GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: אני לא תכננתי להקריא את המסרון הזה, אבל אני קוראת אותו דווקא כשאין איש היה אתה איש.
<ידעיה לוין: אגב, אנחנו מכירים את העמותה גם נפגשנו, מעריכים מאוד את העבודה.
עליזה לביא: ההערה שלי הייתה מכוונת למי שהיה אמור לספק לי נתונים ולהוסיף את היתר.
עליזה לביא: בבקשה גברתי תמשיכי.
<יהודית סידיקמן: אני חושבת שמה שהיה לנו לומר, ראשית עלתה גם השאלה האם בנות לא ממשיכות לשרת בשנה השנייה עקב משהו.
<יהודית סידיקמן: האם אנחנו יודעים למה הן לא חותמות לעוד שנה.
<יהודית סידיקמן: שם הם באמת לא ציינו שהן לא ממשיכות בגלל הטרדה מינית.
<יהודית סידיקמן: זה בשבילכם לחקור למה הן לא ממשיכות, אבל זה לא בגלל, וזה לפחות לפי מה שראינו.
<יהודית סידיקמן: השאלה האם יש כלים, "האם קיבלנו כלים שהיו עוזרים לנו" ראיתי שבנות שקיבלו יותר שעות לפני השירות כהכנה לא היו בתוך אלה שתוקפו מינית.
<יהודית סידיקמן: אלה שלא הרגישו שקיבלו מספיק כלים או לא קיבלו בכלל, באמת רובן היו במדגם של אלה שנתקפו באותו זמן.
<יהודית סידיקמן: למי לדווח, מאוד חשוב לבנות מערכת שאפשר לדעת בברור למי לדווח ואיך לדווח ושמותר לדווח.
<יהודית סידיקמן: זה עניין מאוד חשוב.
<יהודית סידיקמן: אני פה כי אני מאמינה שאפשר לעשות הרבה יותר במניעה ולא רק סדנה שאומרת 'אם זה קורה לך אפשר לפנות'.
<יהודית סידיקמן: לא מספיק להקנות ידע מה החוק אומר, הידע הזה מאוד חשוב ואני לא מפחיתה מחשיבותו.
<יהודית סידיקמן: באמת צריך להקנות כלים איך אני עומדת על שלי, איך מדברת עם אדם עם סמכות שאני חייבת להגיד 'עד כאן, אתה לא תדבר איתי כך ואתה לא תיגע בי כך'.
<יהודית סידיקמן: זה לא פחות חשוב.
<יהודית סידיקמן: לדעתי, אחד הדברים שיעלו בסוף הדיון, אני יודעת שחלק גדול מהבעיה היא כן בעיה תקציבית, אני כן יודעת שאנחנו עובדות עם "בת עמי".
<יהודית סידיקמן: עבדנו הרבה שנים עם "בת עמי".
<יהודית סידיקמן: אנחנו עובדות הרבה עם האגודה להתנדבות ויש בעיה תקציבית.
<יהודית סידיקמן: להביא תכניות שבאמת יכולות לעזור גם לבנות ולבנים.
<יהודית סידיקמן: לטעמי ילדים וילדים יותר צעירים, וגם הסטטיסטיקות פחות או יותר שוות, אחד מתוך שלושה, אחד מתוך שישה, זה לא רק אחד מתוך שש מאות.
<יהודית סידיקמן: צריך להתייחס גם לבנים.
<יהודית סידיקמן: לדעתי חשוב מאוד שנסביר לעולים, רגע, לא כל גבר הוא תוקף'.
<יהודית סידיקמן: זה ממש נכון.
<יהודית סידיקמן: אני פה שלושים שנה, כל מה שאני יודעת למדתי כאן בארץ, אבל הסקרים הכי טובים והכי עדכניים יוצאים מחו"ל.
<יהודית סידיקמן: בתוך האוניברסיטה, אחת מתוך ארבע נערות סטודנטיות תותקפנה מינית.
<יהודית סידיקמן: ראו, 98% מהמקרים האלה נעשים על ידי 7% מהגברים.
<יהודית סידיקמן: אני חושבת שלקחת את הסוגיה שצריך לחנך גם הבנים וגם את הגברים איך להתנהג הוא לא כל כך רלוונטי כי רוב הגברים הם בסדר גמור.
<יהודית סידיקמן: רוב הגברים הם לחלוטין בסדר גמור, אבל יש כמה שלא.
<יהודית סידיקמן: ידוע היום שהוא יתקוף בין 300-400 פעם בחייו, זה המון נזק ואם לא יתנו את הכלים הנכונים, הכלים שיכולים לעזור וגם לבנות קהילה תומכת שאומרת שמותר לדבר על זה.
<יהודית סידיקמן: זה מאוד חושב וזה חלק מההגנה עצמית שאני יכולה, גם אם נכשלתי, להגן על עצמי וגם אם הצלחתי.
<יהודית סידיקמן: היום אין למי לדווח אם אני מצליחה, זה חשוב וזה עצוב שאני לא יכולה להרים טלפון ולהגיד 'כן נכון, היה משהו נורא.
<יהודית סידיקמן: מקרה שקרה לפני יומיים עם נהג מונית שנגע ברגל שלי ואני אמרתי לו עצור תוציא אותי'.
<יהודית סידיקמן: זה עובד.
