GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי גונן: יושבות פה, מרב, שהיא מדריכה בבית של נערות בתוך מלכישוע, שיש פשוט בנות שלהיות כאן זה לא מספיק בטוח בשבילן וגם היא מלווה את דירת ההמשך שלנו.
<אתי גונן: מירי, שהיא מנהלת ארגונית של בית הספר במלכישוע והיא פמיניסטית ידועה, צילה, עובדת סוציאלית פה בבית, וענת היא עובדת סוציאלית של בית הנערות שלנו במלכישוע.
<אתי גונן: מה שאני קודם נגעתי והיה לי מאוד חשוב, שאיילת תדבר על, כשאני אומרת מה לא ידענו ומה אנחנו היום יודעים ומה אנחנו בעצם שואפים אליו בעשייה, אז שהיא תספר על המודל של הבית.
<איילת יציב: נראה לי שזה המודל היום של כל הבתים שמטפלים בנערות ובנשים.
<מירי כירבי: אצלכם.
עליזה לביא: רגע, זה מלכישוע, פה ו - - -
<איילת יציב: בית סלעית שזה בית לנערות ויש בית מיכל שזה בית לנשים במלכישוע - - -
<אתי גונן: יש אחד בהר ואחד בנשר.
<אתי גונן: בהר ובכרך.
<איילת יציב: בנשר זה ההוסטל של הנשים ובית בטירה והמסגרת בבית סנונית שהיא מקבילה.
<איילת יציב: המודל הטיפולי שלנו זה מודל ה-DP.
<איילת יציב: אני חושבת שאחד המאפיינים שמאוד מתאימים לטיפול בנערות ובנשים, ונראה לי שבכלל גם בגברים, שקודם כל המוקד של העבודה הוא הקשר, אני חושבת שהקשר, האינטימיות, הקרבה, הצוותים שלנו מאוד נשיים, כמובן, יש לנו גם גברים שמטפלים, אבל הם לא בתוך הבתים, הנוכחות שלהם היא כזאת שנכנסים ויוצאים.
<קריאה: מוזיקה.
<איילת יציב: מוזיקה, מורים, רכיבה.
<איילת יציב: בנוסף, המודל הוא פילוסופיה דיאלקטית, שבעצם אנחנו במקום שאין אמת אחת, אין רק דבר אחד נכון.
<איילת יציב: זה מאפשר הרחבה של הדיאלוג, הרחבה של השהות, היכולת להיות בתוך קונפליקט ולא להגיע לקצה, אם את ככה אז ככה ואם את לא תעשי ככה את לא תהיי כאן.
<איילת יציב: זה מאפשר לנו להרחיב את גבולות ההכלה בתוך הבתים ולאפשר לנערות עם צרכים שונים ופרופילים שונים בעצם להחזיק ולהיות בתוך הבתים.
<איילת יציב: זה מאפשר לצוותים בכלל להיות במקום שהם מסוגלים להתמודד עם מה שמרים קצת תיארה.
<איילת יציב: זו התמודדות שהיא יומיומית, עם התפרצויות ועם אלימות ועם סיוטים בלילה וכו', כשמצד אחד יש כללים מאוד ברורים, שלהם זקוקות הנערות, חלק מהמאפיינים של הנערות זה ה - - - שמתאפיינת בפריצת גבולות, בשינויים מאוד גדולים במצבי רוח וכו'.
<איילת יציב: זה מאפשר לצוות את הגמישות הזאת, להיות עם הבנות איפה שהן נמצאות.
<איילת יציב: בנוסף יש לבנות קבוצות של למידה.
<איילת יציב: אנחנו ממש מלמדים אותן כלים.
<איילת יציב: בכל שלב, מהרגע שהן מגיעות, כלים לוויסות רגשי, כלים שקשורים למודעות עצמית, כלים שקשורים לזהות שלהן וכו', שהן לומדות אותן בקבוצה, הן לומדות אותן בטיפול הפרטני, הן לומדות אותן על ידי כתיבת יומן ואלה ממש כלים פרקטיים.
עליזה לביא: כולן פה בבתי ספר?
עליזה לביא: משולבות?
<איילת יציב: לא.
<איילת יציב: זה קצת משתנה.
<איילת יציב: בבית סנונית, אני חושבת שגם פה בחלק מהזמן, הן משתלבות בהתחלה כשהן נקלטות במסגרת ובכיתה בתוך הבית, כדי לצמצם פערים, כדי לרכוש ביטחון וכו'.
