GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רעות גיא: אני חושבת שאם אנחנו לא נלמד לדבר עם בני הנוער על הרווחים שלהם בעולם הזנות, בסמים, לא חשוב במה, אנחנו לא נהיה רלוונטיים להם ולא נהיה אמינים עליהם, כי בואו נגיד את האמת, הם לא מפגרים.
<רעות גיא: יש להם רווחים בעולם הזנות כי אחרת גם הזנות לא הייתה מצליחה לתפקד כאסטרטגיית הישרדות כל כך טובה והזנות עוזרת להם לשרוד מצבי חיים מאוד מאוד קשים ומורכבים.
<רעות גיא: אם אנחנו כאנשי מקצוע לא נדע לדבר את הרווחים, שזה משיג כסף, שזה משיג כוח, שזה משיג טרמפים, שזה משיג מוביליות חברתית, שזה משיג כרטיס להופעה של זמר כזה או אחרת, אנחנו לא נהיה רלוונטיים בעולם שלהם.
<רעות גיא: אנחנו חייבים לדעת את השפה וללמוד אותה.
<רעות גיא: זה בסדר שכאנשי חינוך אנחנו רוצים להעביר מסרים חינוכיים אבל עדיין אנחנו חייבים להיות מאוד גמישים אם אנחנו רוצים לשמוע מהם, כי אחרת הם מהר מאוד יבינו שאנחנו פשוט לא כתובת עבורם ואם את לא כתובת עבורי, אני לא אבוא לספר לך מה שעובר עלי וגם אל תצפי ממני שאני אספר לך.
<הילה סגל: אני רוצה לשתף אתכם בכאב הבטן שלנו.
<הילה סגל: תאמינו לי, אנחנו יודעים להגיד את כל הטיות הפועל של ז-י-ן.
<הילה סגל: אבל זה לא העניין.
<הילה סגל: באמת בצד ההבנה המאוד ברורה - וזה משהו שבהחלט לקחנו על עצמנו, את אותו דיבור ישיר, את אותה כניסה לכיתות עם ההבנה של התופעה - צריך לשאול גם איפה הרגישויות וכאן המורכבות של השיח.
<הילה סגל: אם אני נכנסת לכיתה ואני יודעת שבכיתה יש כל מיני אמירות על אותה נערה – ושמענו כבר בהרצאות קודמות שכל ילד יודע להגיד מי היא, או אותה נערה שהגיעו התמונות לגביה – ואם אנחנו נגדיר ונקרא לדבר הזה כנערה שמאוהבת בזנות, אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון.
<הילה סגל: בכיתה יושבים גם אלה וגם אלה, יושבים גם אלה שלא מבינים בכלל על מה אנחנו מדברים ויושבים גם אלה שהלכו עם אבא שלהם והשאלה איזה שיח אנחנו באמת מייצרים באותה קבוצה וכמה זה מורכב.
<הילה סגל: צריך לקחת את זה בחשבון.
<ביאטריס רוזן כץ: חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מרב מיכאלי: תודה רבה על כל הדיבור החשוב מאוד.
מרב מיכאלי: מן הסתם אותי לא צריך לשכנע בחשיבותו.
מרב מיכאלי: שלוש שאלות.
מרב מיכאלי: האחת, האם לפי דעתכן יש עבירות שלא חייבות דיווח שצריך להוסיף אותן לחובת הדיווח?
מרב מיכאלי: זאת אומרת, לא עבירות אלא פגיעות.
מרב מיכאלי: שנית, האם יש דברים שאפשר לעשות שהם לא תלויי תקציב?
מרב מיכאלי: כיתות יותר קטנות, יותר שעות וכל מיני דברים כאלה אבל אני שואלת אתכן האם יש דברים שאפשר לעשות שהם לא תלויי תקציב ואני אומרת את זה כחברת אופוזיציה שכרגע יכולתי להוסיף תקציבים היא מאוד מאוד קטנה.
מרב מיכאלי: אם וכאשר יש איתור, לא משנה אם זאת פנייה יזומה, אם תלמידה פונה או אם מורה מאתרת, האם יש מספיק כתובות לאן להפנות את התלמידות והתלמידים שמאתרים שיש אתן איזושהי בעיה של פגיעה?
<חגית גור זיו: לדברים שאפשר לעשות בלי תקציב.
<חגית גור זיו: אני חושבת שבכל הסמינרים צריך לעשות קורס בפמיניזם וצריך לעשות קורס שמדבר על זנות, שמדבר על פורנוגרפיה.
<חגית גור זיו: עידית הזכירה את כל העניין של המיתוסים.
מרב מיכאלי: בסמכות מי להחליט על הדבר הזה?
<חגית גור זיו: צריך לעשות הידברות עם האנשים שקשורים להכשרת מורים במשרד החינוך.
<חגית גור זיו: מוסדות הכשרת מורים הם מוסדות של משרד החינוך.
<חגית גור זיו: יש חובה לבחינה בלשון, יש חובה לבחינה בתנ"ך אבל אין חובה לנושאים האלה.
<חגית גור זיו: ילדים היום צורכים פורנוגרפיה בגיל שמונה.
<חגית גור זיו: אנחנו יכולים לא לדבר אתם, אנחנו לא רלוונטים להם.
<חגית גור זיו: אנחנו יכולים להאשים את ההורים אבל יש הורים שסוגרים לילדים את האינטרנט אבל הם רואים אצל חבר והם לא מבינים את מה שהם רואים.
