GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: העמותות לא יכולות, לא צריכות והנושא הזה צריך להיות מטופל.
עליזה לביא: כשאני משווה מה קורה בצבא ביחס לומה שקורה בשירות הלאומי, הפערים הולכים וגדלים ואנחנו לא יכולים להמשיך להפקיר את הבנות.
עליזה לביא: יש כאן הפקרות בנושא הזה חד-משמעית.
עליזה לביא: הפינג פונג הזה ביניכם ולא ברור לי.
עליזה לביא: אם צריך אנחנו נביא יותר כסף, אבל אי אפשר להשאיר את זה לעמותות.
עליזה לביא: אי אפשר ואסור.
<דוד פלבר: אם תשיגו יותר כסף - - -
עליזה לביא: מה זה אם תשיגו.
עליזה לביא: אי אפשר לקרוא לבנות לבוא לשירות לאומי כשאין לנו מעטפת הגנה ושהמרחב הציבורי פרוץ.
עליזה לביא: בנות לא יודעות למי לפנות והן מגיעות לכנסת, הן לא צריכות להגיע לכנסת וכשיש הפלות בשירות הלאומי ולבנות אין כסף אני צריכה לגייס אותו משרת הבריאות, זה לא צריך להיות כך.
עליזה לביא: זה לא צריך להיות כך.
<דוד פלבר: אף אחד לא - - -
עליזה לביא: אז אל תגיד לי שזו הבעיה של העמותות.
עליזה לביא: הכשל כאן הוא כשל בירוקראטי מתמשך.
עליזה לביא: צריך לתת על זה את הדעת ולא יתכן שיש כאן דריכה על המקום.
עליזה לביא: לקח שנים בשירות הלאומי שיש מוששג שנקרא הטרדה מינית ושמותר לדבר על הטרדה מינית.
עליזה לביא: אנחנו בפיגור בטיפול ובהגנה על הבנות בשירות הלאומי.
עליזה לביא: האם הדברים לא ברורים?
עליזה לביא: לא ברורים?
<דוד פלבר: ברורים מאוד.
<דוד פלבר: לדעתי העמותות עושות מה שהן יכולות - - -
עליזה לביא: תודה אדוני, הבנתי.
עליזה לביא: רות פולד ממרכז סיוע דתי.
<רות פולד: נעים מאוד.
<רות פולד: אני ארצה לציין כמה נקודות חשובות.
<רות פולד: ראשית אנחנו מלווים נשים דתיות וחרדיות שעוברות הטרדות ותקיפה מינית בכל הארץ.
<רות פולד: לדעתי לא מספיק.
<רות פולד: יש לנו המון פניות של בנות שירות הלאומי שנפגעות במהלך השירות.
<רות פולד: אין לנו מספיק שיתוף פעולה עם הגופים שמספקים את השירות הלאומי.
עליזה לביא: תרחיבי בבקשה את העניין שאין מספיק שיתוף פעולה, למשל?
<רות פולד: אסביר בדיוק.
<רות פולד: אני יודעת שהם מכשירים עובדות סוציאליות שנותנות הכשרה בעניין הטרדה מינית.
<רות פולד: בעיניי זו עבודה טובה, אבל זה לא מספיק מהסיבה הפשוטה, מי שעברה תקיפה מינית בהרבה מהמקרים לא תרצה להיחשף בפני המסגרת שלה.
<רות פולד: לא סתם היא פונה אלינו בצורה אנונימית, זה חלק מהפגיעה, הן רוצות להישאר אנונימית.
<רות פולד: הייתי מצפה שיפנו אלינו ויעזרו בנו יותר.
<רות פולד: זה מה שאנחנו עושים ביום-יום.
<רות פולד: אנחנו מלווים את מי שעברה תקיפה מינית בין בטיפול ובין בהליך פלילי.
<רות פולד: שנית, לדעתי ההכשרה חייבת להיות גם איתנו.
<רות פולד: אני לא אומרת שהעובדות הסוציאליות של העמותות לא יכולות לעשות את זה.
<רות פולד: חייבים שתהייה שם כותבת שהיא אנונימית ואחר כך הם יכולים לפנות אלינו ולא למסגרת שלהם.
<רות פולד: אנחנו נתקלים בהרבה פניות שמגיעות אלינו של בנות שלא רוצות להיחשף במסגרת.
<רות פולד: אני חושבת שאנחנו חייבים להיות שם.
<רות פולד: דבר נוסף, לדעתי זה לא מספיק בהכשרה לפני השירות הלאומי, זה על יבש, זה בתיאוריה.
<רות פולד: חייבים להביא אותנו באמצע השירות הלאומי כשהבנות נמצאות כבר בתוך הקונטקסט ויודעות ממי הן חוששות, שיראו את הפנים שלנו.
<רות פולד: שוב, אין סדנה בה אנחנו לא מגיעים לשירות הלאומי, לבתי הספר ולסמינרים שלא מגיעה אלינו בחורה עם סיפור ופותחת בסיפור.
<רות פולד: אין סדנה שאנחנו נמצאים ולא נפתח סיפור.
<רות פולד: חבל שלא יראו את הפנים שלנו ושתדענה שאפשר להיעזר.
עליזה לביא: יש עמותה שיש בה איזה מפגש תוך כדי השנה?
עליזה לביא: <קריאה:> אצל כולן.