<יהודית סידיקמן: הבאתי קצת שיעורי בית למי שרוצה לראות, מחקרים שבאמת רואים את האפקטיביות של הכלים הפיסיים תוך העצמה, תוך מילולית, תוך חשיבה נכונה מה קורה ומה מותר לנו.
<יהודית סידיקמן: בסך הכול כולנו בני אדם ומותר לנו לעמוד על שלנו.
<יהודית סידיקמן: תודה.
עליזה לביא: 34% עבורו הטרדה מינית בזמן השירות הלאומי.
עליזה לביא: בקרב אלו שעברו הטרדה 78% הרגישו שהכלים שהמערכת נתנה להן להתמודד עם המצב הוא בלתי מספקים.
עליזה לביא: בבקשה איילת וידר כהן, פסיכולוגית קלינית, אשמח לקבל ממך תמונת מצב מהיבט הפסיכולוגי.
<איילת וידר כהן: גם אני מצטרפת לתודות ושמחה על הדיון הזה.
<איילת וידר כהן: אנחנו באמת שותפות לדרך בטיפול בנושא הרבה שנים.
<איילת וידר כהן: לפני כ-12 שנה ייסדתי בעמותת בת עמי שירות פסיכולוגי, עוד כשעמותת בת עמי הייתה די בחיתוליה.
<איילת וידר כהן: סליחה, זה היה הרבה יותר מלפני 12 שנה, 19 שנה.
<איילת וידר כהן: לא ידענו אז לאן אנחנו הולכות.
<איילת וידר כהן: זה היה ממש לגלות נעלמים.
<איילת וידר כהן: ראינו שמתוך 100 שפנו והופנו אלינו בשנה לקבל טיפול, 65% מהן סבלו מהטרדה מינית או בזמן השירות או קודם לכן.
<איילת וידר כהן: אז התחלנו להבין שבהרבה מקרים הפוגעים היו המעביד או איזו סמכות חינוכית או תורנית או בן משפחה.
<איילת וידר כהן: אני מדברת על פגיעה במהלך השירות.
<יואב ארבל: אמרת שחלק מהפגיעות היו לפני השירות.
<איילת וידר כהן: אני מתייחסת כעת מיהם הפוגעים במהלך השירות.
<איילת וידר כהן: אני לא רוצה כרגע להיכנס לזה, זה לא מחקר אלא תובנות שלקחתי אותן לצורך הדיון הזה.
<איילת וידר כהן: אם רוצים לעשות כנס או יום עיון מחקרי, אגב, מדגם של 140 הוא התפלגות נורמאלית לכל דבר ועניין.
<איילת וידר כהן: אין כאן שאלה.
<איילת וידר כהן: כשהפוגעים היו מעביד, סמכות חינוכית, סמכות תורנית, בן משפחה מאמצת, יכול להיות אדם זר, יכול להיות נהג, יכול להיות איש תחזוקה – על פני כל הספקטרום, צווארון כחול, צווארון לבן כזה או אחר.
<איילת וידר כהן: בנות השירות הלאומי נמצאות בקבוצות סיכון גבוהה הן בשל הגיל שלהן.
<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים ממחקרים בארץ ובעולם שרוב הפגיעות מתרחשות בגילאים של בין 13 ל- 20, זו קבוצת הסיכון הכי גדולה הן היותן בשלב פגיע בחיים, צעדים ראשונים בעולם המבוגרים, מוטיבציה מאוד גדולה להשתלב בחברה כבוגרות.
<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שבהיותן דתיות והיותן משרתות בתוך מסגרות דתיות זה לא מגן עליהן.
<איילת וידר כהן: השכיחות של הפגיעות במגזר הדתי זהה לכלל האוכלוסייה ובמגזרים מסוימים בתוך המגזר הדתי היא אף גבוהה יותר.
<איילת וידר כהן: דוח של המשרד לביטחון פנים האחרון.
<איילת וידר כהן: של השנה האחרונה, שהגיע אלינו בתחילת 2014, שמתייחס לשנת ..2013, מדבר על כך שנערות חרדיות הן בקבוצת סיכון מספר אחת לפגיעה מינית.
<איילת וידר כהן: שוב, לא אוכל לנתח את כל המאפיינים, אבל תכף אתייחס אליהם.
<איילת וידר כהן: בהיותן באות מחינוך דתי ומשרתות בתוך סביבה דתית, לצערנו הרב זה לא מגן עליהן כהוא זה ולפעמים אף מעמיד אותן בסיכון גבוה יותר הן בשל הקושי להתלונן, תכף נשמע מה קורה לבנות שמתלוננות, הן בשל הקושי לדבר, הן בשל אשליית הביטחון ואשליית המוגנות, כל אלה הופכים אותן לנמצאות בסיכון יותר גבוה.
<איילת וידר כהן: חשוב להגיד שאין חברה ואין קהילה ללא פגיעה מינית, יש חברות שמעלימות, שמתעלמות ובעצם מסכנות את עצמן עוד יותר.
<איילת וידר כהן: הנזק הגדול – אני רוצה לומר על כך כמה מילים.
<איילת וידר כהן: בסופו של דבר נמצאת שם בת, נמצאת שם נערה, אישה צעירה בצעדים הראשונים שלה בעולם המבוגרים.
<איילת וידר כהן: הנזק הוא נזק רב ומערכתי וארוך טווח.
<איילת וידר כהן: הנזקים הם גם במערכות הגופניות, הנפשיות, החברתיות, המוסריות.
