעונות במדינת ישראל ולכן איך אפשר להמשיך כך?
עליזה לביא: את כל זה אנחנו רוצים לתקן ואת כל זה אנחנו רוצים להתחיל אבל גם את החשש שלנו מלדבר על זה, מלדבר על כך שמגיע לנו, מלדבר על כך שאנחנו ראויות, רשאיות וצריכות באמת להיות מתוגמלות.
עליזה לביא: מה שהציל אותי עת חוויתי את החוויה הזאת זה כאשר פגשתי ספר מקסים שנכתב על ידי אישה לפני קרוב ל-500 שנים.
עליזה לביא: לאישה הזאת קוראים גליקל המל.
עליזה לביא: גליקל המל נולדה בשנת 1654.
עליזה לביא: היא התחתנה בגיל 14 ונולדו לה 14 ילדים אבל היא הייתה סוחרת, סוחרת ממולחת מאוד.
עליזה לביא: היא עושה את אחד המעשים הנפלאים בתרבות היהודית והיא כותבת יומן.
עליזה לביא: היא כותבת את היומן שלה כצוואה לילדים שלה.
עליזה לביא: היא מתאלמנת בגיל מאוד צעיר וביומן שלה היא מצטטת את הדברים שאומר בעלה על ערש דווי והוא אומר:
עליזה לביא: כל מה שיש לי – והם היו מאוד מאוד עשירים והשיגו הרבה מאוד קשרים של מסחר בגרמניה ומחוץ לגרמניה – כל מה שעשיתי וכל מה שהצלחתי, הצלחתי בזכות גליקל.
עליזה לביא: והיא כותבת ומצטטת את זה ביומן שהיא מפקידה בידי הבנים שלה כצוואה רוחנית ולמעשה נותנת לנו פתח, צוהר, אל חיי המסחר של היהודים בגרמניה במאה ה-17.
עליזה לביא: נשים סוחרות ונשים הולכות לשוק ומדברות ומתכתבות עם התרבות שנמצאת, מדברות בשפה מסחרית וזה היה וזה אפשר.
עליזה לביא: היושב ראש הזכיר גם את דונה גרציה ויש עוד נשים לאורך ההיסטוריה היהודית שכן עושות וכן מעורבות גם בחיי הקהילה, גם בתפקידי ההנהגה ובעוד ועוד דברים.
עליזה לביא: יש לנו ארסנל תרבותי אצלנו ויש לנו את המציאות הישראלית שמתקדמת בהרבה מאוד מובנים, אבל לא מספיק ולא בצורה הולמת כמו שציינתי קודם לגבי כל שכבות האוכלוסייה.
עליזה לביא: כן, אנחנו חוגגות הישגים ויום האישה הבינלאומי הוא יום של חגיגה, של ציון הישגים ומגיע לנו כי כולנו עובדות וכולנו משיגות.
עליזה לביא: יש גם הרבה גברים טובים שמצטרפים או מובילים והם חלק.
עליזה לביא: באמת, רק כאשר כולנו נבין שהון אנושי נשי הוא נכס של חברה ושבזבוז של הון אנושי הוא אובדן של חברה, אז נצליח כולנו.
עליזה לביא: אני רוצה לאחל לכולנו יום מוצלח, יום פורה ויום נעים.
עליזה לביא: אנחנו נשתדל מאוד לעמוד בזמנים כדי להספיק הכול.
עליזה לביא: בוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי אנחנו נוהגות בכל ישיבת ועדה לפתוח בשם של אישה ואת היום הזה אני מבקשת שנקדיש לזכרה של השרה לשעבר, חברת הכנסת לשעבר, שולמית אלוני, אישה מנהיגה שהתוותה עבור נשים בחברה בישראל מסלולים ושבילים תודעתיים שהיו חסומים לחלוטין בלעדיה.
עליזה לביא: היא העזה כל חייה להפר במודע את השפה ואת הפרקטיקה שנדרשה מאישה.