<איילת יציב: מי שמסוגלת משולבת בבתי הספר האזוריים.
<איילת יציב: במלכישוע בית הספר הוא - - - הדגש בהחלט הוא על הישגים לימודיים, על שילוב, על כמה שיותר כניסה למקומות מה שנקרא במרכאות נורמטיביים, חוגים עם כל בני הנוער.
<איילת יציב: יחד עם זה, שוב, כמו ששמעתם, מה שצריך לקרות קורה, מבחינה טיפולית.
<איילת יציב: נדבך נוסף מאוד חשוב בטיפול זה הקשר לתרגול של מיינדפולנס, כאילו ממש טיפוח של מודעות עצמית, בכלים של ויסות, התבוננות, קשיבות, שמצאנו שזה מאוד מאוד יעיל לבנות ולנערות ולנשים כדרך להתארגנות ובכלל קבלה של מה שהיא מציאות החיים שלהן.
<איילת יציב: אני אשמח אם תשאלו משהו שמעניין אתכם, כדי שאני לא - - -
עליזה לביא: לא, זה מאוד מעניין אותנו.
<מרים גולדשמידט: אני רוצה להוסיף משהו.
<מרים גולדשמידט: עם השנים אנחנו למדנו, ואני חושבת שתפיסת התדמית של ה-DBT הכניסה את זה, נתנה לנו עוגנים לזה שבעצם אנחנו מאוד מנסות להיות מדויקות לגבי כל נערה.
<מרים גולדשמידט: דווקא נערות שכל כך נפגעו.
<מרים גולדשמידט: ואני חושבת שבסך הכול לכל בן אדם, אני לא רוצה ליישר את הבת לפי מה שנראה לי, אלא אני רוצה להיות מדויקת ומותאמת לגבי הנערה.
<מרים גולדשמידט: כלומר בתוך המסגרת הכללית בהחלט לאינדיבידואל יש מקום.
<מרים גולדשמידט: בהחלט יש לי ילדה עם תכנית כזאת ויש לי ילדה עם תכנית טיפולית כזאת ואם עכשיו אני מסתכלת על בית הבוגרות, אז כן, יש לי נערה אחת שהיא התחילה פה, היא התחילה שירות לאומי כי כרגע אין לה כוחות ללמידה וחשבנו שחייבים והיא התחילה באיזה שהיא תכנית של שירות לאומי, ויש נערה אחרת שעל בגרויות כרגע.
<מרים גולדשמידט: כלומר אנחנו מנסות באמת להיות מדויקות לגבי הכוחות של כל אחת ואחת.
<מרים גולדשמידט: יש נערה שתעשה השנה רק בגרות במתמטיקה ובאנגלית ובשאר השבוע היא עובדת בחוות הסוסים, כי כרגע אין לה כוחות ללמידה, למרות שהנושא הלימודי הוא אישיו מאוד חשוב וחשוב לי, כן, שתהיה איזה שהיא בגרות.
<מרים גולדשמידט: אני תמיד אומרת שזו הצלחה שאפשר לכמת, והבנות פה מצליחות.
<מרים גולדשמידט: זו חוויה של הצלחה שאפשר לראות אותה בעיניים.
עליזה לביא: אז רגע, קצת על סדר היום שלהן.
עליזה לביא: הן קמות בבוקר?
<מרים גולדשמידט: לומדות.
<מרים גולדשמידט: פה 10 נערות לומדות.
<מרים גולדשמידט: אצל איילת רוב הנערות לומדות בבתי הספר, אצלי 10 נערות לומדות - - -
עליזה לביא: הן אוכלות כאן?
<מרים גולדשמידט: כן, הן אוכלות כאן.
<צילה אוחנה: בצהריים הן אוכלות בחדר האוכל והן מבשלות פה ארוחת ערב, זה גם אישיו - - -
עליזה לביא: יש להן משפחות מאמצות?
<מרים גולדשמידט: מארחות.
<מרים גולדשמידט: פעם היה יותר, היום פחות.
<צילה אוחנה: בעבר ניסינו, היום זה משהו מאוד קשה, כי זה מראה לא פשוטה לבנות, לראות משפחות נורמטיביות, גם יש את מצבי רוח.
<מרים גולדשמידט: לחלק יש ולחלק אין.
<צילה אוחנה: וגם חלקן רוצות להתאוורר מחוץ לטירה, יש לנו בבית שאן, היו לנו קיבוצים באזור.
עליזה לביא: ולאן הן נוסעות לחופשה?
<צילה אוחנה: אל"ף הביתה.