עליזה לביא: מפנים אותם.
עליזה לביא: ארנה קטלר מנכ"ל "שלומית" בבקשה.
<ארנה קוטלר: אני לא ארצה לחזור על הדברים שכבר נאמרו.
<ארנה קוטלר: אני מסכימה עם הרבה מהמילים שנאמרו.
<ארנה קוטלר: אני רוצה להאיר זרקור על משהו שאולי לא קשור, אבל מאוד מאוד קשור.
<ארנה קוטלר: אני מזכירה שאנחנו מטפלים גם בבנות מהמגזר של בני המיעוטים.
<ארנה קוטלר: שם אנו חווים הטרדות מיניות לצד אלימות מאוד מאוד קשה.
<ארנה קוטלר: אני בתפקיד רק ארבעה חודשים, יש לי כבר חמישה מקרים כאלה כולל מקרים שהגיעו לבית חולים במצב של טיפול נמרץ.
<ארנה קוטלר: אני מאוד מבקשת שתוסיפו לדיון הזה גם את הנושא הזה כי לדעתי יש כאן עניין של מוגנות במובן הכי עמוק והכי רחב של העניין.
<ארנה קוטלר: למען גילוי נאות, אני בוגרת 25 שנות שירות בצה"ל.
<ארנה קוטלר: אני יודעת מה הצבא נותן לבנות.
<ארנה קוטלר: אני חושבת שאין שום ספק שצריך לתת את זה גם בשירות הלאומי.
<ארנה קוטלר: לדעתי אנחנו, הגופים מומחים בשירות הלאומי יודעים לתת את זה.
<ארנה קוטלר: לדעתי חלק מהמצוקות הכלכליות והתקציביות לא מאפשרות לתת את זה.
<ארנה קוטלר: ברשותכם אני רוצה להאיר עוד זרקור על עניין הכשרה נותנים לרכזות שלנו שמתמודדות עם העניין.
<ארנה קוטלר: חצי דקה ברשות
<ארנה קוטלר: כם כדי לשבר את האוזן, בצבא ההגנה לישראל לכל היועצים הארגוניים, הקב"ן, הפסיכולוגים וכן הלאה, פעם בשבועיים יש שעה וחצי של הדרכה אישית, באות נשות המקצוע ומקבלות חיזוקים בהדרכה אישית איך מתמודדים עם הסוגיות האלה.
<ארנה קוטלר: בשירות הלאומי, לצערי, אין את הכסף הזה.
<ארנה קוטלר: אם אנחנו רוצים אותו אנחנו צריכים לקחת אותו מתוך דברים אחרים.
<ארנה קוטלר: לדעתי צריך להדליק את הזרקור גם על הדברים האלה.
<ארנה קוטלר: איזו הכשרה תוך כדי השירות אנחנו נתונים לרכזות כדי שהן ילוו את הבנות בצורה יוצאת מהכלל.
<ארנה קוטלר: הן מסוגלות, הן יודעות, צריך רק לחזק אותן.
<ארנה קוטלר: תודה.
עליזה לביא: אני אבקש הבהרה.
עליזה לביא: יש כאן משהו שאני לא מצליחה להבין.
עליזה לביא: דוד פלבר, אתה מנהל אגף בנות שירות לאומי במשרד החינוך.
עליזה לביא: המנהלת היא בכלל תחת המשרד למדע וטכנולוגיה?
<יואב ארבל: האחריות תחת משרד לאזרחים וותיקים, היא עברה לפני חודשיים.
עליזה לביא: אתמול בררנו ואמרו לנו - - -
<דוד פלבר: הם עדיין יושבים במשרד, אבל האחריות היא של השר לאזרחים ותיקים.
<דוד פלבר: השר הממונה.
עליזה לביא: אני צריכה סדר.
עליזה לביא: דוד תעשה לי בבקשה סדר.
<דוד פלבר: יש רגולטור ויש גופים מפעילים.
<דוד פלבר: גוף מפעיל יכול להיות משרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הבריאות.
עליזה לביא: מה זה גוף מפעיל?
עליזה לביא: מהן העמותות?
<דוד פלבר: העמותות הן זכייניות שיש להן רישיון.
<דוד פלבר: המדינה נתנה זיכיון לשבע עמותות לפעיל שירות לאומי, הן נקראות גוף מוכר, הן אלה שעושות את איתור הבנות, את ההשמה שלהן, את הליווי שלהן, את העובדות סוציאליות, את הדיור, את דמי כיס.
<דוד פלבר: הן אחראיות לכל המעטפת שעוטפת.
<דוד פלבר: מעליהן יש רגולטור - - -
עליזה לביא: על זה לא דבר דיברנו, על המרוץ המטורף של הסיירות ומה קורה לבנות עם כל הסיפור שקורה לבנות, על זה לא דיברנו.
<דוד פלבר: זה שאמרתי, בעניין השירות הלאומי יש הרבה דברים שניתן לעשות דיון.
<דוד פלבר: אפשר לשמוע גם דברים יפים ולא רק - - -
עליזה לביא: על הסיירות, אני כל היום מקבלת טלפונים.
<דוד פלבר: גם בעניין הזה אנחנו פועלים.
עליזה לביא: לצערי למי שיש לה קשרים כן ולמי שאין לה קשרים אז לא.
<דוד פלבר: אני חושב שזה לא נכון, אבל כפי שאמרת זה לא הדיון כרגע.