<איילת וידר כהן: כשהפגיעות לא מטופלות הנזק הולך ופושט כמו הרס בנפש.
<איילת וידר כהן: הנפגעות נקראות 'שורדות', הקיום שלהן הופך להיות להישרדותי.
<איילת וידר כהן: שמירה על הסוד והניסיון לא להיות מוצפות על ידי זיכרונות הפגיעה.
<איילת וידר כהן: תחושת המוגנות – אני חושבת שהדבר המרכזי הוא שתחושת המוגנות נפגעת ויוצרת סדק מאוד מאוד גדול גם ברמת הפרט, אבל גם ביחס שבין הנערה לבין החברה שבתוכה היא נמצאת.
<איילת וידר כהן: אני יכולה להביא דוגמה מהבוקר של מטופלת שלי איתה נפגשתי ממש לפני שיצאתי לדיון הזה.
<איילת וידר כהן: היא נאנסה בעת השירות שלה לפני למעלה מ- 12 שנה.
<איילת וידר כהן: בכל המושגים היא השתקמה, היא התפתחה מבחינה מקצועית, לימודים, עבודה, תעסוקה, נישאה וילדה ילדים.
<איילת וידר כהן: באמת בכל הפרמטרים שאנחנו בודקים שיקום היא השתקמה.
<איילת וידר כהן: אבל, 12 שנה מאז יש לה סיוטי לילה.
<איילת וידר כהן: לילה לילה הסיוט חוזר על עצמו.
<איילת וידר כהן: היא הייתה שנים בטיפול פסיכולוגי, היא עזבה את הטיפול וניסתה שוב.
<איילת וידר כהן: היום לראשונה באיזה צירוף שכזה, היא אמרה לי שהסיוטים פסקו והיא מרגישה בן אדם אחר.
<איילת וידר כהן: היא מרגישה שנוספו לה שעתיים לכל יום שעובר.
<איילת וידר כהן: אם שעתיים בבוקר היא .
<איילת וידר כהן: מנוטרלת מהסיוטים, נוספו לה שעתיים לכל יום בחיים שלה.
<איילת וידר כהן: מבחינת ההרס אני חושבת שלא צריך להכביר מילים.
<איילת וידר כהן: השלכות לטווח הארוך של תחושות אשמה, שנאה עצמית, תחושות חוסר ערך, ביטחון עצמי פגוע, השקעה של הרבה אנרגיה בהדיפה של הזיכרונות של הפלש בק.
<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שמול כל הנזקים האלה שבאמת לא מניתי מחצית מהם, מה ההרס.
<איילת וידר כהן: מה כן יכול להשפיע ולעזור?
<איילת וידר כהן: ההתייחסות למי שמתלוננת היא התייחסות ללא שיפוט, תמיכה בלתי מסויגת, התגייסות מרבית גם כדי לטפל בה, אבל גם כדי לעשות צדק.
<איילת וידר כהן: התחושה שהאמון בעולם התערערה היא נתונה בידיים שלנו.
<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים שככל שתהייה תמיכה גם טיפולית וגם חברתית ותמיכה במוגנות, השיקום יתפוס כיוון אחר לחלוטין.
<איילת וידר כהן: אני חושבת שכאן האחריות המקסימאלית היא על עמותות ועל המינהלת.
<איילת וידר כהן: לצערי המצב בשטח הוא כך, אני יודעת מגיעים אלינו, מגיעים ל"קולך", .
<איילת וידר כהן: שהרבה פעמים מגיעים אלי דרך "קולך" כשהנפגעת מתלוננת, לפעמים זו לא רק בת שירות לאומי אלא גם רכזת שנפגעה.
<איילת וידר כהן: הרכזות יכולות נשים צעירות וגם הן חשופות לפגיעה.
<איילת וידר כהן: היחס בהרבה מקרים הוא בספקנות, בפיקוק, בביקורתיות, 'אולי לא הבנת נכון אולי לא פירשת נכון'.
<איילת וידר כהן: אנחנו יודעים כמה זה הרסני.
<איילת וידר כהן: אנחנו מדברים כאן על פיקוח נפש ואין מקום לשאלות האלה.
<איילת וידר כהן: אנחנו עובדות כבר שנים לקבל באמון מלא את התלונה ולטפל בה בחומרה הרבה ביותר.
<איילת וידר כהן: מה שיותר גרוע מזה, שחלק לא מבוטל מהמקרים פנו אלי כי הגיעו לאיזה מבוי סתום.
<איילת וידר כהן: לא הופסקה התקשרות בין העמותה לבין הפוגע בין אם זה אבא מאמץ – זו באמת תופעה קשה ביותר – בין אם זה מנהל של עמותה שמקבל את בנות השירות הלאומי.
<איילת וידר כהן: ההתקשרות בין נשוא התלונה לבין מפעילי השירות הלאומי לא הופסקה.
<איילת וידר כהן: לצערי, את מה ששמענו בהתחלה אני שומעת, השאלות שבאות מעמדה מתגוננת, לדעתי העמדה המתגוננת היא אסון בנושא הזה.
<איילת וידר כהן: מוגנות צריכה להיות בראש סדר העדיפויות.
<איילת וידר כהן: אני חושבת שצריך לעבור מעמדת התגוננות למוגנות כערך עליון.
