GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חגית ברטוב: אני באה מקיבוץ דתי, תמיד הלכתי עם מכנסיים – לא באתי עם מכנסיים; אימא שלי באה איתי, היא לבשה כיסוי ראש – בדרך כלל היא לא לובשת כיסוי ראש.
<חגית ברטוב: באנו כמו שצריך כדי שיאמינו לנו.
<חגית ברטוב: החלטתי לא לשקר.
<חגית ברטוב: התכנית שלי לשלוח אותו למעון של המתנ"ס שהוא לא מעון דתי כיוון שהמעון הדתי שיש במושב הוא של ש"ס, וזה לא התאים לי.
<חגית ברטוב: נכנסתי, אמרתי מספיק פעמים "ברוך-השם" כדי שיאמינו לי.
<חגית ברטוב: הם היו מאוד נחמדים, אבל שאלו אותי, לאן תשלחי אותו?
<חגית ברטוב: בניגוד להרבה אנשים שכולנו יודעים שהם משקרים בבית הדין כדי לגמור עם הסיפור הזה, לא שיקרתי ואמרתי להם שאני אשלח אותו למעון ביישוב, מעון לא דתי עם גננת דתייה, עם גננת מסורתית.
<חגית ברטוב: ניסיתי להגיד כל מה שאפשר, ואז התחיל הוויכוח והדיון – אנחנו לא יכולים, לפי החוקים חייבים לשלוח אותו לגן דתי ועוד כהנה וכהנה.
<חגית ברטוב: לא ידעתי כל-כך מה לעשות, הייתי קצת מבולבלת.
<חגית ברטוב: אמרו לי, קודם תעשו ברית, ובינתיים תטפלי בעניין, ואולי תשלחי אותו בכלל למטפלת.
<חגית ברטוב: אמרתי, אני חד-הורית, אני לא יכולה, מצטערת; שאמא שלך תטפל בו – כל מיני פתרונות.
<חגית ברטוב: עשינו את הברית, הסתיימה הברית.
<חגית ברטוב: התקשרתי אליהם ואמרתי שעברנו את הברית, ומה עכשיו?
<חגית ברטוב: אמרו לי, מה עם החינוך?
<חגית ברטוב: אמרתי שהוא הולך לגן שתכננתי.
<חגית ברטוב: שוב, לא שיקרתי, יכולתי להגיד בקלות, כן, בטח.
<חגית ברטוב: אבל לא שיקרתי ואמרתי שהוא הולך לגן שתכננתי, ושלחתי מכתב.
<חגית ברטוב: הסברתי שהילד הזה הוא הילד שלי.
<חגית ברטוב: לו היה נולד לי ילד כפי שתכננתי מלכתחילה הוא היה הולך לאותו גן.
<חגית ברטוב: זה החינוך שאני נותנת לו, ואתם לא יכולים להתערב, זאת אומרת אני מבקשת שתכבדו את דרכי בחינוך הילד שלי.
<חגית ברטוב: קיבלתי טלפון אחרי כמה ימים מהמזכירה – לא נוכל להמשיך בהליך הגיור עד שתעבירי אותו לחינוך דתי.
<חגית ברטוב: התרגזתי מאוד ונעלבתי והחלטתי ללכת לתנועה הקונסרבטיבית אחרי שבדקתי וראיתי שאין בעיה לרשום אותו כיהודי.
<חגית ברטוב: אמרתי, אוקיי, אני לא מוכנה יותר לשחק במשחק הזה.
<חגית ברטוב: אבל עדיין נעלבתי.
<חגית ברטוב: כיוון שנקבע לי עוד דיון בבית הדין הרבני החלטתי ללכת שוב לבית הדין הרבני פשוט כדי לצעוק עליהם.
<חגית ברטוב: הלכתי לבית הדין בדצמבר.
<חגית ברטוב: הם היו בטוחים שבאתי להתחנן כמו כולם.
<חגית ברטוב: אמרתי שמה שהם עושים לא הוגן.
<חגית ברטוב: אני אומרת לכם בכנות.
<חגית ברטוב: פשוט כדי לתבוע את עלבוני ואת עלבונם של כל ההורים שעברו מסע מאוד ארוך כדי להביא ילד לעולם, ולא יכלו לעשות את זה בדרך הקונבנציונלית ומערימים עליהם קשיים.
<חגית ברטוב: זה מסע ארוך, קשה, מורכב וכואב.
<חגית ברטוב: כשמגיעים הביתה במקום שהאנשים שמייצגים את התרבות שלנו יפתחו את הזרועות שלהם, יחבקו, יתמכו ויעזרו לעבור את השלב האחרון – הם סוגרים את הדלת בפנים.
<חגית ברטוב: כך הלכתי לבית הדין בדצמבר.
<חגית ברטוב: כשישבתי שם ישב שם זוג שסיפר לי שכבר שנתיים הם לא מצליחים לגייר ילד כי הם חילונים, אבל עכשיו הוא הולך למעון דתי אולי אחרי הצהריים אז הגננת כתבה משהו.
<חגית ברטוב: בקיצור – כולם באים להתחנן ולשקר ולהעמיד פנים לבית הדין.
<חגית ברטוב: ואני באתי לשם, וכשהם ביקשו ממני להסביר להם את עמדתי אז ביקשתי שהם יסבירו את עמדתם.
<חגית ברטוב: אמרתי להם שאני חושבת שמה שהם עושים הוא לא הוגן.