<חגית גור זיו: תעזבו את הילדים.
<חגית גור זיו: הסטודנטיות שלי, עד שאני לא מדברת אתן ומסבירה להן מה זה, הן לא מבינות את זה.
<חגית גור זיו: אם המורות והגננות לא מבינות, אז מה אנחנו מצפים שהם יעשו עם הילדים?
<עידית הראל שמש: קרה לי לא פעם שהתקשרו מורים ואמרו לי שעלה איזשהו דיון בכיתה ושמעו מהתלמידים שאמרו שהחשפניות עושות מלא כסף והן סטודנטיות והן בכלל בוחרות להיות שם.
<עידית הראל שמש: הם לא יודעים מה להגיד.
<עידית הראל שמש: הם שואלים אותי מה אפשר לענות לילדים.
<עידית הראל שמש: אני חושבת שהמורים כן מתמודדים עם הנושא הזה.
<עידית הראל שמש: מנקודת ההשקפה של מכון תודעה, אנחנו רואים את החלק החשוב של מערכת החינוך גם מתוך מכלול המאבק בזנות ומעבר לדיון שהוא מאוד מאוד חשוב של מה זה עושה לבני הנוער עצמם, לדימוי העצמי שלהם, ליחסים שלהם עם בנות הזוג שלהם – הם חלק משרשרת סחר בנשים.
<עידית הראל שמש: כלומר, כשהם צורכים את סרט הפורנו או כשהם הולכים למועדון חשפנות, הם מנצלים נשים.
<עידית הראל שמש: כלומר, הם עוד שרשרת בחוליה הזאת והם הלקוחות העתידיים שלנו.
<עידית הראל שמש: אם אנחנו רוצים ליצור איזשהו אפקט של מאבק בזנות, צריך לשים סוף לנושא של צריכת זנות.
<רעות גיא: בהתייחס לשאלות חברת הכנסת מיכאלי.
<רעות גיא: שאלת לגבי דברים שאפשר לעשות שהם לא תלויי תקציב.
<רעות גיא: יצא דוח מאוד מפואר בראשות דוקטור מירב שמואלי, המתאמת מטעם משרד המשפטים, והיה לנו גם העונג לשבת בוועדה המתאמת בין משרדית ויש שם הרבה מאוד המלצות.
<רעות גיא: יש חמישה משרדים גדולים וכל משרד נשלח לתקצב את החלק שלו.
<רעות גיא: אני כן אומר שיש שם המלצות שהן לא תלויות תקציב, גם בנוגע לחקיקה, תיקוני חקיקה.
<רעות גיא: הוועדה הבין-משרדית בראשות דוקטור מירב שמואלי ממשרד המשפטים, הדוח נמצא ובטח אפשר להעביר לך אותו.
<רעות גיא: יש שם ממש עבודה הוליסטית מקיפה של שנה עם כל ההמלצות בנושא של זנות של בני נוער בישראל ויש שם גם המלצות לחקיקה שהן לא תלויות תקציב.
<רעות גיא: אני טוענת שאם רוצים הסברה רצינית והכשרות רציניות, זה כן תלוי תקציב ואם לא רוצים לפגוע בהכשרות הקיימות, צריך להוסיף תקציב.
<רעות גיא: יש מעט מאוד אנשים שיודעים לעשות את ההכשרות האלה ואי אפשר לצפות שהם יעשו זאת בכל הארץ.
<רעות גיא: לגבי ההפניה.
<רעות גיא: ברור שאין מספיק מקומות להפנות אליהם.
<רעות גיא: הרבה פעמים יש בינינו ויכוח כזה.
<רעות גיא: אם למשל במשרד החינוך יאתרו קטינות שמעורבות בזנות וקטינים, מה נעשה אתם?
<רעות גיא: לאן נפנה אותם?
<רעות גיא: ברור שצריך – וגם זה מופיע בדוח שאת מחזיקה – להקים מענים בהרבה יותר מקומות בארץ מכפי שיש היום.
<הילה סגל: אני חושבת ששאלת שאלות שכל אחת מהן יכולה להיות נושא לדיון מאוד ארוך.
<הילה סגל: אני לא אכנס לסוגיה של חובת דיווח כי אני באמת חושבת שהיא שווה ליבון מאוד מאוד רחב על מה אולי אפשר להוסיף.
<הילה סגל: יש מצבים שאני יכולה להגיד שאנחנו גם מעלים סימני שאלה.
<הילה סגל: היום לצורך העניין יש חובת דיווח ואנחנו נתקלים במצבים בין ילדים בני שלוש-שלוש וחצי שיש להם איזושהי התנהגות מינית וחרדה מאוד מאוד גדולה בטיפול והשאלה שעולה היא האם החשיפה של הפגיעה, האיתור והפנייה הם לפעמים יכולים להיות טראומתיים לא פחות.
<הילה סגל: אני מאוד מאוד אשמח לקיים איזשהו דיון בנושא הזה שאני חושבת שהוא מאוד חשוב.
<הילה סגל: אני רוצה לומר שמערכת החינוך היא מערכת ענקית, היא מערכת מורכבת, היא מערכת עם שונות מאוד גדולה.