עליזה לביא: היא גילתה לעולם שלנו את המובן מאליו, שלנשים יש זכויות, שזכויות נשים הן זכויות של אדם וכי אל מול האפליה המופנמת והחברתית נגד נשים האחריות שלנו לפעול.
עליזה לביא: כבר בשנת 1977 היא כותבת: "כל מה שנשים לא תעשינה לעצמן, אף אחד לא יעשה".
עליזה לביא: כמנהיגות, כנשים, יחד ובסולידריות לחייב את כלל הציבור להכיר באי השוויון המגדרי העמוק ששורר בכל תחומי החיים.
עליזה לביא: שולמית אלוני זיכרונה לברכה תמשיך גם אחרי מותה להוות עבורנו כולנו את עמוד האש שהולך לפני המחנה.
עליזה לביא: יהי זכרה ברוך.
עליזה לביא: אני רוצה להזמין את ורד סוויד-פאר, חברה טובה, מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה.
<ורד סוויד-פאר: זה יום מרגש עבור כולנו.
<ורד סוויד-פאר: גברתי יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון המגדרי, דוקטור עליזה לביא, שעשתה במשך השנה הזאת הרבה מאוד פעילות והיום אנחנו רואים רק את אחד השיאים אבל אחד הדברים המשמעותיים ביותר, הפיכת שם הוועדה לוועדה לשוויון מגדרי כי זה המקום בו אנחנו נמצאים היום.
<ורד סוויד-פאר: אני משוכנעת שבשנה הבאה - אני מקווה שבכנסת יהיה אולם גדול יותר, ואם לא, היום יתקיים במקום אחר כי אני יודעת כמה סורבו - יהיו לנו כאן יותר ויותר שותפים גברים כי אנחנו הנשים משוכנעות.
<ורד סוויד-פאר: ציינה חברת הכנסת לביא שיש גברים טובים ובוודאי שיש והם צריכים להיות כולם יחד אתנו שותפים לנושא.
<ורד סוויד-פאר: כל אבא רוצה שכאשר הבת שלו מסיימת לימודי הנדסה, פיזיקה, ביולוגיה, משפטים, יהיו לה התנאים השווים לעבוד במקום עבודה שתומך משפחה ומוביל לשכר שווה סביב ההתפלגות של שעות נוספות.
<ורד סוויד-פאר: אני רוצה לברך את חברות הכנסת יפעת קריב, תמר זנדברג, את ראשות ארגוני הנשים שנמצאות כאן, נציגות מכל המגוון, מהשלטון המקומי, בוגרות הקורסים שלנו למנהיגות מוניציפאלית ברחבי הארץ שעשו היסטוריה והגדילו באופן משמעותי את מספר הנשים שנבחרו במועצות האזוריות שהיו לא מעט זמן מעוז גברי, ואת צוות הרשות לקידום מעמד האישה.
<ורד סוויד-פאר: אני רוצה להודות לכולכן על העשייה המשמעותית, כל אחת בתחום שלה.
<ורד סוויד-פאר: כל אחת מכן התמודדה עם תקרת הזכוכית הסמויה.
<ורד סוויד-פאר: אומרים לנו תתאמצו, תצליחו והכול ילך, אבל אנחנו מכירות מקרוב את החסמים שלעתים הם פנימיים, חברתיים ומולדים.
<ורד סוויד-פאר: כאשר בבית אומרים לקנדי שהוא נולד, אתה תהיה נשיא ארצות הברית הבא, בכמה בתים אימהות אומרות עם יד על הלב לבנות את תהיי הנשיאה הבאה, את תהיי מנכ"לית ההייטק המובילה במדינת ישראל?
<ורד סוויד-פאר: התהליך מתחיל משם.
<ורד סוויד-פאר: אני רואה כאן גם את חברותיי לשירות המדינה.