<חגית ברטוב: באמת לא היה לי אכפת, ואני חושבת שזה הסיפור המרכזי כאן.
<חגית ברטוב: לא היה לי אכפת שהם לא יגיירו את הלל.
<חגית ברטוב: ידעתי שיש לי דרך אחרת.
<חגית ברטוב: אבל הרגשתי שאני חייבת להגיד בשם כל המתגיירים, מה שאתם עושים זה לא יהודי, מה שאתם עושים זה לא הגון.
<חגית ברטוב: אמרתי להם, יש הלכות, אתם יודעים שיש רבנים שפוסקים אחרת, איך אתם יכולים לעשות דבר כזה?
<חגית ברטוב: איך אתם יכולים להגיד לי איך לחנך את הילד שלי?
<חגית ברטוב: אתם לא אומרים לאחותי איך לחנך את הילדים שלה, והיא חילונית.
<חגית ברטוב: אני דתייה.
<חגית ברטוב: למה אתם אומרים לי איך לחנך?
<חגית ברטוב: אני לא בדרך שלכם?
<חגית ברטוב: אני לא אשלח לש"ס.
<חגית ברטוב: אני אשלח לבית-ספר משותף לדתיים וחילונים.
<חגית ברטוב: זאת עמדתי, זאת תפיסת עולמי, אתם לא יכולים להגיד לי מה לעשות.
<חגית ברטוב: הייתי בטוחה שהם יזרקו אותי מכל המדרגות.
<חגית ברטוב: הם שלחו אותי רגע החוצה כדי להתייעץ, ומאוד שמחתי כי בניגוד לרוב המתגיירים שבאים – גם כמוני וגם אחרים שמסתירים את מי שהם, מתנצלים ומעמידים פנים ולא מעזים להיות הם – אני העזתי להיות אני כי באמת לא היה לי אכפת.
<חגית ברטוב: זה באמת מה שכואב.
<חגית ברטוב: סוף הסיפור שהפתיע אותי, כמובן, הוא שנכנסתי פנימה, והם אמרו לי שהם השתכנעו, ושהם לא יחתימו אותי על שום טופס שאני חייבת לשלוח אותו לגן כזה או אחר.
<חגית ברטוב: הם ממליצים ומעודדים אותי להעביר אותו כמה שיותר מהר לחינוך דתי בדרך שלי.
<חגית ברטוב: כך נגמר הסיפור.
<חגית ברטוב: ובסופו של דבר גיירתי אותו גיור אורתודוכסי אף על פי שהיה לי מועד לגיור קונסרבטיבי.
<חגית ברטוב: אבל מה שאני רוצה להגיד כאן שזה נכון גם לכל ההורים המאמצים וגם לכל המתגיירים הוא שהדבר הכי כואב כאן שעליו צריך לדבר הוא העניין של הפחד והשקר.
<חגית ברטוב: אנשים שבאים לשם מפוחדים ומבוהלים ולא מעזים להיות מי שהם, והם משקרים.
<חגית ברטוב: כי במדינת ישראל יש רק דרך אחת להפוך להיות יהודי, וזה מגוחך כי יש כל כך הרבה אפשרויות להיות יהודי.
<חגית ברטוב: כולנו יודעים.
<חגית ברטוב: סביב השולחן הזה יושבים כל כך הרבה אנשים עם כל כך הרבה דרכים להיות יהודים.
<חגית ברטוב: אני באמת קוראת לכל מי שנמצא כאן – בוודאי לגבי קטינים זה פשוט מגוחך הסיפור הזה שמעמיסים כאלה דרישות על הורים.
<חגית ברטוב: אבל כמובן, גם לגבי שאר המתגיירים.
<חגית ברטוב: הפחד והשקר חייבים להיעלם מהסיפור הזה.
<חגית ברטוב: תודה רבה.
עליזה לביא: תודה לך, חגית.
עליזה לביא: תודה על הכנות שבה תיארת את הדברים.
עליזה לביא: היא ממש חודרת ללב.
עליזה לביא: אני רוצה לעבור אליך, שמואל יסלזון, ראש אגף הגיור במשרד לשירותי דת.
עליזה לביא: אתה שומע את הדברים של חגית.
עליזה לביא: חגית הרי לא הצטרפה לעם היהודי, היא מדברת בשפה שלנו, בשפה שלך.
עליזה לביא: המקורות פרוסים לרגליה, לפניה, היא גם יודעת איך הילד שלה ייראה.
עליזה לביא: כשהיא באה במפגש הזה עם הבירוקרטיה, מה אתה למד מהדברים הללו?
<שמואל יסלזון: תודה רבה על כינוס הדיון.
<שמואל יסלזון: אני רוצה לחלק בין בירוקרטיה שהיא חשובה, והיא כלי, לבין הרוח ההלכתית שנושבת באגף הגיור.
<שמואל יסלזון: על-פי החלטת ממשלה, אנחנו כפופים למרותו של הראשון לציון הרב יצחק יוסף.
<שמואל יסלזון: הוא שעומד בראש הסמכות ההלכתית.
<שמואל יסלזון: זאת החלטת ממשלה, ועל-פיה אנחנו פועלים.
<שמואל יסלזון: מכוחה פועלים 13 הרכבי הדיינים באזרחות ושלושה הרכבים בצבא בשיתוף עם הרבנות הצבאית הראשית.
<שמואל יסלזון: חשוב לשים קו מאוד ברור בין הרמה של ההתייעלות שלנו כפקידים שהיא חובה לנסות לייעל את המערכות.