<צילה אוחנה: חלקן נשארות, חלק נוסעות הביתה, או מוצאים כל מיני פתרונות.
<אתי גונן: פתרון יצירתי של מרים בחופש הגדול, כשלא היה לאן להוציא אותן, אז הן נסעו מפה ובאו לחופשה כאן והיה פה נוהל אחר.
<אתי גונן: בת שבע רק נסעה לראות שהן חוזרות מטבריה, והן יכלו להביא גם חברות, הן אירחו חברות שלהן, כי לא היה להן לאן לנסוע בחופש.
<אתי גונן: זה היה פטנט ועל זה מגיע לה פרס על יצירתיותה הבינלאומית, כי זה היה דבר שאני - - - זה את לא שומעת, נכון?
<אתי גונן: שהם נסעו - - -
עליזה לביא: אורלי רוצה לעשות את זה בקיץ עם הילדים.
<אתי גונן: אבל זה גדוּלה של מדריכות לעשות סוויץ', להיות בבית כשהבנות בחופש.
אורלי לוי אבקסיס: אז בעצם כל סדר היום התחלף פה בזמן החופשה?
<אתי גונן: כן.
<אתי גונן: הן גם יכלו לנסוע לבד עד עבר טבריה- - -
עליזה לביא: רעיון מקסים.
<אתי גונן: אבל היא נסעה אחריהן, אבל זה היה הרעיון, שבמקום שהן יתרוצצו במקום שהוא מסוכן להן, שפה הן יעשו את זה, תחת מוגנוּת.
<מרים גולדשמידט: הן עדיין מאוד דואגת להגיע למקומות שמאוד מסוכנים להן.
<אתי גונן: אבל מה שמאוד הייתי שמחה זה אם מרב וענת יגידו גם משהו, כי נערות שמגיעות אליהן הן אחרי הפגיעה ומגיעים ליותר שימוש בסמים ואלכוהול.
<ענת צרפתי: אז באמת המקרים אצלנו, לנו יש 11 נערות בתוך בית נערות - - -
עליזה לביא: שזה במלכישוע.
<ענת צרפתי: זה במלכישוע בהר, שלפני ארבע שנים הבית עבר למתכונת נפרדת מהקהילה, זה היה קהילת נוער ביחד עם בנים, וההבנה הייתה שהבנות צריכות את הבית האישי שלהן, ובאמת זה היה מהלך דרמטי לטיפול בבנות.
<ענת צרפתי: גם פה המודל כמובן הוא מודל ה-DBT, כשבעצם המאפיין המרכזי, לבד מכל הדברים האלה של הפגיעה, הוא באמת הנושא של ההתמכרות, התפקיד של ההתמכרות בתוך החיים, המצבים המסכנים שהם הגיעו בעקבות דפוסי השימוש, כשהבנות הן בנות בגילאי 14 עד 18, שכולן מכורות.
<ענת צרפתי: זה המאפיין המובהק.
<ענת צרפתי: זאת אומרת כל מאפייני הרקע בהחלט נוכחים ומאוד משמעותיים בתפקוד היומיומי - - -
עליזה לביא: מכורות מגילאי 14?
<ענת צרפתי: בגילאי 14 הן מגיעות, אבל יש היסטוריה מוקדמת.
עליזה לביא: וגם כאן יש לך מאפיינים סוציו אקונומיים, כמו ששמענו ממרים?
עליזה לביא: הם דומים?
עליזה לביא: מאיפה פחות או יותר מגיעות הבנות?
<ענת צרפתי: זה מאוד משתנה, אין מאפיין אחד מרכזי, זה יכול להיות מכל הארץ.
<ענת צרפתי: יש נערה שהייתה פה והגיעה אלינו והיא נמצאת - - -
עליזה לביא: ומי מפנה?
עליזה לביא: גם כאן הרווחה מפנה אלייך?
<מירי כירבי: רווחה וגם שירותי המבחן.
<מירי כירבי: שזה כבר נערות שעשו עבירות ואז - - -
<ענת צרפתי: שבעצם באמת יש משהו בפרופיל המשפחתי, אבל זה ממש לא - - -
אורלי לוי אבקסיס: זה מעון סגור, נעול?
<ענת צרפתי: זה סגור, הבנות לא יוצאות הביתה, מעצם העובדה שהוא - - - זה קהילת נוער - - -
אורלי לוי אבקסיס: גם אם תפתחי להן את השערים אין להן לאן לברוח.
<קריאה: לא, הן בורחות.