<דוד פלבר: הרגולטור נותן את הרישיונות, את הזיכיון להפעיל ואחר כך יש גופים שדרכם מתבצע השירות הלאומי.
<דוד פלבר: זה נקרא גוף מפעיל, זה יכול להיות משרד החינוך, משרד הרווחה או עמותה קטנה.
עליזה לביא: בעצם אתה אומר שיש לנו את המנהלת שמקומה זז וכעת היא הולכת להיות תחת השר אורי אורבך ואחרי זה יש את משרד החינוך שהוא המפעיל?
<דוד פלבר: משרד החינוך הוא המפעיל הגדול, אבל לצידו יש הרבה גופים מפעילים שהגדול מביניהם הוא משרד החינוך.
עליזה לביא: מתחת לזה יש את העמותות?
<יואב ארבל: לא מתחת.
<יואב ארבל: העמותות קיבלו זיכיון מהשר.
<יואב ארבל: יש שבע עמותות שרק דרכן ניתן להפנות לשירות לאומי.
<יואב ארבל: השר האחראי על זה כעת הוא השר לאזרחים ותיקים.
<יואב ארבל: השר יכול לתת אישור לגוף לשמש כגוף מוכר.
<יואב ארבל: כל מי שרוצה לקבל מתנדב שיתנדב במסגרתו יכול לקבל אותו רק מהגופים המוכרים.
<יואב ארבל: יש את המנהלת, יש את הגופים המוכרים ויש 5,000 גופים מפעילים אליהם מגיעות הבנות בבוקר ומשרתות.
<יואב ארבל: הגוף המפעיל הגדול ביותר הוא משרד החינוך.
<יואב ארבל: דוד פרבר אחראי על 3,400 שנמצאות במשרד החינוך.
עליזה לביא: שנמצאות בעמותות השונות.
<יואב ארבל: באמצעות העמותות האלה.
עליזה לביא: מורכב.
עליזה לביא: מאוד מאתגר.
עליזה לביא: אני לא מבינה למה המבנה הזה כל כך מסובך.
<יואב ארבל: אם הועדה רוצה להיכנס לכל השירות הלאומי, נשמח לבוא לתת סקירה כללית על כל המערכת.
עליזה לביא: אני לא נגד, בתוך עמי אני חיה ויפה זיסר יודעת את זה.
עליזה לביא: הבת שלי הייתה צריכה אישור ללימודים לקח חצי שנה עד שהיא קיבלה אישור שהיא עשתה שנתיים שירות לאומי, אם לא הייתי מרימה טלפון ליפה, הבת שלי לא הייתה מקבלת את האישור הזה.
עליזה לביא: הבת שלי לומדת היום רפואה.
עליזה לביא: אני יודעת מהחברות שלה עד כמה הבירוקרטיה מרוכבת.
עליזה לביא: היא אמרה לי 'אימא נמאס לי כבר, עשיתי שנתיים שירות לאומי ולמה אני לא יכולה לקבל את האישור בזמן'.
עליזה לביא: אני אומרת לך שאם לא הייתי מרימה טלפון ליפה אז האישור הזה לא היה מגיע בזמן והיא הייתה מפספסת את הלימודים.
עליזה לביא: אני יודעת איפה אני חיה.
עליזה לביא: הבירוקרטיה המסובכת הזאת מקרינה על הבנות, על הזכויות שלהן, על המעטפת, על הכול וצריך לתקן את זה.
עליזה לביא: אני לא באה בביקורת.
עליזה לביא: היום אני בכובע של יושבת ראש הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: אני רוצה תיקון עולם, אני רוצה הגנה על הבנות שלנו, זה לא יכול להיות שהבת שלי שהייתה בשירות צבאי, לטעמי האישי, היא עבדה פחות קשה מהבת השנייה שהייתה בשירות הלאומי באחוזת שרה ושנתיים נתנה את נשמתה.
עליזה לביא: עד היום יש לה צלקות.
עליזה לביא: היא הייתה מוגנת פחות, היא קיבלה עזרה פחות.
עליזה לביא: נכון שהיא הייתה במקום מדהים שנתן לה את המעטפת, אבל לא בכל מקום יש את המעטפת שנותנת את זה.
עליזה לביא: או שנשים את הדברים על השולחן ונבין שכולנו בסירה אחת ושאנחנו רוצים לפנות למען הבנות והבנים, או שתתחילו להתנגח איתי על כל מיני דברים.
עליזה לביא: היא לא הייתה צריכה לחכות חצי שנה לאישור הזה.
עליזה לביא: לא ניקח את ההטרדה המינית, את האישור הבירוקראטי כדי שהיא תוכל להירשם לאוניברסיטה.
עליזה לביא: זה נובע גם מהמורכבות שעכשיו ניסתי להבין מה זה השירות הלאומי ואיך הוא עובד.
עליזה לביא: תסכימו איתי שיש לנו בעיה בשטח.
עליזה לביא: אני מקבלת כל הישיבה פתקים ו-SMS על כל מיני מידעים.
עליזה לביא: אני לא רוצה את זה, אני רוצה שנעבוד ביחד.
עליזה לביא: אין בררה.
עליזה לביא: אני אפנה לשר אורי אורבך ונעשה ישיבה.