<ורד סוויד-פאר: המהפכה שלנו היא בעיצומה ואני חושבת שתוך מספר שנים – ולקחתי ברצינות את דבריו של יושב ראש הכנסת – לא נסתפק בשוויון אלא להיות במקום של פורץ שוויון, של רוב נשי בוועדות, של רוב נשי במוקדי קבלת ההחלטות ונציין אז שיהיו לנו בימים ההם שבעה מנכ"לים גברים.
<ורד סוויד-פאר: זאת תהיה ההצלחה שלנו ואני חושבת שזה צריך להיות היעד הבא לקדנציה הבאה.
<ורד סוויד-פאר: אני לא רוצה להאריך במלל כי את הבאת לכאן את טובי הדוברים אלא רק להזכיר.
<ורד סוויד-פאר: לכל אחת יש את מעגל השנים שעוזר לה ותמיד צריך לראות זאת.
<ורד סוויד-פאר: נמצאת כאן מזכירת הכנסת ירדנה מלר שייצגה את מדינת ישראל שקיבלה בבריסל השנה פרס לצמצום השוויון המגדרי.
<ורד סוויד-פאר: אולי ירדנה תכעס עלי, אבל אימה אליה זיכרונה לברכה הייתה אחת הנשים שליוותה אותי בכל תפקידיי הציבוריים וכאשר כל פעם התלבטתי עם רגשות האשם – אני אימא לילדים קטנים - האם זה בסדר שאני ראש עיר ורואה אותם חצי שעה ביום, וכל יום שהיו לי התלבטויות והתחבטויות, היא הייתה אומרת לי: תביאי אותם אלי, אני אשמור ואני אהיה אתם ותעשי את הקריירה כי את עושה אותה עבור כל הנשים.
<ורד סוויד-פאר: אני מודה לך, מודה לעליזה שליוותה אותי גם בעירייה ועושה את המהפכה ולכן שמביאות את הבשורה בכל מקום ומקום.
<ורד סוויד-פאר: תודה.
עליזה לביא: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג.
עליזה לביא: זה הזמן לעבור אליך, אודי אלוני, יוצר, איש קולנוע, הבן של שולמית אלוני.
<אודי אלוני: תודה רבה על שהקדשת את היום לזכר אמי.
<אודי אלוני: אני קצת נטע זר כאן מכל מיני סיבות, אבל אני חייב לציין שבפעם האחרונה שבאתי לכאן, אני באתי לעבודה של אימא.
<אודי אלוני: אפילו זכרתי את הדרך למרות כל השנים שעברו.
<אודי אלוני: אני עוד באבל ולכן הדיבור שלי לא יכול להיות כל כך מתלהב ומהפכני.
<אודי אלוני: אני מאוד מתגעגע ברמה האישית ולא רק בכל האהבה הציבורית שקיבלנו, אבל רציתי לומר כמה דברים שקשורים לאימא שלי ולפמיניזם.
<אודי אלוני: אני לא יודע היכן להתחיל.
<אודי אלוני: כאשר הייתי ילד, אני זוכר נשים רבות מגיעות אלינו הביתה לצריף כדי לקבל תמיכה ועזרה שאמי העניקה בחינם נגד הרשויות, נגד בעלים מכים, בעד עזרה להיפרד ממקומות קשים וממשפחות קשות.
<אודי אלוני: כך גדלתי כצעיר.
<אודי אלוני: אני לא הייתי צריך להיות כמו החוזרים בתשובה, כמו גברים שגדלו באווירה מצ'ואיסטית והיו חייבים להפוך להיות פמיניזם ולכן אולי עבורי העבודה יותר קלה, אבל נושא המאבק הנשי הוא מאוד חשוב לי.
<אודי אלוני: אחד הדברים שהיו אצל אימא שלי, היא אמרה שכל אגורה שהיא מרוויחה מעבר לשכרה כחברת כנסת, היא לא לוקחת לכיסה.
<אודי אלוני: הלוואי וכולם היו לומדים זאת.