<איילת וידר כהן: אם העמותות ואם המנהלת אל יסמנו את המוגנות כערך עליון הבנות שלנו ימשיכו להיות משרתות בסביבת עבודה מאוד פוגענית.
<איילת וידר כהן: אם אנחנו מדברים על תקציב הביטחון, זה גם ביטחון.
<איילת וידר כהן: לא יתכן שיהיו פה כל שנה אלפי בנות שמשרתות בתנאים של חוסר מוגנות.
<איילת וידר כהן: אני חושבת שהמשימה היא לעבור מעמדת התגוננות, להערכתי זו עמדה שקיימת עדיין וקיימת יותר מדי, לעמדת של סימון הערך של מוגנות בסדר עדיפויות ראשון במעלה.
עליזה לביא: אני מאוד מודה לך על הדברים בכלל, אבל על הסיומת בפרט כי האווירה בה הסתיימה הוועדה הקודמת הייתה שיש כאן אנחנו ואתם.
עליזה לביא: אני מאוד מקווה שכולנו עשינו כאן
עליזה לביא: כברת דרך להבין שהמרחב הציבורי הוא של כולנו ושהביטחון במרחב הציבורי הוא של כולנו.
עליזה לביא: אין כאן אנחנו ואתם ושאנחנו מבקרים אתכם.
עליזה לביא: אנחנו רוצים מרחב.
עליזה לביא: חנה קהת מ"קולך, בבקשה.
<חנה קהת: אני אתחיל עם הימים האחרונים שפניתי ושאלתי נשים שנפגעו בשירות הלאומי האם הן מוכנות לבוא ולהעיד.
<חנה קהת: כשהן שמעו שהמקום משודר והן תצולמנה, הן אמרו 'אנחנו לא יכולות, אנחנו באמת פוחדות' וזו לא אחת.
<חנה קהת: שתיים היו מוכנות לשלוח את העדות שלהן בכתב.
<חנה קהת: הן אמרו 'אנחנו לא יכולות להגיע כי הפוגעים שלנו עכשיו הרבה יותר בכירים והם יחכו לנו בפינה בהמשך הדרך'.
<חנה קהת: אחת הבעיות שגילתי בתקופה שאני ב"קולך" ובהתעסקות עם נפגעות שירות, היא שתופעה כ- 90% כשמתלוננת הנפגעת בת שירות מגיעה לרכזת או למישהו, וזה אחוז מאוד קטן, היא מורחקת והפוגע נשאר.
<חנה קהת: ברוב המקרים, ברוב הגדול, הפוגע לא נותן את הדין, להפך, המקום נשאר לא מוגן.
<חנה קהת: היו לנו מקרים בהם ממש היו לנו מאבקים עם אגודות מסוימות להפסיק לשלוח בנות למקום שאין הגנה ואין מוגנות - מקום שהיה מסומן וידעו שיש שם פוגע לקח שנים עד שזה חלחל.
<חנה קהת: לא תמיד הצלחנו להמשיך ולעקוב.
<חנה קהת: הקושי הגדול שהן לא יכולות לבוא הוא בכמה רמות.
<חנה קהת: אני אבקש לצטט מישהי שבסוף לא הגיעה ויש לה המון המון עדויות,.
<חנה קהת: היא עובדת הרבה עם בנות שירות.
<חנה קהת: היא אמרה שהבעיה היא בכמה רמות.
<חנה קהת: ראשית הן באות לא מוכנות, הן יוצאות מחממה, לא מכירות את השפה, לא מכירות את התרבות ובהרבה פעמים הן לא יודעות לפרש את ההתחלה של הטרדה ואת ההתחלה של הניצול.
<חנה קהת: שנית, הן באות בתקופה מאוד רגישה, זו הפעם ראשונה שהן יוצאות מהבית.
<חנה קהת: הן כמהות לקשר וזה מנוצל לרעה.
<חנה קהת: כפי שהמשפטנית אמרה, אין היום מודעות ואחריות למוגנות כי יתכן שהחוק השאיר כאן שטח הפקר.
<חנה קהת: אני מצטטת נשים שמטפלות ואומרת 'שירות לאומי זה שטח הפקר והבנות שלנו מופקרות שם'.
<חנה קהת: זה לא משהו שרק אני אומרת אותו, באמת אמרו אחת אחרי השנייה, 'הבנות מופקרות שם, אין תנאי של - - -
עליזה לביא: הפקר?
עליזה לביא: לא, חלילה - - -
<חנה קהת: לא.
<חנה קהת: אנחנו מפקירות אותן והן לא מגונות במובן שאין דין ואין דיין, במובן שאין כתובת למי לפנות.
<חנה קהת: אין חובה על הארגונים שכל מוסד וכל עמותה שמקבלים בת שירות מחויבים לחוק ויש להן מערך ההגנה של החוק.
<חנה קהת: אם אני שולחת בת לעמותה מסוימת ואין שם הקפדה על החוק, אין שם נציבת תלונות, אין מניעה כפי שהחוק דורש, אין תקנון שתלוי במקום הזה – הבת מגיעה למקום חשופה.
<חנה קהת: לא פעם הן מגיעות למקומות קשים, הן מנוצלות והרבה מקומות בשירות הבריאות הם מאוד בעייתיים.
<חנה קהת: אין לה כתובת.
<חנה קהת: רוב הבנות שאני דיברתי איתן לא פנו לרכזות, הן לא הרגישו שהרכזות בכלל מודעות ומבינות והן כתובת להגיד את זה.