<שמואל יסלזון: הוצגו כאן חלק מהיעדים שלנו וחלק מהדברים שכבר השגנו.
<שמואל יסלזון: עם המעבר למשרד לשירותי דת ותכניות עבודה אנחנו פועלים ביתר שאת לשפר את מתן השירות בהקמת המוקד, בליווי המתגיירים בכל שלבי ההליך מהחודש השני, חודש שמיני וחודש אחרי בית-הדין; וגם לאלה שלא עברו – לתת להם סיוע ברמה האישית כדי לנסות לסייע לעבור את התהליך.
<שמואל יסלזון: מצד שני הרמה ההלכתית, הנורמות ההלכתיות והמדיניות ההלכתית.
<שמואל יסלזון: זה אותם דיינים שאלה סמכותם.
<שמואל יסלזון: אתת הסמכות הזאת הם מקבלים מכוחו של הראשון לציון, מכוחה של החלטת הממשלה.
<שמואל יסלזון: הם עובדים ופועלים, והכול לפי ראות בית הדין כפי שנפסק ב"שולחן ערוך".
<שמואל יסלזון: לכן דווקא הסיפור המרגש של חגית, בסופו של דבר זאת ההכרעה של הדיינים, וכך הם פעלו במקרה הנידון.
<אנדרו סאקס: סליחה, אתה אמרת, בהתאם ל"שולחן ערוך"?
<אנדרו סאקס: רק רציתי לשאול.
<שמואל יסלזון: אמרתי, הכול לפי ראות בית הדין.
<שמואל יסלזון: כך פסק בית יוסף.
<אנדרו סאקס: גם לפי "שולחן ערוך"?
<אנדרו סאקס: לא הבנתי.
<שמואל יסלזון: אמרתי שהדיינים פועלים לפי ראות עיני הדיין, כפי שנפסק ב"שולחן ערוך".
<שמואל יסלזון: אני לא איש הלכה, אבל כך לימדו אותי, ואנחנו פועלים מכוחו של הראשון לציון, כפי שהזכרתי.
<שמואל יסלזון: אני רוצה לספר עוד סיפור.
<שמואל יסלזון: זה סיפור קצה, אבל סיפורים שלא יוצאים בדרך כלל לתקשורת.
<שמואל יסלזון: אנחנו בדרך כלל לא יוזמים את היציאה לתקשורת בגלל חיסיון של אנשים שמתגיירים אצלנו.
<שמואל יסלזון: אנשים שבוחרים לעשות את זה מציבים אותנו במעמד שלא ניכנס לעניין הזה ונחשוף – וכך מיד פרסמנו – שאת הפרטים של הסיפור של אלין לא נוציא החוצה בגלל הכבוד והחיסיון לעניין הזה.
<שמואל יסלזון: אני רוצה לספר על ילדה בת 12 גוססת בבית-חולים.
<שמואל יסלזון: קיבלנו פנייה נרגשת מאוד מבני משפחתה – אבא יהודי ואם שאינה יהודייה.
<שמואל יסלזון: בשעה 14:00 בצהריים קיבלנו את הקריאה הזאת שיש לה החלטה נחושה ובהבנה שלה להיות יהודייה כמו אבא שלה.
<שמואל יסלזון: זה תהליך של חצי שנה שעבר בתוך המשפחה.
<שמואל יסלזון: כשהגיעו להחלטה הזאת, תוך שעתיים וחצי כבר ניצב צוות דיינים בבית-חולים יחד עם המשפחה.
<שמואל יסלזון: בתיאום עם הרופאים הובהר שהיא גם יכולה לטבול למחרת.
<שמואל יסלזון: הילדה טבלה בסיוע המקווה.
<שמואל יסלזון: ביום שישי היא כבר לא יכלה להדליק נרות, והיא ביקשה מאבא שיברך.
<שמואל יסלזון: אבא בירך בשבילה, ובערב שבת של חול המועד פסח היא נפטרה ונקברה בקבר ישראל.
<שמואל יסלזון: זה מקרה קצה של מערכת.
<שמואל יסלזון: הסיפור הזה לא פורסם.
<שמואל יסלזון: יש סיפורים שעולים, וסיפורים שיורדים.
<שמואל יסלזון: המעשים שאנחנו רואים הם מעשים של בני אדם, החלטות של בני אדם, הרגשות של בני אדם.
<שמואל יסלזון: אנחנו מאוד מנסים ללוות את האנשים בתהליך שהוא תהליך לא פשוט של זהות.
<שמואל יסלזון: כשהם מגיעים לשערי בית הדין ועומדים מולו הם עומדים מול הכרעת הדיינים, והמערכת כולה מנסה להתכוון במכונים, בעבודה עם הצבא, עם המשפחות המארחות שצריך להצדיע להן, בשיפורים שהכנסנו במקוואות עם מתנדבות מדהימות ובכל הראייה הנשית.
<שמואל יסלזון: נמצאת כאן הגברת ליזה כהן, שיכולה לספר על הרגישות הנשית.
<שמואל יסלזון: דווקא אצלנו אנחנו כן לוקחים את זה לתשומת לב גם במספר נשים שעוסקות בעניין גם במדרג שלהם וברמה שלהן באגף ובדיונים שלנו בחשיבה, איך להיות יותר רגישים ולקחת את התהליך הזה שהוא לא פשוט.