<קריאה: יש לי הפתעה בשבילך.
אורלי לוי אבקסיס: ברצינות?
<ענת צרפתי: אחר כך הן מספרות על כאבי הרגליים והשברים ש - - -
עליזה לביא: יש קשר עם ההורים?
עליזה לביא: המשפחות?
<ענת צרפתי: יש קשר עם ההורים, בהחלט.
<ענת צרפתי: כאן באמת אני חושבת שהנושא של העורף המשפחתי זה יותר מתעתע.
<ענת צרפתי: כי יש משפחות שבאמת הן עורף משפחתי, אבל מרבית הבנות, בטח בקבוצה שאני מטפלת כבר כמה חודשים ומרב הרבה קודם לכן, אבל יש בנות שיש קשר ויש תמיכה, ההורים מגיעים לבקר, ההורים מחכים לביקורים שלהם, יש הורים ממשפחות שמגיעות שגם אצלן יש מאפיינים התמכרותי ים, אבל יש המון גבולות ונוקשות בעניין הזה וגם הם באיזה שהוא אופן מתיישרים עם בדיקות שתן שהם מתבקשים לעשות כשהם מגיעים.
אורלי לוי אבקסיס: גם ההורים?
<ענת צרפתי: כן, ההורים.
<ענת צרפתי: הם מגיעים לטיפול משפחתי.
<ענת צרפתי: זאת אומרת החיבור והאינטגרציה המשפחתית הוא מאוד מאוד מרכזי, כשהבנות בעצם יוצאות הביתה על פי ההתקדמות שלהן ברצף של השלבים של הטיפול.
<ענת צרפתי: זה יוצא שרק אחרי חצי שנה כשהן ככה התמקמו והתארגנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה הזמן הממוצע שהן נשארות אצלכם?
<ענת צרפתי: שנה וחצי.
<מירי כירבי: כשהן מסיימות שם יש בית חדש בבית שאן, שזו מסגרת המשכית שקוראים לה מעונית.
עליזה לביא: למה הן לא חוזרות הביתה?
<ענת צרפתי: חלקן כי זה יותר נכון להן במעבר - - -
<מירי כירבי: זה המשך של טיפול.
<מירי כירבי: מסיימת את התהליך אבל הן יורדות ממקום שהוא די סגור - - -
עליזה לביא: הבית הוא המקום ה - - -?
<אתי גונן: אצל מכורים יש את המושג הזה, מקומות, מצבים ואנשים.
<אתי גונן: הזיכרון שלהם מופעל בעצם על ידי, כמו שהיא אמרה, - - - שיכולה להוות מצב של טריגר להתפרצות של טראומה.
<אתי גונן: לגבי מכורים הנושא הזה של ריחות, מצבים, מקומות, אנשים אלה מצבי סיכון של הבן אדם.
<אתי גונן: אז נכון שאצל בני נוער אנחנו מאוד משתדלים לייצר כן את היכולת לחזור למשפחה, אם ניתן.
<אתי גונן: אם כשהם מבוגרים מאוד מומלץ להם לשנות אזור, כאן זה תהליך ש - - -
<מירי כירבי: אבל יש גם נדבך נוסף בתהליך של הגדילה, כשאת במקום סגור, את גם צריכה לחוות את ההתנהלות למטה, להיות בין אנשים, בקהילה.
עליזה לביא: השאלה שלי זה, פה נמצאות נערות שהסביבה הביתית פגעה בהן, האם גם אצלך זה ה - - -?
<ענת צרפתי: גם.
<ענת צרפתי: אבל בגלל שההתמכרות צובעת מרכיב יותר דומיננטי - - - לא יותר, כי זה באמת הולך ביחד מאוד, אז - --
אורלי לוי אבקסיס: צריך את הגמילה מסמים, שם הדגש.
<ענת צרפתי: בדיוק.
<ענת צרפתי: זה הנושא המוצהר הראשוני.
<ענת צרפתי: אבל בהחלט היות שהרבה פעמים זה גם פגיעה בתוך המשפחה, או פגיעות אחרות, אז זה באמת לא מאפשר את החזרה אחר כך - - -
עליזה לביא: בדרך כלל איפה המפגש הראשון עם הסם?
עליזה לביא: בבית?
<ענת צרפתי: לא.
<ענת צרפתי: בדרך כלל בסביבה חברתית.
עליזה לביא: איפה ילדה בת 13-14 פוגשת פעם ראשונה סם?
עליזה לביא: תני לי סיפור.