<חנה קהת: הרבה מאוד מהנפגעות או שהן הועזבו ברגע שאמרו או שהן עזבו מרצונן ברגע שהרגישו שהן שלא יכולות להישאר.
<חנה קהת: אין מערך של הגנה ונהלים, כמו שאמרת שיכולים לארגן את המקום כמו שצריך מרמת המנהלת, הארגונים שיקבלו את האחריות בעל כורחם או מתנדבים שייקחו את האחריות.
<חנה קהת: יש צורך שהחוק יחיל את האחריות עד לארגונים, העמותות והמוסדות.
<חנה קהת: שהחוק לא יאפשר לשלוח בת למקום שלא עומד בדרישות החוק.
<חנה קהת: היום כן שולחים את הבנות.
<חנה קהת: לא מזמן פנתה אלי חברה שלי, הבת שלה הלכה להתראיין לשירות, אותו ראש מוסד רק סיים את הראיון, הצמיד אותה לקיר ועשה בה מעשה מגונה.
<חנה קהת: היא עוד לא סיימה, היא רק הגיעה כדי להתראיין להתקבל.
<חנה קהת: זה מקום מאוד מאוד מכובד, זה מוסד חינוכי גדול.
<חנה קהת: היא חזרה מבועתת הביתה והשביעה אותי לא להגיד מילה, כי כך הן הבנות שלנו.
<חנה קהת: הן פוחדות שאם פגעו בהן הן לא בסדר.
<חנה קהת: היא ילדה קטנה, צעירה, מה היא צריכה כתם על החיים שלה.
<חנה קהת: אני מסיימת עם הסיפור הקשה הזה.
<חנה קהת: החברה שלי השביע אותי לא להגיד.
<חנה קהת: הערה קטנה.
<חנה קהת: הרבה פעמים הפגיעות הן מהחניכים והחניכות.
<חנה קהת: בנות שירות שיוצאות להדריך בפנימיות, במוסדות של נוער בסיכון הן בהרבה פעמים של עולים חדשים.
<חנה קהת: הרבה מאוד מהמקרים הפגיעה היא מלמטה.
<חנה קהת: כמדריכות הן בבעיה מאוד מאוד קשה.
<חנה קהת: הרבה מהעדויות הן מהכיוון שהגבולות וההכנה הם לא כמו בצבא.
<חנה קהת: ההיררכיה הצבאית היא מאוד מאוד ברורה.
<חנה קהת: חייל שיעיז להטריד מפקדת שלו יודע בדיוק מה יקרה.
<חנה קהת: חניכים וחניכות לא יודעים את זה.
<חנה קהת: גם חניכים וגם חניכות מטרידים.
עליזה לביא: רחל נעמן בבקשה.
<רחל נעמן: שלום.
<רחל נעמן: אני לא מגיעה מטעם מישהו מאורגן.
<רחל נעמן: שמעתי את הפניה של חנה והרגשתי שאני יכולה לבוא ולומר כמה דברים בעניין זה.
<רחל נעמן: עשיתי שירות לאומי שנתיים בכפר נוער מאוד מוכר.
<רחל נעמן: הגענו, אני ועוד חברה, כחלק מהעבודה היומיומית שלנו לפגוש אדם שאחראי על כל הציוד המשרדי בכפר.
<רחל נעמן: זה אדם שיש לו תפקיד מאוד משמעותי.
<רחל נעמן: כל בנות השירות עוברות דרכו, כל המדריכות ונשות הצוות כולן צריכות ציוד משרדי וכולן צריכות ציוד לקישוטים.
<רחל נעמן: באנו שתינו, כי היינו בנות שירות של אותה שכבה.
<רחל נעמן: נכנסנו לחדר צר, לא חשבנו שיש בעיה איתו.
<רחל נעמן: התחלנו לבחור את הדברים שהיינו צריכות ופתאום אני מרגישה שהוא נוגע בי מאחור.
<רחל נעמן: חשבתי שזה בגלל שהחדר צר ושאין פה משהו יותר מדי בעייתי.
<רחל נעמן: אחרי כמה דקות אני קולטת שהוא נוגע גם בחברה שעומדת צמוד אלי.
<רחל נעמן: לא אמרנו שום דבר.
<רחל נעמן: יצאנו משם ואחרי זה בינינו אמרנו 'קלטת שהוא נגע בך'.
<רחל נעמן: אמרנו, בטוח שזה לא היה בכוונה.
<רחל נעמן: הוא בנאדם מבוגר, נשוי עם ילדים, עובד שנים במקום הזה, אין שום סיכוי שזה היה בכוונה.
<רחל נעמן: החלטנו שאנחנו באות לשם ביחד כדי שלא נתקע בפעם הבאה.
<רחל נעמן: הגענו שוב, בחרנו את מה שהיינו צריכות והפעם הוא פשוט העביר עלי יד מקדימה, מול העיניים שלה, זה לא היה משהו נסתר, משהו שהיה אפשר לפספס.
<רחל נעמן: אחרי שזה קרה דיברנו בינינו אמרנו שאולי אנחנו צריכות לבדוק אם זה קורה לעוד בנות.
<רחל נעמן: עשינו את זה מאוד בדיסקרטיות גם כי התביישנו וגם כי חשבנו שאנחנו אולי לא מפרשות נכון את מה שקורה.