<שמואל יסלזון: זה תהליך של מתן זהות, זה תהליך שגם מחייב אותנו בעצם ההבנה שאנחנו נותנים תעודה שאחריותנו לדעת שאין עליה מערער ומפקפק.
<שמואל יסלזון: מי שמכיר – ויש פה הרבה אנשים שמלווים אותנו כבר הרבה שנים – דוד המלך אומר: "כל משבריך וגליך עלי עברו".
<שמואל יסלזון: כל הגלים וכל המשברים היו.
<שמואל יסלזון: בשנה שעברה, ברוך-השם, העלינו את מספר המתגיירים בשליש.
<שמואל יסלזון: אבל זה עניין של גלים, של תקשורת ושל מודעות ושל חברה.
<שמואל יסלזון: הרעיון שלנו להשתפר נמצא כל הזמן במוקד השיח שלנו.
<שמואל יסלזון: לגבי הפחד והאימה שמדברים עליהם – אנחנו מנסים מאוד להוריד את החששות, להפיג אותם.
<שמואל יסלזון: התחלנו להביא כבר למעלה משנתיים בחודש השני לבית הדין למפגש בו יכירו את המתקנים היפים שלנו, שיישבו עם הדיינים.
<שמואל יסלזון: מדברים על רמת המוטיבציה, על המניעים לגיור.
<שמואל יסלזון: בסך הכול גם אצל הדיינים וגם אצל המתגיירים זה תהליך שמוריד את החששות.
<שמואל יסלזון: כל תלמיד שנכנס לכיתה יודע שהוא יגיע לבית הדין.
<שמואל יסלזון: הוא כבר מקבל שלושה תאריכים – או בחודש שמיני איש מקצועי שלנו מלווה אותו ומנסה לתת לו תמיכה, צופה פני בית-הדין.
<שמואל יסלזון: הוא יודע בדיוק מתי הוא יגיע לבית הדין; וגם אחרי שהוא יוצא מבית הדין הוא מקבל הנחיות.
<שמואל יסלזון: בשנה האחרונה הקמנו צוותים שבאופן אישי נסעו ללוות אותו בהתאם לאפשרות שלו להגיע מוכן.
<שמואל יסלזון: לכן האמירה הפומבית היום היא לשנות דברים, וחקיקה של דברים אחרים היא כמובן לגיטימית לחלוטין.
<שמואל יסלזון: לא לשכוח שאנחנו מדברים על שני צירים: ציר בירוקרטי, ציר של מתן שירות שבו אנחנו מנסים להשתפר וציר הלכתי שהוא עניין פסיקתי.
<שמואל יסלזון: יש רב ראשי, יש דיינים, ויש נציג הרב הראשי.
<שמואל יסלזון: יש תיקים שמגיעים אליו להתייעצות, ויש דיינים שמגיעים אליו להתייעצות, ויש דיינים שמתייעצים אתו.
<שמואל יסלזון: הפגשנו את הדיינים עם הראשון לציון, הוא חשוף לפעילות שלנו, לומד אותה.
<שמואל יסלזון: אני מקווה מאוד שהוא ימשיך להדריך אותנו בדרך הנכונה.
עליזה לביא: מעבר לדברים שהצגת ולאור הניסיון שצברת מההיכרות שלך את המערכת – אלו שלוש נקודות אתה חושב שצריך לשנות?
<שמואל יסלזון: גם בהצעת החוק של המשרד נגישות היא דבר שאנחנו חושבים שאפשר לפתח – להנגיש את בתי הדין על בסיס הצעת החוק שהמשרד הניח לתוספת של הרכבים.
<שמואל יסלזון: שנית, לדעתנו, הכפיפות והסמכות ההלכתית דווקא במקום שהמערכות חבוקות ואוחזות זה בזה כל עוד דת ומדינה כרוכים במדינת ישראל, ראינו במשברים האחרונים שהיו עם הרב עובדיה יוסף זצ"ל שהייתה אצלנו פסיקה אחידה שהגיורים האלה כשרים, ולא כל אחד יעשה בית דין לעצמו.
<שמואל יסלזון: גם במסגרת של נגישות צריכה להיות אחריות, והסמכות צריכה להיות מרוכזת במקום אחד לאור הממשק בין כל המערכות.
<שמואל יסלזון: דבר שלישי לחתור אליו שהוא חלק מהיעדים שלנו הוא לסייע לכל מתגייר בכל שלבי ההליך.
<שמואל יסלזון: אנחנו לא נשקוט ונראה שאותם אנשים שבאים בשער הזה ועשו את המהלך – ואנחנו מבינים שזה מהלך לא פשוט – אנחנו מנסים להנגיש את זה יחד עם הצבא ולקרוא לחיילים לעשות את זה בתחילת השירות.
<שמואל יסלזון: אנחנו מנסים להנגיש את זה עם מקוואות מיוחדות ועם ליווי בתוך הכיתות ומחוץ לכיתות.
<שמואל יסלזון: פתחנו מערכת של רישום נישואים שזאת מערכת שלנו כדי לנסות להקל.
<שמואל יסלזון: זאת הנקודה השלישית שאני רואה בה חשיבות להמשיך לחתור בלי הפסקה לשדרוג ולשיפור השירות ומתן השירות לאותם אנשים שמבקשים.
עליזה לביא: ק, ברוכה הבאה אלינו.
עליזה לביא: אני מאוד מעריכה את ההשתתפות שלך בוועדה.
עליזה לביא: קודם כול מזל-טוב, את מתחתנת בשבוע הבא.