<ענת צרפתי: בכל מקום.
<ענת צרפתי: החבר'ה, בעיקר איזה שהוא - - - יש נערה מדימונה ש - - -
עליזה לביא: בגילאים האלה?
עליזה לביא: 13 זה חבר'ה?
<ענת צרפתי: 11-12.
<ענת צרפתי: הרבה לפני.
<ענת צרפתי: מדברים על גיל 8.
עליזה לביא: אני שואלת, מהסיפורים שאת נתקלת בהם, מהמקרים שאת נתקלת בהם.
עליזה לביא: בבית הספר?
עליזה לביא: מחוץ לבית הספר?
עליזה לביא: איפה זה קורה בדרך כלל?
<ענת צרפתי: פתאום מתחדד לי המאפיין החותך, זה המעבר לחטיבת ביניים.
<ענת צרפתי: כיתה ז', שם יש טוויסט נורא נורא חזק, וגם - - - שבהן אולי החשיפה - - - ומשהו בשכונת המצוקה, אבל פה זה נורא חזק, המעבר לחטיבה, הרצון לפרוץ את הגבולות, משהו שמתחבר לחבורות יותר - - -
<מרב פלגי: זה גם בא מהבית לפעמים.
<ענת צרפתי: כן, בהחלט, יש גם וגם.
עליזה לביא: מה אנחנו יכולות לסייע, לעזור?
עליזה לביא: איפה אתן רואות את המקום של הצמיחה של השלב הבא?
עליזה לביא: אנחנו נפעמות, גם ברמה האישית בהתגייסות של כל אחת מכן וגם טוב שיש מסגרות כאלה נפלאות ואנשים.
עליזה לביא: אני תמיד אומרת בכל מקום, שהניסיון והידע שיש בידי האנשים הטיפוליים בארץ הוא נפלא, באמת, גם ברמה התיאורטית, גם ברמה המעשית, אנחנו בהחלט רואות וחוות את זה, גם פוגשות הרבה מאוד בוועדות שלנו, אבל מה אתן חושבות שצריך להיות השלב הבא, הצעד הבא?
עליזה לביא: לא יודעת, במובנים רבים זה מאוד מתסכל לשמוע על כל הפגיעות האלה, כי לכאורה התקדמנו.
עליזה לביא: לכאורה, והנה אנחנו באות ורואות את ה - - - את מדברת על 90%, שזה מלמד שהדבר הכי בסיסי, בסביבה שהייתה אמורה להיות הכי עוטפת, אז באמת מה עוד אפשר לעשות?
<אתי גונן: אני חושבת, בקשר לתפקיד, אל"ף, לנו זה ממש מרגש שאתן באות הנה, וברמה של מה שאני חושבת שצריך זה חקיקה, גם של סל שיקום, אם נערה נפגעת, שזה יהיה 100%.
<אתי גונן: אורלי לחשה לי קודם על המיליארדים, צריך להיות ברור שכשאתן מדברות על מסגרות המשך, אז גם אם זה לא מסגרת המשך, היכולת להגדיר את הפגיעה הזאת, צריך לחשוב איך לעשות את זה, ואנחנו יכולות לסייע בזה, של לייצר משהו שכאשר יש אישה שנפגעה, נערה שנפגעה, זו נכות לכל חייה, זה סוג של נכות, צריך לקדם חקיקה - - -
עליזה לביא: אנחנו מתעסקות המון במקום העבודה ועכשיו אנחנו מבינים שבכלל לא - - -
<אתי גונן: הן לא מגיעות לשם.
אורלי לוי אבקסיס: זו פריבילגיה בשבילם להשתלב בשוק העבודה.
אורלי לוי אבקסיס: עזבי, לא אכפת להן שהתנאים לא יהיו זהים באותה נקודת זמן.
אורלי לוי אבקסיס: אבל מה שהיא דיברה קודם, בטרם נכנסת, זה על הנושא הזה שכדי שאפשר יהיה לזהות, היא אומרת שמגיעים לפה סיפורים שכשאתה מתחיל לקלף מסתבר שמהילדות, מהגן, הן חוות את ה - - - איפה הייתה המערכת כל הזמן הזה?
אורלי לוי אבקסיס: איך לא זיהו את זה?
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, היום יש יותר כלים וגם יש יותר חובת דיווח וכדומה שנכנסה, לכן הזיהוי היום יותר גדול, לכן אנחנו יודעים על יותר ילדים בסיכון, אבל היא דיברה על כיתות קטנות, עם כוח אדם יותר גדול.