<רחל נעמן: התחלנו לברר עם חברות וגילנו שאף אחת לא מתביישת ללכת לשם לבד ואין עם זה בעיה.
<רחל נעמן: הרחבנו את המעגל ובדקנו עם מדריכות שעבדו שם.
<רחל נעמן: אף אחת לא התלונה כמונו.
<רחל נעמן: הבנו שזו בעיה שלנו.
<רחל נעמן: המשכנו לבוא והיו פעמיים שהוא נגע בנו.
<רחל נעמן: החלטנו שאנחנו לא יכולות שלא לעשות עם זה כלום.
<רחל נעמן: באותה תקופה הרכזת שלנו הייתה בחופשת לידה והייתה רכזת מחליפה שלא היה לנו קשר מהותי איתה.
<רחל נעמן: היא הייתה עניין טכני.
<רחל נעמן: חיפשנו עם מי לדבר, איך לפתור את הבעיה הזאת.
<רחל נעמן: בסופו של דבר החלטנו שיש אדם אחד בתוך הכפר שאנחנו יכולות לפנות אליו ואנחנו מקוות שהוא לא יכעס או ישפוט אותנו.
<רחל נעמן: קבענו איתו שיחה ואמרנו את הדברים בצורה מאוד ברורה ופשוטה.
<רחל נעמן: להפתעתנו הוא היה מאוד הגון ומאוד מתחשב.
<רחל נעמן: הוא אמר לנו 'אתן מבינות במה אתן מאשימות את הבנאדם הזה'.
<רחל נעמן: אמרנו 'כן'.
<רחל נעמן: הוא אמר 'קחו בחשבון שאתן לא צריכות לפחוד ואתן לא צריכות להתבייש.
<רחל נעמן: אתן באות לקחת ציוד מתי שאתן רוצות, אני מטפל בעניין הזה'.
<רחל נעמן: זה באמת נפסק וגם לא קיבלנו שום התייחסות מאותו איש מטריד על זה שפנינו או שאמרנו משהו.
<רחל נעמן: ידענו שזה טופל.
<רחל נעמן: בהסתכלות לאחור, אני כבר כמה שנים אחרי השירות הלאומי.
<רחל נעמן: העובדה שלא הייתה לנו באמת שום כתובת ברורה שאליה יכולנו להגיע ולהגיד מה קרה ולקבל אפילו איזה יעוץ איך להתנהל, זאת הנקודה הכואבת.
<רחל נעמן: ההורים שלי לא יודעים מה קרה וזה משהו ששתינו שמנו לחלוטין מאחורינו.
<רחל נעמן: לפני שהגעתי לוועדה הזאת הרבה מאוד מהחברות שלי התקשרו אלי ואמרו לי 'קרה לי ככה, קרה לי ככה'.
<רחל נעמן: מעט מהן העיזו להתלונן.
<רחל נעמן: אני מכירה מישהו שהעיזה להתלונן וקיבלה כתף מאוד קרה.
<רחל נעמן: שוב, כי לא הייתה כתובת מתוך השירות הלאומי שהיא כאילו בעדנו.
<רחל נעמן: אנחנו מול גוף אזרחי שאם יש בתוכו אנשים טובים שרוצים לעזור לנו זה נהדר, אבל אם אין, אז אין וזו נשארת הבעיה שלנו בתור בנות.
<חנה קהת: והאיש הזה נשאר שם?
<רחל נעמן: האיש הזה נשאר שם.
עליזה לביא: תודה רחל, אני מאוד מעריכה אותך.
עליזה לביא: יעקב עמר, סמנכ"ל הרשות לשירות הלאומי-אזרחי, בבקשה.
<יעקב עמר: ראשית אני מסכים עם כל הפתיח שלך ואני אקח את זה לתשומת ליבי לפחות בקטע שלנו ולא רק לגבי הנהלים שאנחנו הולכים לעשות, אלא גם ליצור פתרון של משהו שנקרא מרכז סיוע.
<יעקב עמר: מקום שאליו תוכלנה כל בנות השירות הלאומי - - -
עליזה לביא: אני מבינה שהיית אמור להכריז כאן על משהו.
עליזה לביא: אתה קיבלת את הזמן מהוועדה הקודמת נתנה.
<יעקב עמר: אני אומר את הכול.
<יעקב עמר: אמרתי כעת משהו שאינו נמצא בתוך הנוהל.
<יעקב עמר: אנחנו לא ברמה כזאת של טיפול כמו שיש למישהו וכמו שאמרה הנערה כאן 'שיש מישהו שאני יכולה להתקשר אליו ישירות' כמו מרכז סיוע או אחר.
<יעקב עמר: זה דבר שלא היה קיים.
<יעקב עמר: נבנו דברים אחרים והלכו לכיוון בדרך אחרת.
<יעקב עמר: יתכן שמתוך מה ששמעתי עכשיו אני אבוא להנהלה וננסה למצוא את הפתרון היותר ממוקד גם לטובת הבנות וגם בעניין רמת המודעות.
<יעקב עמר: חלק מהדברים אני מניח שחלק מהבעיה היא של מודעות וחלק מהדברים הוא ברמה המקצועית של טיפול.
<יעקב עמר: אני אומר את זה להנהלה אצלנו ואני מקווה שבדיווח הבא יהיה גם פתרון לכך.
<יעקב עמר: בנוגע לדברים שהסתיימו בוועדה הקודמת, ליצור נוהל אחיד בתוך המנהלת.