<אודי אלוני: הכסף בדרך כלל היה הולך למקלטים לנשים מוכות או לעזרה מהסוג הזה.
<אודי אלוני: עם הזמן ניסיתי להבין מה זאת אימא שלי.
<אודי אלוני: כולם ידעו כמה היא אינטליגנטית, חריפה ואת כל התנ"ך יודעת בעל פה, אבל לא כל כך ראו את הצד של הלב אלא ראו יותר את הצד של השכל.
<אודי אלוני: אני חושב שהיא כולה לב.
<אודי אלוני: אני חושב שמה שהניע אותה זאת אינטואיציה של צדק.
<אודי אלוני: יתכן שזאת אינטואיציה נשית, יתכן שזאת אינטואיציה של איך שהיא גדלה אבל כאישה, כמו הרבה נשים בחברה גברית, היא הייתה צריכה להסתיר את הלב.
<אודי אלוני: היא הייתה צריכה לעשות כאילו היא מדברת מהשכל אבל הלב הזה הוא זה שפעמים רבות ידע להביא את מרשה פרידמן, פמיניסטית, להיות אתה לפני שאמי ממה הבינה טקסטים פמיניסטיים לעומק אבל בתוכה היא הבינה שפמיניזם הוא המאבק האמיתי.
<אודי אלוני: היא הבינה שעליה להיפרד מהחבורה הפלמ"חניקית שלה כי היא הבינה שנעשה עוול לערבי ולפלשתינאי בארץ ולא כי היא גדלה בשמאל קומוניסטי אלא פשוט כי האמינה בשוויון.
<אודי אלוני: היא הרגישה את זה והיא לא תמיד ידעה להגדיר את הדברים.
<אודי אלוני: בגלל שהיא כזאת חריפה, אחר כך היא בנתה את המבנים אבל מאוד חשוב לי שאנשים ידעו שהלב פעל וכמה נשים צריכות להסתיר את הלב בחברה גברית כדי לנצח את הגברים.
<אודי אלוני: בשנים האחרונות, כאשר המחלה קצת התגברה והאינטלקט קצת ירד, זה היה קשה לכולנו.
<אודי אלוני: אני הייתי יכול להתקשר מכל מקום עוד לפני שהיה גוגל ולשאול אותה משהו לגבי איוב פרק כ"ב, והיא מיד הייתה אומרת לי בעל פה את הכתוב.
<אודי אלוני: הלב נפתח והייתי קשוב יותר ללב.
<אודי אלוני: חשבתי איך דרכה למדתי לקבל את הזקנה בסוג של אהבה ואת הנכונות הזאת להקשיב.
<אודי אלוני: אז הבנתי שחלק מהלב הוא כמו המרפא הפצוע.
<אודי אלוני: אני לא יודע אם אתם יודעים, אבל שמנים תמיד אומרים שיש להם פצע ובעזרתו הם מרפאים אחרים.
<אודי אלוני: המרפאה הפצועה היא זאת שכנראה חשבה שבעזרה לאחרים היא גם תוכל לרפא את הפצעים הסודיים שלה, של נערה שגדלה לבד, שהייתה צריכה להיות החכמה בכיתה כדי לגדול למקומות אחרים.
<אודי אלוני: עם הזמן אתה מבין שהפצע הזה לעולם לא יתרפא כי הפצע הזה הוא הכוח שנותן לך לרפא נשים אחרות.
<אודי אלוני: אני רוצה לשתף אתכם בחוויה אישית כבן משתנה וממשיך.
<אודי אלוני: להמשיך את אמי, זה גם להשתנות מעבר למה שהיא כי זה האופי שלה.
<אודי אלוני: היא תמיד השתנתה.
<אודי אלוני: אותו אדם שנלחם כל כך על חוק וצדק וכי החוק הוא מעל הכול, היא גם זאת שקראה לסירוב לשרת בשטחים.