<הילה סגל: בשבוע מערכת החינוך שלנו בנושא אלימות מינית שאנחנו מקיימים כל שנה, כבר שנה שמינית, עסקנו בנושא של פורנוגרפיה וחשיפה לתכנים מיניים ויותר ויותר אנשי חינוך מכירים – וכך כל הנוכחים כאן
<הילה סגל: שעובדים ביחידות השונות שאחראיות על זה – שעשו למידה סביב הנושא, לימדו את אנשי השטח בנושא והתהליכים הם באמת תהליכים ארוכים.
<הילה סגל: יש גננות שלא יודעות לאתר, יש בתי ספר שלא מדברים על שום דבר, אבל יש בתי ספר שעושים ומדברים.
<הילה סגל: חשוב לי להדגיש את זה כי אני חושבת שהחוויה הזאת שאומרת בתי הספר לא עושים ולא מדווחים ולא פועלים, היא בהחלט עניין שאנחנו צריכים לתת עליו את הדעת וצריך לראות איך יותר עושים ויותר עושים נכון, אבל חייבת להיות הכרה בעשייה וכולנו יודעים שזה חלק מהעניין.
<הילה סגל: לגבי הפניות לטיפול.
<הילה סגל: אני כן רוצה לציין את המענים היותר רחבים שיש היום לקטינים נפגעי תקיפה מינית.
<הילה סגל: הסוגיה של תקיפה מינית היא בליבת העניין כאן.
<הילה סגל: המדינה היום נותנת יותר מענים, בחלקם לא מספיק מותאמים, בחלקם לא מספיק נגישים, אבל בהחלט יש שינוי גדול לעומת מה שהיה לפני שנתיים ושלוש.
<ביאטריס רוזן כץ: תודה רבה לחברי הפאנל.
<ביאטריס רוזן כץ: אני מתנצלת, אבל אנחנו יוצאים לעשר דקות הפסקה .
<ביאטריס רוזן כץ: ניפגש בשעה 13:40.
<ביאטריס רוזן כץ: אנו נצפה עכשיו בעוד קטע מהסרט "אור".
<ביאטריס רוזן כץ: אף פעם לא דיברו אתי על זנות.
<ביאטריס רוזן כץ: בכלל.
<ביאטריס רוזן כץ: לא ידעתי שאני זונה או שאני מכורה.
<ביאטריס רוזן כץ: גם בבית אף פעם לא דיברו על יחסי מין.
<ביאטריס רוזן כץ: חשבתי שזה בסדר, שככה כולם.
<ביאטריס רוזן כץ: בקושי לימדו אותי איך להחליף פד.
<ביאטריס רוזן כץ: אני מתכבדת להזמין לבמה את גברת רעות לוגסי, מדריכה בשירות המבחן לנוער במחוז הדרום, משרד הרווחה, להרצאה בנושא תפיסות עובדים סוציאליים את תופעת הזנות ונערות בזנות.
<רעות לוגסי: תפיסות עובדים סוציאליים את תופעת הזנות ונערות בזנות שלום.
<רעות לוגסי: הייתי אמורה לדבר במושב הראשון ובסוף השיח חשבתי כמה זה רלוונטי.
<רעות לוגסי: יש לי עשר דקות ואני אנסה כפי יכולתי.
<רעות לוגסי: אני אציג כאן מחקר שעשיתי במסגרת עבודת התזה שלי בהנחיית פרופסור עינת פלד.
<רעות לוגסי: ראיינתי עובדות נערה במצוקה ושאלתי אותן מה הן חושבות ביחס לזנות ומה הן חושבות ביחס לנערות בזנות במטרה לבדוק תפיסות ועמדות ביחס לנושא.
<רעות לוגסי: אין מחקרים כאלה לא בארץ ולא בעולם.
<רעות לוגסי: אני כן אומר שהיום הזה עוסק במערכת החינוך, אבל אני חושבת שבמהלך מה שאני אציג כאן, כולנו, בין אם אנחנו אנשי חינוך ובין אם אנחנו עובדים סוציאליים או סתם אנשים מהרחוב, נתחבר לשיח ולנושא.
<רעות לוגסי: אני אספר שכאשר יצרתי קשר עם מנהלות מחלקות וסיפרתי על המחקר, אמרתי להן שאני רוצה לבוא ולעשות מחקר כזה, חלק גדול ממנהלות השירותים אמרו לי שאין בעיה, תבואי, תראייני, מה שאת צריכה, רק תדעי שאנחנו לא מטפלים בנערות בזנות, אצלנו אין תופעה כזאת כל כך.
<רעות לוגסי: אני זרמתי אבל שם בעצם התחיל השיח.
<רעות לוגסי: השיח התחיל מזה בכלל לא בטוח שיש דבר כזה.
<רעות לוגסי: קצת על המתודולוגיה.
<רעות לוגסי: ראייתי 15 עובדות נערה מכל רחבי הארץ, האוכלוסייה הייתה הטרוגנית וזה היה מחקר איכותני שהתבסס על ראיונות עומק חצי מובנים.
<רעות לוגסי: מה היו ממצאי המחקר העיקריים.
<רעות לוגסי: אני חושבת שהממצא הכי מרכזי של המחקר היה שמאוד מאוד קשה היה לעובדות לראות את הנערות שבטיפולן כמעורבות בזנות.
<רעות לוגסי: אחר כך התחיל שיח של מה זה זנות ואיך זה נראה ומה זה בדיוק בטח כשזה בהקשר לנערות, אבל היה להן מאוד קשה לראות את זה ובכלל כל הניסיון הזה לחבר בין המושג נערה לבין המושג זנות, היה מאוד מאוד קשה.