עליזה לביא: לפרוטוקול, אני מבקשת פגישה במהלך מושב הקיץ עם השר אורי אורבך שהמנהלת עוברת אליו.
עליזה לביא: השר אורי אורבך מכיר את הנושא, הנושא קרוב אליו ואין כמוהו לנסות לקדם את הנושא הזה.
עליזה לביא: בנוסף צריך להגדיל את התקציב ואין ספק שהנושא של ההטרדות המיניות צריך לעבור בצורה מוסדרת לגוף אחד והוא המנהלת.
עליזה לביא: צריך לראות איך בונים את זה אצלכם.
עליזה לביא: לבנות בצורה מסודרת, משכילה, אני לא באה באופן לאומתי, אני רוצה לבוא לתקן עולם.
עליזה לביא: תסכימו איתי, כולם, שכל מה ששמענו כרגע לא מספיק טוב.
עליזה לביא: לא מספיק טוב.
<דוד פלבר: מעבר לכל מה שנאמר כאן, דווקא מהפריזמה של מעמד האישה, אני חושב ששווה שתכירו פרויקטים של העצמה אדירה שהבנות עוברות.
<דוד פלבר: יש נערות במצוקה שמתחילות מאשפתות, מסמים וזנות ומסיימות בתור חונכות ובתפקידים נפלאים.
<דוד פלבר: גם בת נורמטיבית, מקבלת המון העצמה.
<דוד פלבר: לדעתי דווקא בפריזמה של מעמד האישה כדאי להכיר את זה ולא רק את התקלות שקיימות גם באישורים וגם בסיירות, הכול נכון, מוכר ומטופל, אבל יש גם המון דברים יפים ששווה שיעלו כאן בוועדה.
עליזה לביא: תודה
<רחל הרניק: רחל הרניק מעיריית ירושלים כבר שני עשורים.
<רחל הרניק: בעברי במקביל הייתי כשש שנים יועצת ראש העיר ירושלים לקידום מעמד האישה.
<רחל הרניק: אני מזדהה עם כל מה שנאמר.
<רחל הרניק: אבקש להאיר זווית נוספת.
<רחל הרניק: את נושא מפעילי בנות השירות הלאומי שמקבלים את התקנים מהגופים הממשלתיים.
<רחל הרניק: אני חושבת שגם בתקנון וגם בחוזה יש לחייב את המפעילים שיעברו גם הם השתלמות בנושא של הטרדה מינית, הרעיון לחדד כל היום ולפמפם - - -
עליזה לביא: גברתי, מה זאת אומרת המפעילים?
עליזה לביא: תסבירי בבקשה.
<רחל הרניק: למשל משרד החינוך נותן 500 תקנים למנהלי בתי ספר, לחייב אותם לבוא להשתלמות כזאת.
<רחל הרניק: יש לנו את הבנות, את הרכזות ואת המפעילים הישירים בשטח.
<רחל הרניק: שכל גוף שמקבל תקן, וזה כסף ממלכתי, שגם הוא ישתתף בסדנאות כאלה.
<רחל הרניק: פשוט לדבר ולעורר כל היום את המודעות, זה קיים, אבל צריך לחדד כל הזמן.
<מלכיאל דהן: אני סגנית לענייני פדגוגיה במנהל החינוך הדתי.
<מלכיאל דהן: לדעתי טוב שאני אחרונה.
<מלכיאל דהן: אני מבקשת לספר מה קורה בחמ"ד בהכשרה של הבנות, אגב כולן ולא רק הבנות שמשרתות בשירות הלאומי אלא גם אלה שעתידות לשרת בצבא.
<מלכיאל דהן: בשורה התחתונה, ולא אזכיר תכניות שונות כמו נכונות לשירות, תכניות שפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) שיש לנו במנהל סביב הבנות שעתידות לשרת, אנחנו קולטים אותן אצלנו, זה בא משני הכיוונים.
<מלכיאל דהן: יש לנו שני אנשים שזה תפקידים.
<מלכיאל דהן: האחד עובד חמ"ד לתמיד, הוא עובד עם הבנות באמצעות תכנת SMS, ונמצא בקשר כל הזמן.
<מלכיאל דהן: כמו שאת מקבלת פניות אנחנו נמצאים בקשר יומיומי עם הבנות ולא רק עם המתנדבות בחינוך אלא כולן.
<מלכיאל דהן: יש לנו אחראית על הייעוץ ברמה הארצית.
<מלכיאל דהן: כשיש משהו אנחנו משתדלים להיות.
<מלכיאל דהן: זאת נקודת סוף.
<מלכיאל דהן: חשוב לי לדבר על תכניות שמתבצעות לקראת יציאה לשירות לאומי.
<מלכיאל דהן: אנחנו מתעסקים בזה.
<מלכיאל דהן: השנה בירידים שקיימנו יחד עם המנהלת ועם העמותות העיסוק המרכזי היה הכנה לשירות הלאומי.
<מלכיאל דהן: חבל לנו, אבל סביב הסוגיה הזאת יש הכנה לקראת, הכנה משמעותית לקראת.
<מלכיאל דהן: לדעתי זה שווה ציון, הבנות לא מגיעות בלי כלום.
<מלכיאל דהן: תודה.
עליזה לביא: סיכום הדיון: אני מבקשת מהמנהלת תוך חודש להגיש לוועדה נוהל.