עליזה לביא: הסיפור שלך מורכב מאוד.
עליזה לביא: הוא תוצאה של הכשל שלנו במדינת ישראל.
עליזה לביא: אני מאוד אשמח שתשתפי אותנו.
עליזה לביא: בוקר טוב לחבר הכנסת מאיר שטרית שהצטרף אלינו.
<שרה יעקובי: רציתי להגיד לך תודה כי בזכותך חזרתי ארצה.
<שרה יעקובי: כמו שאמרת זה סיפור מורכב ולא פשוט.
<שרה יעקובי: זה ממש נס שאני יושבת פה היום, ורציתי להגיד לך תודה רבה.
<שרה יעקובי: בעוד שבוע אני מתחתנת בזכותך ומקימה בית בישראל.
עליזה לביא: הכול מתחיל כשאת מחליטה להתגייר ועולה לארץ.
<שרה יעקובי: זה תהליך קשה וצריך קצת לקראת.
<שרה יעקובי: בן אדם עוזב את כל החיים שלו.
<שרה יעקובי: אני עזבתי הכול ובאתי לבד, וזה מאוד קשה, ועוד עושים לך קשיים בדרך.
<שרה יעקובי: זה לא פשוט.
<שרה יעקובי: צריך לנסות לעזור ולהבין.
עליזה לביא: אל מי את פונה כשאת מגיעה לארץ?
עליזה לביא: איך את מתחילה את תהליך הגיור?
<שרה יעקובי: התחלתי את התהליך בבני-ברק.
<שרה יעקובי: אצל הרב קרליץ.
עליזה לביא: למה בחרת להתחיל שם?
<שרה יעקובי: ניסיתי להתחיל באגף הגיור בירושלים, אבל הם דחו אותי.
עליזה לביא: למה דחו אותך?
<שרה יעקובי: לא יודעת.
עליזה לביא: ואז את פונה לבית הדין של הרב קרליץ?
<שרה יעקובי: כן.
עליזה לביא: ואת לומדת שם.
<שרה יעקובי: אחרי כמה זמן עברתי - - - אחרי זה התחלתי ללמוד ב"אור חיה" בירושלים.
<שרה יעקובי: ברוך השם זה בית, וזה משפחה, זה הכול.
<שרה יעקובי: הם ממש עוזרים לי ותמכו בי.
<שרה יעקובי: פתאום את לא לבד להתמודד עם כל הבלגן.
עליזה לביא: ואז עברת את הגיור של הרב קרליץ, ואת רוצה להתחתן?
עליזה לביא: ואז מה את מגלה?
<שרה יעקובי: שהגיור שלי לא מוכר במשרד הפנים.
<שרה יעקובי: זה מקובל על-פי ההלכה, אבל לפי משרד הפנים אני לא יהודייה.
עליזה לביא: ואז מה מציעים לך לעשות?
<שרה יעקובי: אמרו לי לצאת מהארץ ושייתנו לי אישור לחזור.
<שרה יעקובי: בסוף זה לא היה ככה.
עליזה לביא: בסוף מצאת את עצמך כלואה ברומא ולא יכולה לחזור לישראל.
<שרה יעקובי: אני פשוט עזבתי את הארץ כי באמת האמנתי.
<שרה יעקובי: הייתי בחו"ל ואמרו לי שלא, מה פתאום.
<שרה יעקובי: הייתי כאילו בבית-כלא כי אני באמת אוהבת להיות פה.
<שרה יעקובי: חזרתי לחו"ל והרגשתי שעוד שנייה הנשמה שלי נשרפת.
<שרה יעקובי: אני לא יודעת איך להסביר את זה.
<שרה יעקובי: זה גם לא נשמע הגיוני כי כל החיים שלי גרתי בחו"ל, ופתאום אחרי הגיור אני חוזרת ולא יכולתי לסבול את זה.
<שרה יעקובי: זה הבית שלי, וזה המקום שלי.
<שרה יעקובי: זה מאוד קשה.
<שרה יעקובי: למה צריך לעבור את כל הסבל הזה?
עליזה לביא: הרעיון היה שתקבלי גיור ברומא.
עליזה לביא: זה מה שהמליצו לך לעשות?
<שרה יעקובי: במילנו, כן.
עליזה לביא: לקבל את הגיור האורתודוכסי במילנו, ואז לחזור לארץ.
<שרה יעקובי: אבל גם ככה את מוצאת את עצמך לבד בחו"ל, ואף אחד לא עוזר לך.
<שרה יעקובי: ניסיתי, ובסוף לא הסתדר.
עליזה לביא: ואז משרד הפנים עונה לך שאת לא יכולה לחזור לישראל.
מאיר שטרית: קשה להיות יהודי.
תמר זנדברג: מילא שקשה להיות – אנחנו נולדנו לזה, אין לנו ברירה.
תמר זנדברג: אבל זה שקשה להגיע - -
<שרה יעקובי: קשה להיות, וכנראה ארץ ישראל נקנית בייסורים - -
<שרה יעקובי: מי שרוצה להתגייר ולהיות יהודי עד הסוף באש ובמים סובלים, ואין מה לעשות, צריך גם מסירות נפש.
<שרה יעקובי: אני הייתי במילנו חודש ולא פירקתי את המזוודה כי חיכיתי כל יום שיגידו לי ממשרד הפנים שאני יכולה לחזור.
<שרה יעקובי: כל יום הייתה לי האמונה שמחר אני חוזרת.