<רעות לוגסי: "כאשר קראתי את המחקר, היה לי צורך להגיד לך שאני לא עובדת עם נערות שהן ממש זונות.
<רעות לוגסי: אני חושבת שגם מאוד קשה לי להגיד את המילה הזאת על נערות ואני יותר משתמשת בעבודה שלי בנערות שיש להן פיזור מיני, חוסר מובחנות, דברים כאלה".
<רעות לוגסי: זה היה ממש כחוט השני.
<רעות לוגסי: תוך כדי השיח עם העובדות ותוך כדי הראיונות, אפשר היה לראות שהן מתחילות ומגבשות לעצמן איזשהו נרטיב בכלל ביחס למה הן חושבות על זנות, מה זאת זנות נערות וחלק מהעובדות אפילו אמרו שאף פעם לא חשבו על זה, אף פעם לא דיברו על זה, אף פעם לא ניהלו על זה איזשהו שיח.
<רעות לוגסי: אני חייבת לומר שהמחקר היה ב-2010 ומשיח שאני מנהלת עם העובדות ובכלל בשטח, נראה לי שקרה הרבה במהלך שלוש השנים האחרונות אבל אני חושבת שזה עדיין מאוד רלוונטי.
<רעות לוגסי: תוך כדי המחקר ניסיתי להבין על מה יושבת ההרחקה הזאת בין המושגים זנות ונערות, למה זה כל כך מורכב, למה כל כך קשה לעשות את החיבור, למה זה כל כך קשה.
<רעות לוגסי: בתמות המרכזיות שהוצאנו מצאנו שהתפיסה מתלבשת על שלושה נושאים - על מהי זנות, על מי הן המעורבות בזנות וגם על הסיפור של הבחירה בעיסוק בזנות.
<רעות לוגסי: כמובן שהגיל היה פרמטר מאוד מרכזי.
<רעות לוגסי: מה זה זנות, לתפיסת העובדות שאני לפחות ראיינתי אותן.
<רעות לוגסי: זנות היא תכונה, היא מהות שלילית, או שאת זונה או שאת לא זונה, פעם הכתמתי מישהי באמירה הזאת ובמושג הזה, לעולם היא תישאר שם.
<רעות לוגסי: אי אפשר לצאת מזה.
<רעות לוגסי: לא מחלימים מזה, לא מבריאים מזה, לא יוצאים מהמעגל הזה, את לעולם תהיי שם ולכן זה מאוד מסוכן לומר ומאוד מסוכן להכתים בטח נערה במושג זונה.
<רעות לוגסי: זנות נתפסת כעבודה, קיום יחסי מין מרובים בסדר יום קבוע תוך תמורה כספית ולכן כמעט לא יכול להיות שנערות יהיו שם כי הן הולכות לבית ספר, הן הולכות למרכז קשר או לבית החם והן לא מקבלות על כך תמיד כסף ממש אלא אתנן אחר, והן עושות עוד מיני דברים בחיים שלהן ואם יש להן רק מישהו אחד או שניים, זה לא משהו כזה מסודר, אז לא בטוח שזאת זנות.
<רעות לוגסי: לגבי הפגיעה המינית, כל העובדות התייחסו לסיפור הזה של פגיעה מינית.
<רעות לוגסי: ראשית, אין קשר הדוק, זאת אומרת, לא הוכח הקשר, קשר חד צדדי אבל אני הרגשתי שההתעסקות הרבה בפגיעה המינית סביב השיח על זנות, הרבה פעמים גם מחובר קצת אלינו, לצורך שלנו באיזושהי דרך להתחבר, לגלות אמפתיה, להיות שם עבורן.
<רעות לוגסי: זנות נתפסת כסוף, כמוות, ונעורים נתפסים כחיים וכתקווה ולכן ממש אי אפשר לחבר בין נערות לבין זנות.
<רעות לוגסי: אחת העובדות שראיינתי אמרה לי: "הזנות הייתה בשבילי נשים שרואים בדרך ליבנה, נשים מבוגרות שעומדות בצמתים, מכוניות עוצרות, זה היה נראה משהו מאוד מלוכלך בסוף הדרך, זה משהו שהיה בו המון ייאוש וזה נראה לי משהו עם כל כך הרבה ייאוש שאי אפשר לעשות שם שום דבר, סוג של סוף.
<רעות לוגסי: עצם העובדה שאני עובדת עם צעירות, יש איזה פתח לתקווה ואז המילה סוף היא לא כל כך חזקה אצלי.
<רעות לוגסי: אני רואה עוד דברים שאפשר לעשות ואז המילה זנות היא בעצם לא רלוונטית".
<רעות לוגסי: מי אלה המעורבות בזנות לתפיסת העובדות?
<רעות לוגסי: ראשית, העובדות היו מאוד עסוקות בשאלה של ההגדרה העצמית של הנערות.
<רעות לוגסי: "אני חושבת שיהיה לנו קשה להגיד היא זונה.
<רעות לוגסי: היא מספרת לעצמה שזאת לא זנות, היא רוצה את זה מכיף, הוא חבר שלה, אבל אנחנו יודעות שזה סוג של זנות.
<רעות לוגסי: קשה לנו להגיד את זה כי איפה שהוא אנחנו נשפוט בדברים שהנערה אומרת.