<אודי אלוני: המשבר הפנימי של אדם שמאמין בחוק ובשלב מסוים קורא להפר חוק, הוא משבר עמוק שאנשים לא רואים אותו.
<אודי אלוני: אנשים חושבים שהכול רציונאלי אבל זה משבר פנימי לבן אדם במאבק שלו וביכולת שלו להשתנות.
<אודי אלוני: אחד הדברים שבלטו אצלה היה שתמיד היא אמרה: תזכור שלמרכז אין נפח, אין נקודה, אל תשאף למרכז.
<אודי אלוני: כל השאיפה למרכז ולאחדות היא שאיפה לריק.
<אודי אלוני: תעמוד איפה שאתה עומד, כמו שהיא קראה לספר שלה: לא יכולה אחרת.
<אודי אלוני: לימים הלכתי לעבוד במחנה הפליטים ג'נין בתיאטרון החופש יחד עם ג'וליאנו מר חמיס וג'וליאנו, מי שהכיר אותו, הוא גבר גבר, אולי היה היפה בגברים, ובעבודה יחד הבנתי כמה אמו, ארנה מר שהקימה לפני כן את התיאטרון, בעצם הייתה הכוח המניע שלו.
<אודי אלוני: פתאום בתוך מחנה הפליטים ג'נין, שאנחנו עובדים בתיאטרון החופש, הבנו שאנחנו שני בנים שמנסים להמשיך את המסורת של האימהות שלנו, שאנחנו מנסים להיות צינור שמעביר את האישה החזקה לדור צעיר של נשים.
<אודי אלוני: לג'וליאנו מאוד היה חשוב להסביר בג'נין שאין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי.
<אודי אלוני: אין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי.
<אודי אלוני: גם במחנה הפליטים ג'נין, גם אם נכנס הצבא ופוגע, אם לא יהיה מאבק לאישה במחנה להיות שווה, לשחקניות שלנו – מריאן ובתול – לעמוד כנשים על הבמה ולשחק, אין טעם למאבק.
<אודי אלוני: זה חלק מהעבודה אותה אנחנו עושים בעוד מקומות כמו בלוד.
<אודי אלוני: אותה תובנה הייתה תובנה הפוכה של אימא שלי, שאין מאבק פמיניסטי בלי מאבק בכיבוש.
<אודי אלוני: לכן חשבתי שנכון להמשיך אותה ולומר שאין מאבק בכיבוש בלי מאבק פמיניסטי, אין מאבק פמיניסטי בלי מאבק בכיבוש, אין שוויון בעולמות של ההייטק אם אישה מזרחית עדיין לא יכולה להרגיש שווה, אין שוויון בתל אביב אם אישה פלשתינית עדיין צריכה ללדת במחסום.
<אודי אלוני: להבין מהי סולידריות נשית.
<אודי אלוני: הצטרפתי לאמי לכמה פגישות גם עם גברים ברשות וגם עם פלשתינאים שונים, אבל המפגש שהיה לה עם חנן אשראווי היה המפגש בו הבנתי שסולידריות נשית בין נהר הירדן לים התיכון, רק סולידריות נשים בין נשים מזרחיות, נשים פלשתיניות, נשים יהודיות, יכול לעשות שינוי מהותי לא רק במעמד האישה אלא בשוויון כללי של כל האנשים ונשים במרחב המשותף שלנו.
<אודי אלוני: תודה רבה.
עליזה לביא: עוד מילה אחת.
עליזה לביא: הזכרת כאן מגוון נשים.
עליזה לביא: בעשור האחרון היו לי המון שיחות ודיאלוג עם אימא שלך, והנושא של נשים בכלל במקום הייעודי שלהן מאוד בער בה והיא הצטרפה להרבה מאוד דיאלוגים ולהרבה מאוד תמיכות בכיוון הזה.
עליזה לביא: בהתחלה זה הפתיע אבל אחרי כן זה היה מובן מאליו.