<שרה יעקובי: לא יכולתי לסבול להיות שם.
עליזה לביא: וחזרת לארץ, ואת מתחתנת בעוד שבוע.
<שרה יעקובי: כן, ברוך השם.
<שרה יעקובי: לפני שנסעתי לחו"ל קנינו טבעות והכול.
<שרה יעקובי: גם היה מאוד לחוץ כי אמרו לי שאני לא יכולה לחזור, והחתן מחכה לי וכולם בלחץ.
עליזה לביא: היום יש לך תעודת הגיור של הרב קרליץ וזהו?
<שרה יעקובי: אנחנו מנסים להתקדם.
<שרה יעקובי: יש ועדה.
עליזה לביא: תודה, שרה, והרבה מזל טוב.
<שאול פרבר: חברת הכנסת לביא, אני רק רוצה להדגיש שלדעתי המכנה המשותף בין הסיפור של שרה לבין הסיפור של חגית הוא שיש לנו כאן שתי גיבורות.
<שאול פרבר: אבל המערכת של מדינת ישראל לא אמורה לטפל רק באלה שיש להם האומץ ויכולים להילחם עד הסוף.
<שאול פרבר: הבניין הזה והממשלה צריכה לטפל באלה שאין להם הכוח להילחם עד הסוף, ואנחנו צריכים לעזור להם כי זה האינטרס שלנו, לא של כמה גיבורות, של סיירת מטכ"ל של הגיור.
<שאול פרבר: אנחנו צריכים בעצם לעזור לאנשים מבחינה מערכתית.
עליזה לביא: חברת הכנסת תמר זנדברג, חבר הכנסת שטרית ולאחר מכן הרב רפאל דיין.
עליזה לביא: בבקשה, חברת הכנסת זנדברג.
תמר זנדברג: אני רוצה לשים את הדברים בקונטקסט כמו שאני שומעת אותם.
תמר זנדברג: שמואל יסלזון התחיל את דבריו ואמר:
תמר זנדברג: אנחנו פועלים מסמכות - -
<שמואל יסלזון: החלטת ממשלה.
תמר זנדברג: אמרת שני דברים.
תמר זנדברג: אמרת, אנחנו פועלים מתוקף סמכות החלטת ממשלה.
תמר זנדברג: זאת סמכות שאני כחברת כנסת, כחברה פה בוועדה מבינה אותה.
תמר זנדברג: אני כמובן נמצאת באופוזיציה, וכמובן מתנגדת לרוב החלטות הממשלה.
תמר זנדברג: אבל אני בהחלט מכירה בזכותי ובאפשרותי להילחם במסגרת הכללים הדמוקרטיים ולנצח בבחירות הבאות ולהסכים עם יותר מהחלטות הממשלה.
תמר זנדברג: אבל זאת סמכות שאני מבינה אותה, אני מכירה בה.
תמר זנדברג: אבל אמרת שני דברים וערבבת ביניהם, וסליחה שלא רשמתי את דבריך ואני לא יכולה לצטט אותם במדויק, אבל אחר כך זה יהיה בפרוטוקול.
תמר זנדברג: אמרת, אנחנו פועלים מתוקף החלטת ממשלה ומסמכות הרב - -
<שמואל יסלזון: אני אעזור לך.
<שמואל יסלזון: החלטת הממשלה קבעה שמערך הגיור יוקם.
<שמואל יסלזון: בתוך אותה החלטה נכתב שהסמכות ההלכתית ניתנת לראשון לציון.
<שמואל יסלזון: בזמנו נכתב - - - והממשלה הנוכחית באה ותיקנה את סמכותו ההלכתית של הרב יצחק יוסף, ולכן אמרתי שבהיעדר חוק - -
תמר זנדברג: זה בדיוק האבסורד שאני רוצה להצביע עליו.
תמר זנדברג: בסיפא של דבריך אמרת שכל עוד הדת והמדינה לא מופרדות בישראל זה ככה.
תמר זנדברג: תראו איזה מצב נוצר פה.
תמר זנדברג: בדברים של שניכם אתם הלכתם קצת לכיוון של השירות שאולי נסביר פנים ונקל יותר ולא יהיה צריך כל כך הרבה תלאות בירוקרטיות כדי להתגייר, כמובן לאלה שרוצות בכך כמו השתיים שיושבות כאן.
תמר זנדברג: אני רוצה לומר כמו שאמרנו בהפגנות של 2011 – זאת לא טעות, זאת מדיניות.
תמר זנדברג: זה לא מקרה שהתלאות האלה נעברות על-ידי הנשים שיושבות כאן ועוד רבות ורבים אחרים, ושום שירות ושום הסברת פנים לא יסייעו בעוד משרד הפנים והחלטת הממשלה מעניקה את המנדט שלה בידי סמכות הלכתית שאין לה – ולא צריך להיות לה – תוקף אזרחי ושלטוני.
תמר זנדברג: המדינה העניקה את הסמכות לגיור ושל כניסה לעם היהודי בידי זרם אורתודוכסי, גיור מאוד ספציפי.
תמר זנדברג: כמובן, יושבים כאן נציגי התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית שאני מניחה שתכף יספרו לנו על תלאות נוספות מסוגים שונים לגמרי שהם לא תוצאה של שיפור שירות, אלא תוצאה של הדרה ושל העובדה שישראל מפקיעה מידיה ביודעין, ולצערנו הרב, ברצון את המנדט האזרחי שלה.