<רעות לוגסי: אני חושבת שכל עובדות הנערה מתבלבלות.
<רעות לוגסי: אולי אפילו לא רוצות לתייג את הנערה או מצטרפות לסיפור שהיא סיפרה לעצמה.
<רעות לוגסי: אני אומרת שנטפל באותה דרך אבל איפה שהוא כן, אולי אנחנו מתחברות לסיפור שהיא מוכרת לעצמה".
<רעות לוגסי: לראות ולא לראות.
<רעות לוגסי: אני אקריא את החלק האחרון: "אז אני אתייחס לזה?
<רעות לוגסי: איך אני אגיד?
<רעות לוגסי: אני אגיד שהיא זונה?
<רעות לוגסי: לפעמים אני תופסת את זה כזונה אבל היא לא תופסת את עצמה כזונה.
<רעות לוגסי: אני צריכה לתפוס אותה כפי שאני תופסת אותה או כפי שהיא תופסת את עצמה?
<רעות לוגסי: זה מאוד מסובך.
<רעות לוגסי: איך מדברים על זה עם הנערות?
<רעות לוגסי: איזה שיח מייצרים אתן על זה?
<רעות לוגסי: צריך להגיד להן את המילה?
<רעות לוגסי: זה מאוד מסובך".
<רעות לוגסי: עוד תמה מרכזית שעלתה היא שההיכרות האישית והמעורבות הרגשית של העובדות עם הנערות מבנה בכלל את התפיסה.
<רעות לוגסי: אחת העובדות אמרה, ואני מאוד אוהבת את הקטע הזה: "הכמיהה הזאת לאהבה, לחום, בנות שהולכות עם בדואים, מה, זאת לא זנות?
<רעות לוגסי: הולכות ונותנים להן כסף וסיגריה וכרטיסי נסיעה לבאר שבע.
<רעות לוגסי: אני לא יודעת איפה הגבול, אני באמת לא יודעת ממתי נערה היא זונה בעיני.
<רעות לוגסי: שוב, ברגע שנכנסת מעורבות רגשית שלי עם הנערה, אני לא מגדירה אותה בכל בהגדרות האלה.
<רעות לוגסי: בכלל זאת הגדרה איומה, זנות.
<רעות לוגסי: זה כל כך מפחיד להיות שם, להסתכל על זה, לדבר על זה, להעליב את זה שאם אני מכירה אותה, אז ראשית זה שומר עלי כי אני לא מכירה נערות בזנות וזה גם קצת מגן עלי, אבל זה גם מאוד מאוד שומר עליה ועל הקשר שלנו ועל היכולת שלי להמשיך להיות אתה בקשר".
<רעות לוגסי: הן מדברות הרבה אם לומר לנערה שזנות היא קללה ותכף נגיע לזה.
<רעות לוגסי: האם יש בחירה בעיסוק בזנות?
<רעות לוגסי: זאת עוד איזושהי דיכוטומיה שמאוד מעסיקה, שנשים בוחרות.
<רעות לוגסי: ברור לעובדות שנשים בוחרות לעסוק בזנות, גם אם זה מרפרטואר מצומצם של אופציות אבל עדיין זה סוג של בחירה, לעומת נערות שלא יכולות לבחור בזה, שזה ברור שזה ניצול.
<רעות לוגסי: "אני מרחמת עליהן.
<רעות לוגסי: הן בנות מסכנות ולא חשוב באיזה גיל, אבל בכל זאת אני רואה איזה הבדל בין קטינות למבוגרות כי קטינות, אין לי שום ספק, לא משנה באיזה צורה זה ייעשה, זה סוג של ניצול וניצול קשה.
<רעות לוגסי: אדם מבוגר שמקבל שירותי מין מצעירה, הוא צריך להבין היא צעירה.
<רעות לוגסי: היא לא מבינה מה היא עושה והיא בטח עושה את זה כי קשה לה ולא טוב לה אבל נשים מבוגרות שבוחרות, אני חושבת שהן עושות את זה מאיזושהי בחירה.
<רעות לוגסי: יש להן הרבה אפשרויות, יש להן אפשרות לטפל בעצמן או לא לטפל בעצמן ואז להגיע למקומות האלה.
<רעות לוגסי: זה יותר מובן.
<רעות לוגסי: זה עוד סוג של דרך להפריד ולהסביר למה הנערות שאני מטפלת בהן, שאני נמצאת אתן בקשר, הן לא נמצאות שם, הן לא מעורבות בתוך הזנות.
<רעות לוגסי: הן עושות הרבה דברים אחרים" והן נתנו לזה הרבה שמות כמו מיניות לא מותאמת, הפקרות מינית שאני לא צינית כלפיהם ואין בי ציניות כלפי המושגים האלה אבל זה כן מאפשר איזושהי הפרדה ואיזושהי הנגשה לעובדות להתקרב לנערות.
<רעות לוגסי: אחד הדברים המרכזיים ולשם אני חותרת זה כל הסיפור הזה של איך מדברים על זה ומה עושים.
<רעות לוגסי: איך מנהלים את השיח שיאפשר לעובדות לנהל שיח על זנות עם לדבר על זה או בלי לדבר על זה.
<רעות לוגסי: אנחנו דלג על הקטע של המדיניות כי הוא פחות רלוונטי לדעתי.