עליזה לביא: באמת הרבה מאוד תובנות וידע רכשנו ממנה.
עליזה לביא: כאמור, כותרת היום שלנו הוא פורצות מסגרות, הכסף הוא (גם) שלנו.
עליזה לביא: ביום הזה, מכל הנושאים בהם אנחנו עוסקים ועוסקות, בחרנו ביום של העצמה כלכלית, של שוויון, של חירות אמיתית, של עצמאות כלכלית, בסופו של יום הכוח לשנות ולהשתנות נמדד גם כמובן במשאבים הכספיים שלצערנו שמורים רק לחזקים.
עליזה לביא: יש לנו הדרה של נשים בעולם הפיננסי בכלל ולמדנו על הפליה מגדרית גם בקבלת אשראי ולמשק הבית לדורות.
עליזה לביא: אנחנו מקבלים היום מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה את הנתונים שמתפרסמים לגבי המקום של נשים עניות מאוד שאין להן פנסיה, נשים שלא חסכו ולא התאפשר להן לחסוך או לא יכלו מכל מיני נסיבות חיים ולא צברו פנסיה.
עליזה לביא: כן, פערי שכר הזכרנו, על פנסיה אנחנו מדברים, על מיעוטים של נשים בתפקידי ניהול ואנחנו מבקשות לומר בקול שאנחנו רוצות לפרוץ את המסגרות ושהכסף הוא גם שלנו, גם במקום הפרטי ובחיים האישיים אבל בטח בחיים הציבוריים.
עליזה לביא: אני רוצה ממך, גברת מקסין פסברג, מנכ"לית אינטל ישראל וסגנית נשיא אינטל העולמי, לבוא ולספר לנו בכותרת שאת בחרת: "הפסיקי לתרץ, קחי את מקומך".
עליזה לביא: שלום לחברת הכנסת חנין זועבי שהצטרפה אלינו.
עליזה לביא: שלום לחבר הכנסת דב ליפמן שהצטרף אלינו.
<מקסין פסברג: שלום לחברות וחברי הכנסת שהגיעו לכאן, שלום לך חברת הכנסת דוקטור עליזה לביא ושלום לכל נשות אינטל שבאו.
<מקסין פסברג: הנה הכוח הנשי בדור הבא, המנהלות וכל העובדות שלנו וכן, אתם רואים כאן הרבה אבל הן רק חלק קטן.
<מקסין פסברג: אנחנו הולכות לדבר קצת על נתונים אבל אני כן רוצה לדבר בעיקר על דברים שבאים מהניסיון שלי.
<מקסין פסברג: אני רוצה להאמין שהמצב משתפר אבל אם אנחנו מסתכלים על הנתונים, 66 מיליון ילדות ונערות בעולם לא לומדות בבית ספר.
<מקסין פסברג: מחריד.
<מקסין פסברג: בישראל אנחנו שואלים את עצמנו, וכל הזמן שואלים אותי, אם אנחנו במצב יותר טוב ואכן אנחנו במצב יותר טוב באוכלוסיות מסוימות אבל בסך הכול אנחנו לא במצב טוב.
<מקסין פסברג: אם אנחנו מסתכלים על כך ש-שישה אחוזים מהתלמידים בישראל נבחנים במקצועות להם אנחנו קוראים מקצועות איכותיים של מדע ומתוכם רק שני אחוזים בנות.
<מקסין פסברג: זה בעייתי ביותר.
<מקסין פסברג: אם אנחנו מסתכלים על הפערים בשכר, וזה כבר הוזכר כאן, כן, יש דברים שמשתפרים ואנחנו רואים שוויון בין המנכ"לים והמנכ"ליות של המשרדים הממשלתיים, וזה מצוין.
<מקסין פסברג: אנחנו רואים שוויון בהייטק אבל אנחנו לא רואים שוויון ברוב מקומות העבודה.