אורלי לוי אבקסיס: זה חלום רטוב - - -
עליזה לביא: אחיות בבית ספר.
<אתי גונן: אבל יש לכן כוח.
<אתי גונן: אתן נשים.
<אתי גונן: אתן חברות כנסת ואתן הרבה עכשיו.
<אתי גונן: הסתכלתי רק על הוועדה שלכן, אתן יכולות להטיס את המדינה הזו.
<אתי גונן: באמת.
אורלי לוי אבקסיס: זה נורא מחמיא לנו שנותנים לנו כל כך הרבה כוח - - -
<אתי גונן: לא, יש לכן.
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך מה, כדי שלא תתאכזבו אם לא נצליח להעביר חקיקה שעולה מיליארדים, אז אני מנסה לספר שאפשר לעשות בתוך החקיקה הגדולה, לקחת נקודה נקודה ולטפל בה ואז מצמצמים בסופו של דבר את השלם, שאותו צריך להשלים.
אורלי לוי אבקסיס: בנתונים הקיימים ובתקציב הקשה ובקשיים, דרך אגב האמיתיים, ובסדרי העדיפויות של המדינה שלנו, לצערנו הרב, צריך להיאבק על כל דבר ולהיאבק טוב.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לך שעם עליזה אני מאמינה שאנחנו נביא גם בשילוב כוחות ועם עוד ח"כיות וכדומה, נוכל לשנות, אבל אל תצפו לשינויים שיהיו שינויים דרמטיים, כי לא נעים לי - - -
<אתי גונן: אנחנו לא מצפים, אבל מספיק שאתן יושבות ומבינות שגם כמה שהמשרדים יעשו, זה בלי חקיקה למען מישהי שנפגעה פגיעה כזאת, והדבר הנוסף הוא הכשרה מקצועית לתוך המערכות האלה, שחוסלה בכל המערכות.
<צילה אוחנה: עוד משהו, ענישה.
<צילה אוחנה: אני אומרת שגם ענישה, אם האבא הזה שפוגע בכמה בנות מקבל שמונה שנים - - -
<אתי גונן: הנושא של הכשרה מקצועית.
<אתי גונן: היו שנים של הכשרה מקצועית של התמ"ת, שנכנסה לתוך חסות הנוער וגם אצלנו לקהילת הבוגרים, שמה שפה בעצם הם אומרים זה שאם הבחורה, כל בחורה שמבקשת מאיתנו מלגה, היא מקבלת מלגה של העמותה להכשרה מקצועית, כי אי אפשר אחרי זה להשתלב במעגל עבודה, ולא בניקיון ולא ב - - -
אורלי לוי אבקסיס: התמ"ת כבר לא - - -
<אתי גונן: אין כבר קורסים.
<אתי גונן: ביטלו את הקורסים.
עליזה לביא: אורלי, אנחנו צריכות לראות מה אנחנו עושות עם נערות שנפגעו בתוך המסגרת הביתית.
<אתי גונן: אלה הדברים.
עליזה לביא: כי מה קורה?
עליזה לביא: מוציאים אותן מהבית ואל"ף, אין להן לאן לחזור - - -
<אתי גונן: הן חייבות להתפרנס מיד.
עליזה לביא: זה כמו שעבדנו על הבטחת הכנסה לנשים במקלטים.
<אתי גונן: אנחנו לא רוצים אותן מובטלות.
<אתי גונן: אני לא רוצה שהבנות האלה לא תעבודנה, אבל אם יהיה לה סל שיש לה שכר דירה ושיש לה יכולת לגור איפה שהוא.
עליזה לביא: מה שהמדינה תגיד לנו ש - - - אנחנו צריכות לראות איך אנחנו עושות - - -
<אתי גונן: אם היא במקביל עובדת, היא יכולה להתקיים.
<אתי גונן: היא לא יכולה להתקיים בלי עזרה, היא לא יכולה.
<אתי גונן: צריך לדעת שכאשר יש דוח סוציאלי כזה - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש עכשיו פרויקט יפה, שהולך להיות ביחד עם חסות הנוער ועמותת הידידות, במיליונים, של פיזור של בתים לבוגרים.
אורלי לוי אבקסיס: כמו בית החייל, לכל הבוגרים בינתיים, אבל זה משהו שהוא יותר התנהגותי שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לקחת שירותים בסיסיים, של מה הם זכאים לו ואז אחר כך לפזר את זה, לפזר את האופציות.