<יעקב עמר: אחרי הדיון האחרון שהתנהל כאן, הרשות עשתה מספר מפגשים גם עם צוות המרכז לסיוע בירושלים, עם היושבת ראש שלה, גם עם המסגרות של הגופים המוכרים בגופים בניסיון ליצור משהו משותף.
<יעקב עמר: אנחנו כרשות, כמטה יכולה כדי לתת מענה ברמה של הנחיות ברורות מה לעשות.
<יעקב עמר: הנחיות כמו שיש לנושא התנהלות בדירה או דברים אחרים שצריכים להיות במסגרת השירות הלאומי, כך יינתנו הנחיות לנושא הטרדות מיניות.
<יעקב עמר: חלק מהדברים יהיו צריכים להיות מבוצעים על ידי אותם גופים מוכרים בשילוב הגופים המעסיקים.
<יעקב עמר: אי אפשר ליצור כאן הפרדה שכל אחד אחראי על משהו, אלא מישהו אחד שילווה את הבת עד הסוף.
<יעקב עמר: לפחות בהגדרות, אנחנו יודעים כשאנחנו לוקחים בת ומשלבים אותה בתקן, במקום מסוים, אנחנו יודעים שהגופים עושים קשר של 24 שעות עם אותה בת.
<יעקב עמר: יש רכזת משולבת, יש להן מנהלת מחוז, יש להן עובדת סוציאלית וכל דבר שיש היום לתת מענה.
<יעקב עמר: כנראה שיש כאן בעיה של מודעות בדברים האלה.
<יעקב עמר: אני מניח שמה שנאמר כאן ייתן לנו סיוע לדחוף לכיוון היותר פרקטי לטובת בניית משהו כולל של כולם, אולי משהו משותף.
<יעקב עמר: זה יגיע להנהלה על מנת לעשות את הדברים.
<יעקב עמר: אנחנו נפגשים ורוצים גם להיפגש עם הצבא עם היוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים), לצערנו לא צלח הסיפור עם הצבא כדי ללמוד מהם מה הם עושים ואיך הם עושים את הדברים.
<יעקב עמר: הכנו טיוטת נוהל שעל פי הנחיות המנכ"ל עד סוף שבוע זה אנחנו אמורים לשלוח, ראשית לגופים המוכרים שהתייחסו.
<יעקב עמר: הגופים העיקריים הם נתח מרכזי למילוי אותו הנוהל.
עליזה לביא: הגופים העיקריים הם העמותות?
<יעקב עמר: העמותות.
<יעקב עמר: יש שבע עמותות שרק הן יכולות להעסיק בנות שירות לאומי, כלומר להפנות ולטפל בבעיות שירות לאומי.
<ענת מימון: והן כפופות אליכם?
<ענת מימון: מי מסדיר - - -
<יעקב עמר: אנחנו הרגולטור שלהן באופן מלא.
<יעקב עמר: לצורך העניין הזה נקבל את ההתייחסויות שלהן.
<יעקב עמר: אני מקווה שבשבועיים-שלושה-חודש הקרוב יצא נוהל מוסכם ברמה העקרונית על כולם עם ההנחיות כמוגדר בחוק, לפחות ברמה של הדברים.
<יעקב עמר: הדבר השני שיעשה, ושהוא לא קשור כרגע לדוח אלא למשהו ששמעתי פה, למצוא פתרון פרקטי, ליצור מרכז סיוע משותף לכלל הגופים.
<יעקב עמר: נשב יחד עם המנכ"ל כדי לראות מה הטוב ביותר לעשות כדי שכל בת שיש לה בעיה אולי לא תצטרך את הרכזת, היא תלך ישירות למרכז הסיוע.
<יעקב עמר: אולי נוכל להתחבר לחלק מהארגונים שכבר קיימים – יתכן שגם זה פתרון שיוכל לתת מענה.
עליזה לביא: מי אצלכם היום ברשות אחראי על הנושא הזה?
<יעקב עמר: אנחנו מינינו את נורית.
<יעקב עמר: זה כתוצאה מהנוהל.
<יעקב עמר: זה לא היה משהו מכוון משימה.
<נורית טזזו: אני רכזת פרויקטים ברשות.
<נורית טזזו: אחרי הדיון שהתקיים שר-שלום ג'רבי למעשה מינה צוות שיקדם את הנושא, ביניהם ליאור שוחט והיועץ המשפטי יואב ארבל.
<נורית טזזו: כהמשך הדברים שאמר הסמנכ"ל, נפגשנו עם הנציגים של הגופים המוכרים כמו כן עם מרכז הסיוע לנשים דתיות ונפגעי תקיפה מינית בירושלים וגם עם הנציגה של נציבות שירות המדינה, עורכת הדין רוזנפלד.
<נורית טזזו: עם היוהל"ן עדיין לא הסתדר.
<נורית טזזו: יש כרגע טיוטה שהיא עדיין בגדר טיוטה.
<נורית טזזו: בתקווה שבשבועות הקרובים אנחנו נקבל את המשובים מכל הגופים המוכרים ונעביר את כנוהל קבוע.
<יעקב עמר: הטיוטה הזאת תועבר לגופים המוכרים אחרי - - -
עליזה לביא: מה הרציונל של המודל?
עליזה לביא: מהו המודל.
עליזה לביא: על מה אתם הולכים?