<מקסין פסברג: כשאנחנו שואלים מה יפתור את הבעיה, הבעיה תיפתר קודם כל ובראש ובראשונה על ידי חינוך.
<מקסין פסברג: אנחנו צריכים להאמין שאם אנחנו רוצים שהנושא הזה ישתנה, אנחנו צריכים לעשות מעשה בעצמנו.
<מקסין פסברג: בואו נזכור שבסופו של דבר אנחנו לומדים ממה שאנחנו רואים.
<מקסין פסברג: אנחנו לא לומדים ממה שאומרים לנו כי מה שאומרים לנו, חולף.
<מקסין פסברג: אנחנו צריכים את הדוגמאות של נשים בכל המגזרים, בכל העמדות והמעמדות כדי שבאמת הבנות שבאות אחרינו והילדות שלומדות יהיה להן לאן להסתכל ולהאמין שכן אפשר.
<מקסין פסברג: לפעמים זה קיים ולפעמים זה לא קיים, אבל בסך הכול כאשר אנחנו מסתכלים בעולם כולו ואנחנו אומרים שהנה העוגה ושואלים כמה מהעוגה אנחנו רוצים לנצל – וכאן אני מדברת גם כמעסיקה וגם כתעשיינית – אני אומרת שזאת לא צדקה.
<מקסין פסברג: צריך להכליל ולשתף מגזרים אחרים כי זה נותן לנו אפשרות בחירה יותר רחבה של אנשים מצוינים.
<מקסין פסברג: אם אנחנו נתעקש לבחור ולהשתמש בחמישים אחוזים מהאוכלוסייה, מהר מאוד נלך לרוב פחות טוב.
<מקסין פסברג: אם אנחנו נשכיל להשתמש במאה אחוזים מהאוכלוסייה, אנחנו יכולים לבחור את הטובים ביותר מבין כולם.
<מקסין פסברג: כאן צריך להסתכל גם על היתרונות שהשונות מביאה.
<מקסין פסברג: נשים מקבלות החלטות בצורה אחרת מגברים.
<מקסין פסברג: עובדה.
<מקסין פסברג: נשים מעבדות נתונים בצורה אחרת מגברים, לא יותר טוב, לא פחות טוב אלא אחרת.
<מקסין פסברג: אם אנחנו נדע לנצל את הכול, נרוויח כולנו ממגוון פתרונות יותר רחב מאשר אם אנחנו רק נשתמש בחלק מהאוכלוסייה.
<מקסין פסברג: כשאני מסתכלת על החיים בעולם המודרני בתנאים של אי ודאות ובתנאים שמצריכים מאתנו מה שנקרא מולטי טסקינג, הרי שכאן נשים, כבר מהימים של המערות, היו צריכות גם לשמור על האש, גם ללקט וגם להאכיל את הילדים, אם כן, מולטי טסקינג זה משהו שאנחנו מתאמנות בו הרבה שנים.
<מקסין פסברג: כשאני מסתכלת על תנאים באי ודאות או על החיים באי ודאות, אני אומרת שנשים לא צריכות שכל הנתונים יהיו כדי לקבל החלטה.
<מקסין פסברג: תקראו לזה אינטואיציה נשית.
<מקסין פסברג: נשים כן מסוגלות לקבל החלטות בצורה יותר פשוטה בתנאים של אי ודאות.
<מקסין פסברג: כאן שמתי תמונה של ספינה קשורה בשני סוגי קשרים.
<מקסין פסברג: כולם מבינים שהקשר הזה יחזיק את הסירה, גם הקשר השמאלי וגם הקשר הימני.
<מקסין פסברג: צריך להבין ולכבד את זה שבסופו של דבר נשים וגברים משיגים את אותן התוצאות בדרכים שונות, לכבד את השונות ולאפשר לשונות סיכוי הוגן להתקיים.
<מקסין פסברג: שמענו קודם סיפורים אישיים וגם אני אספר עכשיו כמה חוויות שהיו לי.