עליזה לביא: תשבו וחשבו איך אתם עושים את זה.
עליזה לביא: נוהל מסודר לכל העמותות ואת דרך העבודה שלכם.
עליזה לביא: יש לכם חודש.
עליזה לביא: הוועדה תתכנס כאן במהלך מושב הקיץ.
<יואב ארבל: אנחנו כבר עובדים על זה.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה שאתם כבר עובדים ואני גם מאוד שמחה שקיבלתם זריקת עידוד לקראת הוועדה.
עליזה לביא: אני מבקשת שתוך חודש תציגו את זה.
עליזה לביא: אני רוצה לקדם כאן ישיבה עם השר במהלך מושב הקיץ אחרי שאנחנו נסתכל ונתייעץ עם הגורמים המוסמכים.
עליזה לביא: אני ערה למורכבות המבנית שגם עליה צריך לתת את הדעת ובטח ובטח לקראת השינויים העתידיים.
עליזה לביא: כרגע אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מסייעים ומתקדמים עכשיו.
עליזה לביא: אני מבקשת שהנוהל הזה יוגש אלינו.
עליזה לביא: אנחנו נקיים כאן דיון עם השר בהיבטים השונים שעלו: הקשר, גם שלכם, גם על הנושא הפיקוח שלכם, על ההכשרות, על התפקיד שלכם.
עליזה לביא: אני חושבת שאתם צריכים לשבת ולעשות שיעורי בית מאוד מאוד גדולים ולהיעזר בגופים.
עליזה לביא: יש גופים שיודעים, שמכירים ויכולים לסייע בידכם.
עליזה לביא: אם תרצו נוכל לחבר אתכם.
עליזה לביא: הוועדה תפנה גם לשר החינוך בעניין המורכבות שעדיין לא ברורה לי, על העבודות הסוציאליות מי מממן אותן, השר - - -
<דוד פלבר: סליחה, אני חייב לומר מילה, התעריף לבת נקבע על ידי הרגולטור.
<דוד פלבר: הוא קובע שתעריף לבת הוא 2,000 שקל לחודש שכולל דיור, בול לנסיעות ושורה של תנאי שירות.
עליזה לביא: גם כאן
עליזה לביא: הרגולטור צריך לתת - - -
<דוד פלבר: הרגולטור הוא זה שצריך לעלות את התעריף.
<דוד פלבר: לעמותות יש השגות לגבי הרבה רכיבים בתעריף.
<דוד פלבר: אולי הן חושבות ששכר הדירה אינו מספיק, אולי דמי הקיום אינם מספקים, יש שורה של דברים.
<דוד פלבר: בין היתר הוא צריך לקבוע את הפרמטרים, על כמה חניכות הרכזת אחראית, על כמה בנות שירות, האם על 50 או על 100.
<דוד פלבר: זה משליך על היכולת של הרכזות, של העובדות הסוציאליות לתפקד.
<יואב ארבל: בימים אלה יושבת ועדה במשרד האוצר יחד איתנו שבוחנת את התעריף.
עליזה לביא: אני חושבת שאחת מהמסקנות של הדיון הבוקר, שאולי אתם תקימו ועדה של הנציגים ושל הידע שסובב סביב השולחן כאן ועם עוד גורמים, על כל ההיבטים שאני כרגע נחשפת להם בפעם הראשונה כאן בצורה מסודרת או לא מסודרת, אבל אתם מכירים את זה שנים.
עליזה לביא: יש כאן אנשים ששנים בתחום.
עליזה לביא: שבו ותעשו סדר אצלכם כי אנחנו נבוא לפקח.
עליזה לביא: עוד חודש אני רוצה את הדיווח ואנחנו גם נשב עם השר.
עליזה לביא: אני לא רוצה לשמוע תשובות של 'אנחנו לא הספקנו'.
עליזה לביא: יפה שעה אחת קודם.
עליזה לביא: תודה רבה לכולם, המשך יום טוב.
עליזה לביא: רבקה הדוברת שלנו, של הוועדה, וגלית, מנהלת הוועדה.
<רונית לב-ארי: ברשותך, עליזה, אנחנו נעשה סבב, אבל ממש קצרצר, שכל אחת תציג את עצמה בתפקיד, אבל ממש בקצר, כי הביקור של שעתיים הפך לשעה ועליזה עשתה מאמץ מיוחד, כי זה ממש כמעט התבטל.
<רונית לב-ארי: (סבב נוכחות).
<מיטל בנטוב: אני מנהלת ההוסטל בית רות בראשון.
<מיטל בנטוב: נמצאת שם כבר שנה וחצי בתפקיד, לפני כן הייתי מורה ורכזת השכלה.
<מיטל בנטוב: , כי המערכת של הלימודים בעצם נמצאת בתוך הבית.
עליזה לביא: רק תגידי לי כמה בנות יש שם.
<1מיטל בנטוב: 13 נערות.
<רונית לב-ארי: מה שחשוב להגיד שיש ניידות של העובדות בתוך המערכת, ממורה, רכזת השכלה, מנהלת רות.
<מלי אבן-חן: אני רכזת משאבים ואחראית על קשרי קהילה בעמותה.
<מיכל אוגולניק: אני מתנדבת וחברה בוועד המנהל של העמותה ואני עובדת אצל איריס ורונית ובעיקר אצל שתי אלה שיושבות באמצע.