אורלי לוי אבקסיס: כלומר את הסל הזה, מעבר למה שהפרטי עושה, כל מי שמגיע למקום כזה זכאי לשירותים האלה מהמדינה.
אורלי לוי אבקסיס: ואז זה יעודד גם את המגזר הפרטי להשתתף.
אורלי לוי אבקסיס: שיהיה פה מאטצ'ינג.
<איילת יציב: הייתי מוסיפה משהו ברמה החינוכית.
<איילת יציב: נראה לי שבבתי ספר תיכון וחטיבה, משהו ביכולת של המחנכים לאתר.
<איילת יציב: אתה חייב להבין מה זה הכותרת הזאת 'נערה בסיכון', שהיא כותרת מחרידה בעיניי, זה הופך אותך לנערה מאוד מתויגת, מאוד - - - אני חושבת שצריך לבחון את העניין הזה ולהביא את זה למודעות.
<איילת יציב: הרבה פעמים - - -
עליזה לביא: אנחנו צריכות לראות איך אנחנו עושות את זה.
אורלי לוי אבקסיס: יש את ועדת סילמן.
אורלי לוי אבקסיס: נהיה יותר חכמים אחרי שנראה - - -
עליזה לביא: אבל מה אמרת על הבתים האלה?
עליזה לביא: זה כסף פרטי?
אורלי לוי אבקסיס: בעיקר כסף פרטי, אבל בשיתוף פעולה עם המדינה.
אורלי לוי אבקסיס: מה שהולכים לעשות שם זה לנצל בעצם את כל המסגרות החוץ ביתיות שיש ולהקים בסמוך להן יחידות שיהיו גם עם העובדים הסוציאליים, שיהיו זמינים כל הזמן, 24/7, ועם ליווי פסיכולוגי שנעזר בין היתר - - -
עליזה לביא: מישהו יודע כמה דירות פרטיות כאלה מוחזקות?
עליזה לביא: מישהו בכלל עושה סדר בכל ה - - -?
אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל מה שרוצים לעשות פה זה להפוך את זה להיות ככה שאם מישהי למשל סיימה, הלכה לעשות שירות לאומי, סתם דוגמה, בדרום, הפנימייה שלה פה, כשהיא צריכה לצאת או כשהיא צריכה לינה ללילה, או לא משנה מה, איפה קורת גג?
אורלי לוי אבקסיס: מי מספק לה את הצרכים?
אורלי לוי אבקסיס: מי מספק לה את המשך הליווי?
עליזה לביא: באיזה גיל זה?
אורלי לוי אבקסיס: הכוונה לגיל 21.
<מירי כירבי: כן, עד גיל 21.
<מרים גולדשמידט: שזה מה שאנחנו מנסות לעשות כרגע בלי - - - אני אומרת שזה בפועל - - - אני לרגע רוצה, אני לא יודעת אם אפשר לעשות חקיקה בזה, אני לא כל כך מבינה בזה, אבל עוד משהו שלפחות אני נתקלתי בו, הנושא של נערה שכבר נפגעה ומגיע לה מביטוח לאומי, הסיפור של הוועדות, הכוחות.
<מרים גולדשמידט: אני אתן דוגמה, יותר קל לי לדבר בדוגמאות מאשר בכללי.
<מרים גולדשמידט: נערה שברור שמגיע לה מהביטוח הלאומי, אבל היא אומרת 'אין לי כוחות עכשיו - - - אני צריכה טיפול כדי שיהיה לי כוח'.
<מרים גולדשמידט: עכשיו לי אין מימון, אני.
<מרים גולדשמידט: דרך תרומה השגנו לה אפשרות לטיפול כדי שיהיה לה כוחות ללכת להגיש תביעה.
<מרים גולדשמידט: היא קיבלה בסוף את התביעה, הגישה תביעה וקיבלה בסוף את הסכום, אבל עד שהיא הגישה את התביעה, היא צריכה לעמוד - - -
<קריאה: יש פגועי נפש שלא יכולים - - -
<מרים גולדשמידט: את צריכה להוכיח שנפגשת.
עליזה לביא: תשמעי, זה לא יכול להיות שנשים מוכות תקבלנה הבטחת הכנסה וגמלה, והנערות האלה לא - - -
<מרים גולדשמידט: כן, והן צריכות ללכת - - -
<מירי כירבי: איך את משמרת את מה שהשקעת בהן?
<מרים גולדשמידט: וזה שלב שאין לנו שום מימון, שממש רק דרך תרומות אנחנו יכולים לממן את הטיפול, או להשיג מפה ולהשיג משם.