תמר זנדברג: הם תוצאה של הבלבול שנוצר שהוא בלבול מכוון ולא מקרי בין הלכה לבין מה תפקידנו כאזרחים וכמדינה אזרחית ודמוקרטית.
תמר זנדברג: גם לא פלא שהבלבול המכוון הזה לא רק מדיר בנים ובנות מזרמים דתיים שונים ומשאיר בלעדיות אורתודוכסית, אלא גם הולך ומחלחל לזרמים פנים-אורתודוכסיים שמוצאים את עצמם.
תמר זנדברג: הרב הזה לא הכיר בגיור, ולכן אישה שעלתה מתוקף חוק השבות מוצאת את עצמה מודרת מישראל ולא יכולה להיכנס לישראל בצו של משרד הפנים בגלל שהיא לא הלכה לרב הנכון, אלא לרב X ולא Y.
עליזה לביא: פגה לה אשרה.
תמר זנדברג: בסדר, אבל למה פגה לה האשרה?
<שמואל יסלזון: בספר החוקים של הבית הזה - -
תמר זנדברג: על זה בדיוק אני מדברת.
תמר זנדברג: ההגדרות של יהודי לפי חוק השבות, ויהודי או יהודייה מגיעים למשרד הקליטה או למשרד הפנים ויכולים להירשם כישראלים ולקבל תעודת זהות, להצביע בבחירות, ולהיות זכאים לכל הזכויות לא חופפות לזכויות ההלכתיות.
<שאול פרבר: חברת הכנסת זנדברג, את לא רואה ששרה מאיימת על הביטחון של מדינת ישראל?
<שאול פרבר: את לא רואה את זה על פניה?
עליזה לביא: אתה רוצה שנעשה את הדיון הזה בוועדת חוץ וביטחון בשנה הבאה?
תמר זנדברג: לכן כאן בדיוק טמונה הבעיה, וייתכן שאנחנו כמחוקקות כחברה אזרחית צריכים להחליט החלטה אמיצה האם אנחנו ממשיכים לעצום את עינינו ולהמשיך לתת את מנדט הגיור שנקרא לו "אזרחי" – אף על פי שהוא לא אזרחי.
תמר זנדברג: לא במקרה אני מסתבכת כאן במילים כי הוא צריך להיות מנדט מדינתי, שלטוני.
תמר זנדברג: האם את המנדט המדינתי השלטוני הזה אנחנו נותנים בידי זרם דתי אחד ספציפי וצר שלא מייצג את כל העם היהודי, לא מייצג את החוקים של מדינת ישראל בכניסה וביציאה אליה, אבל אני לא יודעת מתוקף מהו – מתוקף החלטת ממשלה?
תמר זנדברג: מתוקף הרבנות?
תמר זנדברג: אולי כדאי שעל זה ניתן את הדעת.
תמר זנדברג: גם הסוגיות הפנים-אורתודוכסיות נובעות מהאבסורד הזה ומהמצב הזה.
תמר זנדברג: יכול להיות שפעם אחת ולתמיד נוכל לנצל את המשבר הזה ואת מצוקתם של הרבה אנשים ונשים כדי לפתור את זה מהיסוד אחת ולתמיד.
עליזה לביא: חבר הכנסת שטרית.
מאיר שטרית: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני מצאתי לנכון לבוא לישיבה היום למרות היום המטורף שיש לי, בגלל הנושא שעומד על הפרק - -
עליזה לביא: 24 השעות שמחכות לך.
עליזה לביא: אני מאוד מודה לך, אדוני.
מאיר שטרית: אני בא ממשפחה של רבנים.
מאיר שטרית: אני מבית דתי מסורתי, אני אדם מאמין.
מאיר שטרית: אני לא שומר תרי"ג מצוות, כמו שאתם רואים.
מאיר שטרית: אני מחלל שבת בעיקר בנסיעה.
מאיר שטרית: יחד עם זאת אני אדם מאמין.
מאיר שטרית: מאמין בדת, מאמין בריבונו של עולם, מאמין בכול.
מאיר שטרית: אני בקי בכתובים, אני שליח ציבור באירועים, בחגים ובשבתות, מתפלל.
מאיר שטרית: אני בא מהצד של יהודי.
מאיר שטרית: אני יהודי.
מאיר שטרית: בחג השבועות שחגגנו לאחרונה אנחנו קוראים את מגילת רות.
מאיר שטרית: אנחנו לא סתם קוראים את מגילת רות בחג השבועות.
מאיר שטרית: מגילת רות היא דוגמה קלסית למה שעם ישראל בעצם מצוּוה.
מאיר שטרית: אני רוצה לקרוא מפרק ד' של מגילת רות.
מאיר שטרית: כתוב: "וייקח בועז את רות" – שכידוע, לא הייתה יהודייה – "ותהי לו לאישה, ויבוא אליה, וייתן לה ה' היריון ותלד בן.
מאיר שטרית: ותאמרנה הנשים אל נעמי, ברוך ה' אשר לא השבית לך גואל היום וייקרא שמו בישראל.
מאיר שטרית: והיה לך למשיב נפש ולכלכל את שיבתך כי כלתך אשר אהבתך ילדתו אשר היא טובה לך משבעה בנים.
מאיר שטרית: ותיקח נעמי את הילד, ותשיתהו בחיקה ותהי לו לאומנת.
מאיר שטרית: ותקראנה לו השכנות שם לאמור יולד בן לנעמי, ותקראנה שמו עובד הוא אבי ישי אבי דוד".