<מור ליפין: אני רכזת טיפול כפר הנערות.
<מור ליפין: כרגע עברתי מראשון, אני עובדת בראשון בהוסטל שמיטל דיברה עליו, עם מיטל ורונית מתחילת הדרך.
<מור ליפין: הייתי שם עובדת סוציאלית ורכזת טיפול.
<רונית לב-ארי: מור עברה עכשיו הנה, היא גרה בקיבוץ אייל באמצע.
<רונית לב-ארי: זה ממש היום השני שהיא רכזת טיפול פה ושם מישהי התקדמה להיות רכזת טיפול בראשון.
<איריס טברסקו: אני מנהלת את העמותה, שמונה שם כבר.
<א: אני יעני בוגרת.
עליזה לביא: ואיפה את היום?
<א: אני גרה בראשון לציון בהוסטל.
<ד: אני גם כמו א', נערה בראשון לציון.
<קריאה: אני חייבת לעצור שנייה, כי לך יש מנהג בוועדה שאני מכירה אותו מכובע אחר שלי, שבכל תחילת ישיבה את מדברת על אישה מעוררת השראה ובאחת הפעמים רונית, לדעתי, דיברה על אישה מעוררת השראה והאישה מעוררת ההשראה הייתה ד', לא בעילום שם, אבל זו הייתה ד'.
<קריאה: אז הנה היא יושבת מולך.
עליזה לביא: יופי, נהדר.
עליזה לביא: דלית, את רואה כמה זה חשוב?
<קורין שבט: אני רכזת הבית הזה, וברוכות הבאות.
עליזה לביא: תודה ותודה רבה על האירוח המקסים.
<ורד אנתנונה: אני רכזת הבית השני, בית ורד.
<מיה מועלם יוסף: אני מנהלת החשבונות של בית רות.
<רונית לב-ארי: והרבה מעבר.
<הדר ספר: אני סגנית רכזת של קורין.
<נועה אשכול: אני סגנית רכזת.
<שני תורג'מן: אני מהוסטל בראשון.
<שני תורג'מן: התחלתי בתור מתנדבת והיום אני רכזת השכלה.
<שני תורג'מן: אני כבר שש שנים בהוסטל.
<רונית לב-ארי: ועכשיו שני מדריכה את המורות פה.
<רונית לב-ארי: אז כל העניין הוא שבאמת בראשון זה קרוב לשמונה שנים וזה סוג של מעבדה שבוא נגיד הדבר עצמו וגם אמצעי להכשיר פה את כל המערך, כולל הנערות שמשמשות סוג של מנטוריות ותומכות בנערות פה והן כדוגמה.
<רונית לב-ארי: הן גם עוזרות לנו מאוד ואנחנו נתחיל עם א', שתקריא משהו שהיא כתבה שאני חושבת שמשקף משהו מעניין.
<א: בית רות עזר ועוזר לי בהרבה תחומים, בהגדלת המוטיבציה, בגילוי היכולות שלו, בהבנת מצבים ובשינוי דפוסים מעוותים למימוש הפוטנציאל.
<א: אני בטוחה שיש עוד תחומים שלא מודעים לי שתוקנו אצלי בזכות המקום.
<א: מה שבטוח, השתניתי.
<א: לפני שהגעתי לבית רות לא הייתה לי מוטיבציה להצליח, לא ידעתי בכלל שאני יכולה, זה ממש לא היה בלקסיקון שלי.
<א: עברתי הרבה מסגרות, מכיתה ג' עד כיתה ט' החלפתי מספר בתי ספר, לרוב, אם לא בכל המקרים, סולקתי מבית הספר.
<א: הייתי ילדה מופרעת, חסרת שקט, אלימה ורעשנית.
<א: לבית הספר הייתי מגיעה רק בשביל החברה שהחזיקה אותי.
<א: לא למדתי, לא עשיתי שיעורי בית, במבחנים הייתי נכשלת, לרוב הייתי ננזפת ונענשת והתעודות שלי נראו בערך כמו החיים שלי.
<א: גם בחיי השגרה היומיומית שלי לא היה תפקוד.
<א: הייתי מתקלחת פעם בשבועיים ולפעמים זה היה לוקח קצת יותר, את השיניים לא למדתי לצחצח ועם הזמן הצטברו לי הרבה חורים שהרגו אותי מכאבים.
<א: בחיים לא חשבתי שאצליח להגיע למצב שאני בו עכשיו, עד שהגעתי לבית רות.
<א: בבית רות לאט לאט למדתי להאמין שטמונות בי יכולות לימודיות, קיבלתי חיזוקים מהצלחות, הבנתי ששווה וכיף ללמוד, גיליתי שאני ממש אוהבת את זה.
<א: בבתי הספר הקודמים שהייתי בהם ויתרו עליי ועל יכולותיי הלימודיות ולכן גם אני, אבל כשהגעתי להוסטל נלחמו עליי והוכיחו לי שאני יכולה.
<א: פיתחתי לעצמי חלומות שאני בטוחה שאגשים ואני מתנהלת ועובדת קשה על מנת להשיגם.
<א: אני בתהליכי השלמת בגרות מלאה, נותרו לי רק שני מקצועות כדי לקבל תעודת בגרות מלאה ואני מלאת גאווה.