<רעות לוגסי: אני חושבת שלפני שלוש שנים העובדות הביעו המון את התסכול על כך שאין מדיניות ושכל אחת עושה מה שהיא מוצאת לנכון.
<רעות לוגסי: אני חושבת שהיום זה קצת יותר מסודר אבל איך מדברים על זנות?
<רעות לוגסי: "אני חושבת שזה שילוב, שגם הן לא רוצות לדבר על זה וגם לנו זה נורא מתייג.
<רעות לוגסי: קשה לתת לזה מלים.
<רעות לוגסי: אני פוחדת שהיא תחשוב שאני לא אוהבת אותה.
<רעות לוגסי: יש לי תחושה שאני מקללת אותה.
<רעות לוגסי: הן מבינות שמשהו לא בסדר, שמשהו שם לא נורמטיבי, הן גם מתביישות בזה, מאוד מתביישות.
<רעות לוגסי: לא משהו שהן יכולות לספר עליו ולהודות בו גם אם הן מבינות שאנחנו מבינות".
<רעות לוגסי: השיח הזה על זנות הוא שיח מורכב כי גם אם העובדות כבר מבינות שכאשר אני אומרת את המילה זנות, אני לא מקללת ואני לא מעליבה ולא פוגעת אלא נותנת איזושהי הגדרה למצב חיים, איזושהי הגדרה לקושי, כמו שאנחנו מדברים על התמכרות לסמים, כמו שאנחנו מדברים על דיכאון, כמו שאנחנו מדברים על אנורקסיה.
<רעות לוגסי: גם אם אנחנו כעובדות כבר מסוגלות להבין את זה ומסוגלות לשים את זה בשיח, הנערות לא נמצאות שם וגם החברה עדיין לא נמצאת שם בתוך השיח הזה.
<רעות לוגסי: לכן יש פער מאוד גדול בין - אני קראתי לזה – זנות כקללה או כמונח מקצועי.
<רעות לוגסי: כשאני אומרת זנות, אני מקללת אותה או מגדירה אותה באיזושהי הגדרה מקצועית?
<רעות לוגסי: זאת שאלה מורכבת.
<רעות לוגסי: אני חושבת שאת התהליך הזה הצלחנו לעשות באתגרים אחרים כמו סביב ניצול מיני ופגיעה מינית.
<רעות לוגסי: פעם כאשר דיברנו על גילוי עריות או כאשר דיברנו על פגיעה מינית, הייתה הרבה האשמה כלפי הנערה, כלפי הנשים והנערות בתוך השיח הזה, אבל אנחנו כבר לא נמצאים שם וברור שהיא הקורבן, ברור שהיא לא אשמה וברור שצריך לסייע לה לצאת משם.
<רעות לוגסי: בנושא הזנות עוד לא הגענו לשיח הזה, לא בשיח החברתי ולא בשיח הטיפולי.
<רעות לוגסי: נראה לי שמבחינתי זה האתגר של החברה שלנו וצריך להתחיל מאנשי המקצוע ומהיכולת לשים את זה על השולחן בין אם לקרוא לילד בשמו ובין אם בדרכים אחרות, אבל בטח להישיר לזה מבט בתקווה שמשם נצליח גם להגיע לשיח חברתי יותר עמוק בסיפור הזה.
<רעות לוגסי: תודה.
<ביאטריס רוזן כץ: תודה לרעות לוגסי.
<ביאטריס רוזן כץ: אם הייתה לי אהבה בבית, אם אימא שלי הייתה אוהבת אותי.
<ביאטריס רוזן כץ: עשיתי הכול בכוונה.
<ביאטריס רוזן כץ: אם היו מחנכים אותי בצורה נכונה, אני לא חושבת שהייתי מגיעה לדברים האלה.
<ביאטריס רוזן כץ: שם הרגשתי שאוהבים אותי.
<ביאטריס רוזן כץ: לא היה לי לחץ בראש.
<ביאטריס רוזן כץ: בבית תמיד הרגשתי בלחץ, בפחד.
<ביאטריס רוזן כץ: גם אם הכול היה בסדר, פחדתי שהכול לא בסדר.
<ביאטריס רוזן כץ: אני מתכבדת להזמין את דוקטור גל הרמט, מכללה לחברה ואומנויות ויועצת של יו אן ווימן להרצאה בנושא פרספקטיבה בין לאומית על הסברת תופעות הזנות, בעד ונגד.
<גל הרמט: פרספקטיבה בין לאומית על הסברת תופעות הזנות, בעד ונגד שלום.
<גל הרמט: אני עושה הכשרות בעיקר בחוץ לארץ עבור יו אן ווימן לרופאות, לעובדות סוציאליות, לעיתונאיות על איך לעבוד עם נשים בזנות או איזה צרכים יש להן כדי לעבוד עם נשים בזנות ואפילו עובדות סוציאליות שעובדות עם נשים בזנות.
<גל הרמט: אני אדבר הרבה מאוד על כל מיני מקומות אחרים ואני רוצה להביא את זה בחזרה הביתה.
<גל הרמט: אני יושבת כאן ושומעת את הסיפורים וזה לא שונה.
<גל הרמט: אני ארצה שנדבר גם על שם וגם על כאן ונקשר בין המקומות.
<גל הרמט: כדי להתחיל לדבר על השטח האפור של זנות, על מהי זנות ואיך אפשר להסביר אותה לבנות ובני נוער, אני רוצה לצייר רצף של תמונות מנטליות.