מאיר שטרית: במילים אחרות: דוד הוא הנכד של רות המואבייה שהייתה גיורת.
מאיר שטרית: רמז לעם ישראל שגרים הם לא אנשים שלא צריך להתייחס אליהם, לבטל אליהם.
מאיר שטרית: לצערי הרב, נוצר בארץ מצב שלהתגייר הפך להיות קריעת ים סוף.
מאיר שטרית: זה מצב בלתי נסבל.
מאיר שטרית: אני בכנסת מ-1981, ואני עוד זוכר שכשהייתי יושב-ראש הקואליציה של נתניהו ב-99' את הוויכוחים של החוק "מיהו יהודי".
מאיר שטרית: היום לו היה עובר היה עומד לקרוע את עם ישראל לחלקים.
מאיר שטרית: לכאורה אומרים היום לכל אישה שלא יכולה להתגייר ועושים לה את המוות להתגייר או לכל בחור, שייסעו לארצות-הברית.
מאיר שטרית: שם ילכו לזרם הקונסרבטיבי או הרפורמי, ותעבור שם גיור.
מאיר שטרית: יש שם דברים מסודרים, הם לא מקלים פחות מהרבנים.
מאיר שטרית: הם מקפידים שיידעו את הדת והכול.
מאיר שטרית: ואז הם יכולים לחזור לארץ, והגיור שלהם מוכר.
מאיר שטרית: זה לפי החוק.
מאיר שטרית: במשרד הפנים אדם שמתגייר בחו"ל בזרם הקונסרבטיבי או הרפורמי הגיור שלו מוכר, והוא נחשב יהודי.
עליזה לביא: לצורך חוק השבות.
<אנדרו סאקס: אבל גם תישאר שנה אחרי הגיור לפני שתוגש בקשה לעלות ארצה.
<אנדרו סאקס: אתה צריך להיות מחוץ למדינה הציונית כדי להגיע לכאן.
עליזה לביא: ישראלי שמתגייר גיור אורתודוכסי בחו"ל צריך להישאר שנה לפני שהוא חוזר?
תמר זנדברג: וישראלי?
תמר זנדברג: מי שעולה לארץ מתוקף חוק השבות, ואז רוצה להתגייר?
<קריאה: אבל אפשר להתגייר בארץ גיור קונסרבטיבי - - -
תמר זנדברג: אבל אם הוא רוצה גיור רפורמי או קונסרבטיבי או גיור אורתודוכסי שלא - -
<שאול פרבר: הוא יכול לעבור גיור קונסרבטיבי או רפורמי אבל אורתודוכסי מחוץ למערכת זה לא.
<אנדרו סאקס: אם אותו אדם עובר גיור רפורמי וקונסרבטיבי פה בארץ הוא יכול לשנות את הרישום במשרד הפנים ליהודי, אבל זה לא מקנה לו זכויות כעולה חדש.
<אנדרו סאקס: יתר על כך אם אותו אדם מתגרש מבן או מבת זוג הוא יכול לצפות לצו גירוש מהמדינה.
מאיר שטרית: המצב שנוצר הוא אבסורד.
מאיר שטרית: אני בא לכאן כי יש לנו הצעת חוק של התנועה שהגיש אלעזר שטרן, שמציעה כדי להקל את תהליך הגיור, להסמיך כל רב ראשי בכל עיר לפתוח בית דין לגיור.
מאיר שטרית: לצערי, החוק הזה נתקע בגלל ההתנגדות של הבית היהודי בכנסת.
מאיר שטרית: אז הוא עדיין לא עבר שלבי חקיקה.
תמר זנדברג: מה יהיה עם הרשימות השחורות של אילנות היוחסין?
עליזה לביא: החוק הזה לא יבטל את הרשימות השחורות.
תמר זנדברג: גם בנושא הנישואים וגם בנושא הגיור – פה קבור הכלב.
תמר זנדברג: בספרים של הרשימות השחורות של אילנות היוחסין, מי אחר כך יפשפשו באחורי הענפים שלו.
<שאול פרבר: יש כאן מדינת חוק.
<שאול פרבר: בג"ץ פסק, קבע וזהו.
<שאול פרבר: האנשים האלה יכולים להתחתן - -
מאיר שטרית: אני רוצה להמשיך.
מאיר שטרית: החוק הרי עבר קריאה טרומית בתמיכת הממשלה.
מאיר שטרית: הוא תקוע בוועדת הכנסת ולא מעבירים אותו להמשך דיון בגלל ההתנגדות של הבית היהודי.
מאיר שטרית: אני מקווה שבכל זאת זה יעבור.
מאיר שטרית: יש גם התחייבות של הקואליציה מהכנסת שעברה להעביר אותו לפני סוף הקדנציה.
מאיר שטרית: הוא עבר קריאה ראשונה, קריאה שנייה.
מאיר שטרית: אחרי קריאה שנייה הגישו רביזיה, ותקעו את העניין.
מאיר שטרית: הרעיון הוא להכשיר כל רב ראשי לפתוח בית דין לגיור.
מאיר שטרית: זה לא פותר את הבעיה של הזרמים האחרים, הקונסרבטיביים והרפורמים, אבל זה יקל את תהליך הגיור בצורה משמעותית.
מאיר שטרית: אישה תוכל בקהילה שבה היא חיה ללכת לרב הראשי של העיר ולבקש להיכנס לתהליך של גיור.