<יעקב עמר: הכוונה שאנחנו ניתן את ההנחיות הכלליות והגופים המוכרים העוסקים עם הבת אחת מול אחת, יצטרכו לתת פתרון גם לעניין הטיפול ולא רק לעניין המניעה ברמה של הכשרה.
<יעקב עמר: אחרי שכתבנו נשמע את ההתייחסויות שלהן ונבנה מודל.
<יעקב עמר: הכיוון שאליו אנחנו הולכים לעשות היום, שאנחנו ניתן את ההנחיות הכלליות וכל מה שצריך לעשות יהיה מוגדר ושהמענה הטיפולי יצטרך להיות בתוך הגופים המוכרים.
עליזה לביא: אתן לך דוגמה, העברנו תקנות באקדמיה.
עליזה לביא: היום כל סטודנט/ית, עובד/ת מרצה או מרצה כולם צריכים לעבור הדרכה.
עליזה לביא: להכיר גם את הזכויות וגם את החובות וגם את מקום העבודה.
<יעקב עמר: את זה ניתן בוודאות.
עליזה לביא: אני מזכירה לכולם את מה ששמענו פה ומה שקורה בפועל, כל עמותה מחליטה איך היא עושה את זה, כמה שעות היא מקדישה לזה ואם בכלל.
עליזה לביא: השאלה האם אתם הולכים להבא מתחילת הדרך, והאם באמת מימשתם נציבה אצלכם ברשות.
<יעקב עמר: תהייה אצלנו ממונה, נורית - - -
עליזה לביא: לא שזה יהיה עוד משהו שהיא עושה.
עליזה לביא: צריכה להיות ממונה לסוגיה הזאת.
עליזה לביא: יש לכם תחתיכם אלפי בנות.
עליזה לביא: אלו לא מספרים שאי אפשר.
עליזה לביא: צריך מישהי שתרכז את הסוגיה הזאת, מישהי שתאכוף, מישהי שתוודא שהעמותות מפנימות, מטמיעות את החשיבות של הדבר.
<יהודית סידיקמן: סליחה, צריכים גם לדאוג שהיא עוברת את ההכשרה.
<יהודית סידיקמן: זה מאוד יפה להציב ממונה.
<יהודית סידיקמן: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
<יעקב עמר: מאחר ואנחנו גוף שהוא רגולטור לטובת העניין.
<יעקב עמר: זה גוף מטה יותר מביצוע.
<יעקב עמר: את החלק הביצועי בתחום הטיפול והמניעה נעשה ברמה של הגופים המוכרים.
<יעקב עמר: בכל מקרה בנושא ההכשרה ובדברים אלה, הדברים האלה קיימים.
<יעקב עמר: אני לא יודע אם הם כתובים אחד לאחד, אבל בכל מערך של העמותות, אני אומר את זה בוודאות ובחלק מהמקרים אני ביקרתי, בכל סדנאות בהערכות שלהן יש מספר שעות לנושא של התמודדות.
עליזה לביא: אבל זה נושא שכל עמותה מחליטה לעצמה.
<יעקב עמר: לא.
<יעקב עמר: אצל כולן יש את זה.
<ענת מימון: אבל זה לא נעשה.
<ענת מימון: החוק מטיל אחריות על המעביד.
<יעקב עמר: זה חלק מהלקונה שעלתה כאן.
<יעקב עמר: אנחנו נסיים את כתיבת הנוהל ונכסה את הלקונה הזאת.
<יעקב עמר: יהיה קשר ישר בין ההנחיות שלנו לבין מה שמכוונת הנערה - - -
עליזה לביא: אני אגיד לך מה אני לא מבינה.
עליזה לביא: אנחנו נמצאים בסוף חודש מאי.
עליזה לביא: ישבנו כאן בפברואר, קיבלתם חודש שהייתם צריכים להגיש דוח לוועדה.
עליזה לביא: לאחר החודש שקיבלתם פנינו אליכם ודחינו את הישיבה הזאת, תיאמנו אותה עם שר-שלום ג'רבי המנכ"ל שלכם.
עליזה לביא: חטפנו ממנו סטירת לחי והוא לא הגיע היום.
עליזה לביא: למרות שהישיבה נדחתה ונדחתה ותואמה איתו אתה בא ואומר לי שאתם עדיין לא.
עליזה לביא: אני אגיד מהו הכלי הנוסף, זה שינוי חקיקה – להעביר את האחריות אליכם.
עליזה לביא: אני פוסלת את זה כי אם אני רואה שזאת ההתנהלות ואתם לא לוקחים אחריות.
<יעקב עמר: אנחנו לוקחים אחריות.
עליזה לביא: שלושה חודשים ואלו התשובות המתגלגלות שאתה נותן לי כאן.
עליזה לביא: המנכ"ל שלך לא טורח להגיע, לו יש דברים יותר חשובים.
עליזה לביא: זה רק מלמד מה הוא חש כלפי הנושא הזה.
עליזה לביא: אני חושבת שהמחוקק צריך לתת את דברו.
עליזה לביא: אם צריך לשנות את החוק, אני אשנה את החוק.
עליזה לביא: זה חייב להשתנות.
<יעקב עמר: אני אומר חד-משמעית.
<יעקב עמר: אני לא מגמגם והאחריות המלאה היא של הרשות על כל בת שנכנסת לעשות שירות לאומי.
<יעקב עמר: אין פה כאן אחריות של מישהו אחר.