<גל הרמט: אני רוצה לקחת אתכם לקישינב במולדובה.
<גל הרמט: אפור, קר, מרכז העיר, קניון פתוח, נערות בנות 15-16 מסתובבות עם חברות, מחייכות לזרים עשירים מגניבים.
<גל הרמט: רוב הגברים עובדים בחוץ לארץ, כך שהפרופורציות במדינה בין נשים לגברים היא שתיים לאחד ויש מקומות שיש חמש נשים על כל גבר כי כולם עובדים מחוץ למדינה.
<גל הרמט: חנות ג'ינסים עם מחירים של רשת בינלאומית, שישים-שבעים דולר לג'ינס צמוד מגניב.
<גל הרמט: שלושים דולר לסוודר או צעיף ועשרים דולר לחגורה.
<גל הרמט: משכורת ממוצעת – 140 דולר לחודש למבוגר משכיל.
<גל הרמט: מורה מרוויחה 130 דולר, רופאה מרוויחה 230 דולר, מטפלת או שומרת בניין, מה שהן יכולות לעשות, מרוויחה מאה דולר בחודש.
<גל הרמט: עובד סיוע דרג ביניים מרוויח 13 אלף דולר בחודש, חייל בכוח השיטור הבינלאומי מרוויח 5,000 דולר.
<גל הרמט: חוסר פרופורציות מטורף.
<גל הרמט: פוגשת ברחוב חבר מארגון סיוע בינלאומי שמתעסק בתמיכה בעמותות שמקדמות זכויות אזרחיות חברתיות וכלכליות.
<גל הרמט: החבר עם חברה מקומית, מעריכה שלא יותר מבת 19.
<גל הרמט: הם נפגשו בבר ממש כאן ליד לפני כמה ימים ועכשיו הם יוצאים לארוחת ערב בפעם הראשונה.
<גל הרמט: הם מסתכלים על חלונות ראווה בדרך והם מדברים.
<גל הרמט: האישה, קוראים לה נטשה, נכנסת באופן די פתאומי לחנות, מודדת ג'ינס וצעיף.
<גל הרמט: אנחנו דולקים בעקבותיה.
<גל הרמט: הם נראים עליה שיגעון.
<גל הרמט: היא עומדת בתור לקופה ומחכה.
<גל הרמט: מסתכלת על החבר שלי.
<גל הרמט: הוא לא לגמרי מבין מה קורה.
<גל הרמט: היא עושה לו תנועה כזאת עם היד, קטנה, שיבוא והוא מגיע.
<גל הרמט: היא שמה את הג'ינס והצעיף על הדלפק ומחכה.
<גל הרמט: הוא מסתכל עליה, על המוכרת, עלי, כולנו מחכות.
<גל הרמט: הוא מוציא את כרטיס האשראי שלו ומשלם.
<גל הרמט: היא מאושרת.
<גל הרמט: נותנת לו נשיקה צרפתית חמה בו במקום.
<גל הרמט: הם הולכים הביתה ושוכבים.
<גל הרמט: בפעם הבאה יצאו, הכניסה לחנות תחזור על עצמה.
<גל הרמט: כך גם בפעם אחריה.
<גל הרמט: הוא ימצא את עצמו משלם על מין.
<גל הרמט: היא תאהב אותו ותאהב מאוד את המתנות שלו.
<גל הרמט: תרגיש שהיא מממשת את הנשיות שלה, מנצלת בחזרה את הגברים.
<גל הרמט: הוא ירגיש שיש יחסי כוחות לא סבירים ביניהם.
<גל הרמט: הוא באמת בן אדם נפלא.
<גל הרמט: הם ייפרדו.
<גל הרמט: הוא יצא עם אישה נוספת.
<גל הרמט: היא תיכנס לחנות ותמדוד ג'ינס.
<גל הרמט: הוא ישלם עליה.
<גל הרמט: הוא ישלים עם זה שהוא משלם על מין.
<גל הרמט: כשייסע למקום אחר כעבור שנתיים, יהיה מאוד קשה להיפרד אבל זה לא יהיה הגיוני לקחת אותה אתו.
<גל הרמט: היא תמצא חבר חדש, תשלם לו באהבה, חברות, תמיכה ומין על פרנוסה.
<גל הרמט: הרבה גברים במולדובה, ישראלים, אירופאים, אמריקאים, מחזיקים דירה.
<גל הרמט: זה הרבה יותר זול ממלון, הרבה יותר נעים, המלונות שם לא משהו.
<גל הרמט: בדירה גרה ידידה.
<גל הרמט: היא שומרת על הדירה וכשהם מגיעים, היא שם חמה, אוהבת, זוגית, אינטימית.
<גל הרמט: הם משלמים לה על שמירת הדירה במתנות, בכסף, בשכר דירה.
<גל הרמט: הן חולמות על האפשרות לצאת ממולדובה, למכור יותר ולקבל הרבה יותר, לשלב בין כמה גברים, להיחשף לכמויות גדולות של צבע, חיים, בגדים, תרבות, אפשרויות, גברים וכסף.
<גל הרמט: נשים מוכרות, גברים קונים.
<גל הרמט: אני רוצה לקחת אתכם גם לטרנסניסטריה, אחד החלקים העניים, המדכאים והמדוכאים בעולם.