<א: בהוסטל גם גיליתי שאני אדם נקי, אני לא יכולה לדמיין את עצמי לא מקולחת או בלי צחצוח שיניים בוקר וערב, נהייתי אדם אחר.
<א: האדם הקודם שהייתי קיבל שדרוג, אנשים מעברי לא מזהים אותי.
<א: מאז שהגעתי להוסטל לא הרמתי יד על אדם, אני רגועה יותר והרבה יותר מאמינה בשינוי.
<א: בבית רות הכרתי גם את ילדי נשות הצוות.
<א: מהסתכלות על התנהלות מולם ומול הנערות הבנתי מה היא התנהגות בריאה ונכונה כלפי ילדים, עד כמה זה לא היה כלפיי כשהייתי ילדה ועד כמה הייתי רוצה לקבל את זה.
<א: הבנתי מה הוא חינוך טוב, איך אני הייתי רוצה להיות כדמות מחנכת, גם לאחיי הקטנים וגם לילדיי העתידיים.
<א: בבית רות למדתי גם שמותר לי לבכות.
<א: כשהייתי בבית לא העזתי לבכות, במיוחד בנוכחות אחיי הקטנים והוריי.
<א: לא העזתי להיחשף, הרגשתי שזו חולשה.
<א: ידעתי שחשיפה עלולה לפגוע בי בהמשך.
<א: בתחילת השהות שלי בבית רות הייתי הכי בכיינית שיש, הוצאתי את מה שלא הוצאתי שנים, אחר כך הצלחתי לרסן ועכשיו אני לא מתביישת לבכות.
<א: אני מאמינה שאם לא הייתי מגיעה לבית רות והייתי עומדת על ההתנגדות להוסטל הייתי ממשיכה להיות מושפלת ולא הייתי מאמינה בעצמי.
<א: אני גאה בעצמי על שנתתי לעצמי את הצ'אנס וניסיתי את המקום שהתגלה כמושלם.
<א: לפעמים, אבל רק לפעמים, אני חושבת על עצמי מה היה קורה אם לא הייתי עוברת את מה שעברתי ולא הייתי מגיעה למקום הזה ופוגשת קבוצות גדולות של אנשים כאלה טובים, רק לפעמים אני שמחה על היותי נערה בסיכון.
<רונית לב-ארי: מור היא המטפלת של א' ושל ד' וכל הצוות הוא צוות עוטף.
עליזה לביא: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?
<א: עורכת דין.
עליזה לביא: לתקן את העולם?
עליזה לביא: את רוצה ללמוד משפטים?
<א: אני גם הולכת לעשות שירות לאומי בזה, בסיוע משפטי.
עליזה לביא: טוב, שיהיה הרבה הצלחה, תבואי לעבוד בוועדה, אנחנו צריכות הרבה עורכות דין.
<קריאה: קיבלת הצעת עבודה עכשיו, אם לא שמת לב.
<שני תורג'מן: א' ציינה שהיא עומדת לסיים בגרות, רק שהיא לא ציינה שהרוב המוחלט של הבגרויות שלה היו מעל 90.
<רונית לב-ארי: היום היא כבר נותנת שיעורים פרטיים, היא עובדת קצת, וגם משמשת סוג של אמא לאחים הצעירים שלה שגם נמצאים במסגרות, אחות ואח, והם באים לבית רות לחופשים, באופן קבוע.
<רונית לב-ארי: אנחנו בקשר איתם.
עליזה לביא: אתם מארחים פה אחים ואחיות?
<רונית לב-ארי: כן.
<רונית לב-ארי: יש לנו ממש בכל חדר מקום לאירוח מתוכנן.
<רונית לב-ארי: זה אחד הדברים המאוד מאוד חשובים שהיא עושה, לפקח על האחים הצעירים שלה.
<רונית לב-ארי: הם ממש חלק מהעמותה.
<רונית לב-ארי: אז תודה, א'.
עליזה לביא: תודה רבה באמת.
<רונית לב-ארי: כמה זמן את בבית רות, בסך הכול?
<א: שנתיים וחצי.
<א: מרגיש כמו הרבה.
עליזה לביא: הגעת מהבית, או הגעת ממסגרת אחרת?
<א: הגעתי מבית חולים פסיכיאטרי, אבל לפני כן הייתי בבית.
עליזה לביא: וואו, את יודעת שאת ממש מודל לחיקוי להרבה נערות שיכולות להתחזק באמצעותך?
עליזה לביא: יש לך ממש תפקיד בעולם.
<רונית לב-ארי: נכון.
<רונית לב-ארי: וגם תפקיד למורות לקרוא את המפה קצת אחרת.
<רונית לב-ארי: כשרואים ילדה שהיא כועסת ומרביצה ומשתוללת ומתוסכלת, הם לא כל כך קראו את המפה.
<רונית לב-ארי: היא הייתה צריכה להגיע למצב מאוד קיצוני בשביל שמישהו יראה אותה וצריך לעבוד עם מערכת החינוך בצורה מאוד מאוד רצינית.
<רונית לב-ארי: לא קוראים את המפה.
<רונית לב-ארי: הנה, היא רק נענשה כל הזמן ואף אחד לא ידע מה קורה איתה.
<א: ואני גם מודה שהייתי באה לשם גם עם - - - כאילו שינויים כאלה, שלא ראו.
עליזה לביא: עצמו עיניים, זה יותר מאשר לא ראו.