<מקסין פסברג: תמיד שואלים אותי איך הסתדרתי בעולם הזה, איך הגעתי לאן שהגעתי, איך זה יכול להיות שבעולם שהוא באמת מנוהל על ידי גברים – ואני רואה את אורלי מחייכת – אני במקום הזה.
<מקסין פסברג: אני גדלתי בתוך העולם הזה.
<מקסין פסברג: אין סוף פעמים מגיע מכתב למר מקסים, כאשר לוקחים את ה-ן' והופכים אותו ל-מ' כי לא יכול להיות שזאת גברת.
<מקסין פסברג: כך זה גם היום.
<מקסין פסברג: מקסין הפכה הרבה מאוד פעמים להיות מקס כי זה מה שמבינים שצריך להיות.
<מקסין פסברג: הייתי כבר מנהלת המפעל בקריית גת, היה לי שותף אדיר, גבר, אלכס, והוא היה נותן לי לעשות הרבה דברים כדי שדרך העשייה אני אלמד.
<מקסין פסברג: הוא לא נתן לי לעשות אותם כי אני הייתי המזכירה שלו אבל במקומות אליהם הוא הפנה אותי היו בטוחים שמגיעה מזכירה ותכף יגיע המנהל והכול יהיה בסדר.
<מקסין פסברג: הסיפור הזה שלא נותנים לנו את המקום השווה ליד השולחן הוא משהו שאנחנו צריכים להיאבק עליו ולא להסכים לו אלא לקחת את מקומנו ליד השולחן.
<מקסין פסברג: אני מאתגרת אתכן אף פעם לא להיכנס לחדר בו יש שולחן ומסביב לקירות יש כיסאות, לתת את המקום ליד השולחן לגברים ולשבת ליד הקיר.
<מקסין פסברג: זה לא עובד מפני שאם אנחנו לא מוכנות לשבת ליד השולחן, למה שיספרו אותנו.
<מקסין פסברג: אני לא מדברת על דברים היפותטיים אלא אני מדברת על דברים שאני רואה אותם בחיי היום יום בהרבה מאוד מקומות, גם בארץ וגם בחוץ לארץ.
<מקסין פסברג: אני יכולה לספר סיפור על יפן, אבל תגידו שזאת התרבות היפנית, שם האישה לא יושבת ליד השולחן, אבל לצערי זה לא מוגבל ליפן אלא זה קורה גם כאן ואנחנו לא צריכים להסכים שזה יקרה.
<מקסין פסברג: כשאני באתי לכאן הייתי מורה ואני באתי מעולם שכמעט כולו היה עולם של נשים.
<מקסין פסברג: כשהתקבלתי לעבודה, הייתי מהנדסת והמנהל היה אהוד.
<מקסין פסברג: הוא לקח אותנו בערב הראשון לפגישה של כל הקבוצה שנפגשה פעם ראשונה וביקש שנעשה סבב הכרות.
<מקסין פסברג: כל אחד אמר מה תפקידו ומה הוא עושה והגבר שישב לידי הסתכל עלי בחמלה ואמר: ואשת של מי את?
<מקסין פסברג: אני חושבת שמאז עברנו כברת דרך אבל העסק עדיין לא שוויוני.
<מקסין פסברג: אני אומרת שהמקצוע כבר לא מהווה מגבלה מפני שאנחנו רואים את הנשים נכנסות היום לכל תחומי החיים.
<מקסין פסברג: אנחנו יודעים שברפואה מספר המתמחות עולה על מספר המתמחים וכנראה שכדי שנגיע לשוויון המטוטלת צריכה לזוז.
<מקסין פסברג: גם כשזה קורה, המגרש איננו מאוזן.
<מקסין פסברג: המגרש לא אחיד ואנחנו שומעים גם על הדעות הקדומות, אנחנו שומעים גם על פערי המשכורת ואנחנו שומעים גם על הפערים בהזדמנויות.