<גל הרמט: זאת מובלעת רוסית בין מולדובה ואוקראינה.
<גל הרמט: יחד עם חשבון הטלפון המאוד מאוד גבוה, כי הם מנותקים, אין להם גבול עם רוסיה ולכן הם צריכים לחפור מתחת האדמה את כל אוקראינה כדי לקבל קווי טלפון, ממש מהודק לחשבון הטלפון יש פרסומת לעבודה אטרקטיבית בחוץ לארץ לנשים שנראות מצוין ויודעות לפנק.
<גל הרמט: היא מתקשרת.
<גל הרמט: הטלפון מוביל לסוכנות השמה לנשים בזנות בדרגות וצורות שונות.
<גל הרמט: הם לא משקרים.
<גל הרמט: הם אומרים: תרקדי עירומה מעל גבר, הוא עם בגדים ואת עירומה, נשלם לך חמישה דולר לבן אדם, תוכלי לקבל שלושים-ארבעים לקוחות ביום.
<גל הרמט: המשכורת הממוצעת בטרנסניסטריה היא שבעים דולר לחודש.
<גל הרמט: יהיו גם טיפים מאוד נדיבים.
<גל הרמט: הסרסור מהעבר השני מסביר לי שאם ארצה יותר, אוכל לתת מספר טלפון ולשלם למישהו שם בשטח עמלה.
<גל הרמט: ביזנס.
<גל הרמט: תוך שנה ארוויח יותר מהאפשרות של אישה משכילה במדינה הזאת בשלושים שנה וגם אראה עולם ואכיר מישהו שאולי יתחתן אתי, אולי ישים אותי בדירה יפה באמסטרדם, בניו יורק, בלונדון.
<גל הרמט: טירסקול.
<גל הרמט: אני עדיין שם.
<גל הרמט: סדנה של רופאות.
<גל הרמט: מעבדות את מה שעובר עליהן ואיזה סוג של תמיכה הן צריכות מארגוני הסיוע.
<גל הרמט: אני מבקשת מהן שיביאו חפץ שמסמל את האתגרים בעבודה שלהן.
<גל הרמט: הן מספרות שנערות נמצאות מתות ללא כל סיבה.
<גל הרמט: אחת מהן החליטה לחקור.
<גל הרמט: נערה הגיעה עם חום מאוד גבוה וכאבי בטן.
<גל הרמט: לא היה נראה שעברה יותר מכל נערה אחרת.
<גל הרמט: בכתה, כאב לה, לא היה ברור מה היא רוצה, אולי קצת משוגעת, מסתבר שהגיעה מאוד שיכורה ודי מסוממת.
<גל הרמט: לא היה להם הרבה משככי כאבים, אז הם נתנו לה לעשות סמים גם בבית החולים.
<גל הרמט: פתאום, בלי שום סימן מקדים, היא מתה.
<גל הרמט: הרופאה ממש דאגה והשתוממה.
<גל הרמט: עשתה נתיחה אחרי המוות ואז באמצע הסדנה היא מוציאה לי מסמר של תשעה סנטימטרים, מספרת שזה החפץ שהביאה.
<גל הרמט: היא הוציאה אותו מתוך הרחם של הנערה.
<גל הרמט: היה לה כוח לא טוב, היא מסבירה.
<גל הרמט: בסדנאות שעושות נשים שהיו בזנות בבית ספר במולדובה, מרכזים של ארגונים וקווים חמים נגד סחר בבני אדם, מספרות נשים שחוו את הזנות, את הלקוחות הטובים והפחות טובים על בשרן, שלא כדאי.
<גל הרמט: הן מזהירות, הן מספרות סיפורים אמיתיים, הן אומרות שזה מסוכן, זה מפחיד וגורם לאבד צלם אנוש.
<גל הרמט: הנערות שיושבות שם מקשיבות, שואלות שאלות, מנסות לוודא מה זה באמת, שמה מספרות בנות הדודה שלהן והחברות שעובדות במקום אחר לא נכון.
<גל הרמט: הן לא ממש מאמינות לאישה בזנות שבאה לדבר אתן.
<גל הרמט: הנשים האלה מאוד מתעצבנות מזה שהנערות לא מאמינות להן, אז הן מראות צלקות פיזיות ונפשיות, נחשפות וחושפות את עצמן בצורה שפוגעת בהן לפעמים.
<גל הרמט: בסוף ההרצאה הנערות רוצות להראות לי שהן יודעות לדבר אנגלית, להתאמן עלי.
<גל הרמט: מדברות קצת ובסוף השיחה הן שואלות אותי על עצמי – איפה אני גרה וכולי.
<גל הרמט: הן רוצות לשמוע עוד ועוד על כך שאני גרה ליד הים במקום שיש בו שמש ועיר שיש בה כמה סניפים של מקדונלד וסניף של גייפ.
<גל הרמט: הן אומרות: גל, בבקשה, טראפיק מי.
<גל הרמט: כל הזמן אומרים להן: טראפיק, טראפיק, ולכן הן אומרות לי: טראפיק מי, טראפיק מי.
<גל הרמט: אני רוצה לשאול מה זה זנות, מה זה סחר בגוף.
<גל הרמט: יחסי כוח כלכליים חברתיים יוצרים מצב לא סביר בו הדרך הכמעט יחידה של נשים צעירות לקבל משהו מהעולם הוא דרך מכירת הגוף שלהן.