<רונית לב-ארי: הצטרפה אלינו רותם.
<רונית לב-ארי: גלי היא עובדת סוציאלית שהייתה בראשון, היא התחתנה, ילדה, חזרה לצפון וחטפנו אותה אלינו.
<רונית לב-ארי: יש לנו פה את רותם, שהיא עובדת סוציאלית.
<רונית לב-ארי: ד', כמה שנים את פה?
<ד: שלוש וחצי שנים.
<רונית לב-ארי: אז בואי תספרי איפה היית לפני שהגעת לפה.
<ד: הייתי בהמון מסגרות, מגיל 13 אני במסגרות.
<ד: באף מסגרת לא החזקתי מעמד, מכל מסגרת ברחתי, הייתי גם בבית חם בחיפה, גם בבית חולים פסיכיאטרי, גם בהוסטל בכפר רופין והגעתי לצופיה, לבית רות הגעתי אחרי צופיה, אחרי שמסילה עמדה באופק, ומשה, המנהל של צופיה, כנראה כן זיהה בי פוטנציאל וישב לרונית פה - - -
<רונית לב-ארי: מאוד לחץ עלינו, כי בפרופיל זה היה אוי ואבוי ונראה לנו שהיא לא תחזיק מעמד אצלנו ומשה רון, מנהל צופיה, צריך להגיד, ממש שכב על הגדר בשבילה והיא כל הזמן ידעה גם שהשם של משה פה על כף המאזניים.
<רונית לב-ארי: נכון?
<ד: כן.
<רונית לב-ארי: כי כולם אמרו מסילה, לנעול אותה, אין מה לעשות.
<רונית לב-ארי: באמת הרקורד שלה היה, שחור בעיניים היה לנו.
<ד: נכנסתי להמון המון מצבי סיכון, שאם לא בית רות ואם לא הצ'אנס של משה אז אלוהים יודע איפה יכולתי להיות היום.
<ד: בבית רות אני שלוש שנים וחצי בלי בריחות בכלל, בלי חשיבה על בריחה אפילו וזה מהסיבה שמאז שנכנסתי קודם כל רונית תמיד פועלת לפי המשפט חליפה לפי מידה.
<ד: לא לכל נערה היא נותנת את ה - - - לא מול כל נערה היא פועלת כמו כל נערות.
<ד: לכל נערה יש את התהליך המסוים שלה, את הדברים המסוימים שהיא צריכה, לשפר יותר או לשפר פחות, וזה היה אחד הדברים שגם חיזקו.
<ד: גם הצוות והמתנדבים והמורות.
<ד: שני הרבה פעמים לא ויתרה עליי, למרות שאני ויתרתי כבר על עצמי, וגם מיטל, שהייתה אז רכזת חינוך בתקופה שאני למדתי, וזה מה שחיזק.
<ד: בכל מקום, כמו ש-א' אמרה, ויתרו, גם עליי ויתרו, אמרו שאני מקרה אבוד ושאין לי יותר מדי אופציות ולא ויתרו.
<ד: היה לי קשה וחרקתי שיניים, אבל הגעתי למצב שהתפיסה שלי וההבנה שלי היא הרבה הרבה יותר שונה מאיך שנכנסתי להוסטל, מבחינת כל הדברים, מבחינת מה אני רוצה לעשות בעתיד, איך אני מקבלת לא, איך אני מנהלת סדר יום.
<ד: אני עובדת עכשיו, אני אחראית בר בבית קפה 'קפה' ורוצה לעשות שירות לאומי בעתיד, עכשיו קצת אני רוצה להשקיע בעבודה, ועוזרת לרונית מדי פעם.
עליזה לביא: את זוכרת את הרגע הזה שהחלטת שאת כן רוצה להצליח?
עליזה לביא: כן רוצה לצאת מהבור השחור?
<ד: זה היה בדיון בבית משפט שהיה לגביי.
<ד: בדיון, כמו שרונית אמרה, כולם אמרו מסילה, ומשה היה דמות, שאני באמת חייבת לו הרבה, כי הוא לא ויתר עליי, אבל גם השופטת שנכחה במשפט שלי כנראה זיהתה שם פוטנציאל, היא אמרה לי משפט שאני לא אשכח אותו בחיים.
<ד: היא אמרה לי 'אני לא חושבת שמסילה תתאים לך.
<ד: מבחינת כל הדברים וכל הדוחות את צריכה מסילה, אבל מבחינה רגשית היא לא תתאים לך, את תפלי'.
<ד: ומה שהיא אמרה, 'את תצאי לחופשה, אם בחופשה הכול יהיה טוב את הולכת להוסטל או פנימייה פתוחה.
<ד: טעות אחת בחופשה את תעשי, בריחה, משהו, מצב סיכון כזה או אחר, צו ישיר וי.
<ד: איי.
<ד: פי למסילה'.
<ד: שמה קיבלתי את הכאפה שלי.
<רונית לב-ארי: מי זו השופטת?
<ד: אורנה בן - - -
<מור ליפין: שתבינו, זו הייתה פעם ראשונה שהיית בבית המשפט.
<מור ליפין: גם צריך להגיד.
<מור ליפין: עד אז היו דיונים בלעדייך.
<מור ליפין: יכול להיות שאם היו מקדימים את הדיונים, יכול להיות, אי אפשר לדעת - - -
<ד: זה היה משנה משהו.