<מרים גולדשמידט: זה דבר אחד.
עליזה לביא: בואי נעשה יום עיון.
עליזה לביא: נתחיל ביום עיון.
עליזה לביא: נזמין את הרווחה, נזמין את מאיר, נעשה יום עיון.
<מרים גולדשמידט: ועוד נושא של חקיקה שאני רוצה להציע.
<מרים גולדשמידט: אני לא יודעת אם זו חקיקה.
<מרים גולדשמידט: שוב, התהליך של הגשת תלונה הוא כל כך מורכב שהבנות זזות הצידה.
<מרים גולדשמידט: זה דבר שצריך.
<מרים גולדשמידט: עד גיל 14 המדינה יכולה להגיש את התביעה.
<מרים גולדשמידט: ילדה שמגיעה לגיל 17, לגבי מי שפגע בה, היא חייבת לבוא ולהתערטל מחדש והן בוחרות ללכת הצידה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אל תשכחי שבגלל זה רוב התיקים של הילדים נופלים בבית משפט, לא מגיעים להכרעה שיפוטית, בגלל הבעיה של עדות קטין.
עליזה לביא: ואז מה?
אורלי לוי אבקסיס: בעדות קטין מי שמעיד בסופו של דבר זה חוקר הילדים, עובד סוציאלי לחוק הנוער, שהוא מומחה לחקירת ילדים, והוא זה שעומד מול השופט ונותן את הגרסה שלו, כביכול במקום הילד, כדי לא להעביר את הילד את כל התהליך הזה.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה קאטש', מצד אחד זה נחמד, זה מונע מהילד את המעמד, אבל בגלל שזה לא מפי עדות ראשונה, מה שצריך לעשות, צריך ראיה תומכת מדרגה גבוהה, ואז ברוב הפעמים אין אותה.
<מרים גולדשמידט: אז אנשים ממשיכים להסתובב ו - - -
אורלי לוי אבקסיס: את זה אנחנו מנסים לשנות.
עליזה לביא: זו באמת המומחיות שלך.
<מרים גולדשמידט: ופקידת הסעד, אני מדברת לגבי נערה מסוימת, העבירה את זה למשטרה, ובגלל שהיא בת 17, עד שהיא לא תבוא להגיש את התלונה לא יקרה שום דבר.
עליזה לביא: את זה אנחנו באמת מכירות גם בהקשרים אחרים.
עליזה לביא: אני חייבת להמשיך.
עליזה לביא: יומי ארוך ארוך ארוך.
עליזה לביא: למדתי המון.
עליזה לביא: מה שמאוד מעניין, את לא היית איתנו בבית רות, אבל מי כמוך מכיר את המרחב הזה ואת הסוגיה הזאת, את הרבה יותר שנים ממני בתחום, ואין ספק שאנחנו צריכים להתגייס לסייע לנערות הללו.
עליזה לביא: אנחנו נעשה את זה.
עליזה לביא: אנחנו נעשה את זה, אבל לכם יש את הידע ואת הניסיון.
עליזה לביא: אני מעריכה שאנחנו נפתח ביום עיון, אנחנו נגייס את השר לעניין, הנושאים האלה מאוד מאוד קרובים אליו - - -
אורלי לוי אבקסיס: שני השרים.
עליזה לביא: האוצר והרווחה?
עליזה לביא: נתחיל עם הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: התכוונתי לחינוך.
עליזה לביא: אין לי בעיה.
<קריאה: אולי להתחיל מהמעונות שהם בחסות התמ"ת ולא בחסות משרד החינוך.
דוד צור: מכובדי וידידי סגן השר אבי וורצמן.
דוד צור: אני רוצה קודם כל לומר שאני מודה לך על שהרמת את הכפפה.
דוד צור: מאז אותו דיון בו בעצם דיברנו ובהתחלה נכנסת בהיסוס מה לתוך הפינה השחורה הזאת שאנחנו יחד עם הרבה מאוד אנשים שהם חברים קבועים אצלנו בוועדה, גם בעלי תפקידים וגם אנשים בהתנדבות, לקחת את הדבר הזה כמשימה ואני מאוד מודה לך.
דוד צור: חבריי ומכובדיי כולם, חברת הכנסת עליזה לביא אמורה להצטרף אלינו עוד רגע והיא בוודאי גם תאמר את דברה.
דוד צור: אנחנו ביקשנו את יום העיון הזה, ואני מאוד שמח שמשרד החינוך על כל צוותו הרים את הכפפה הזאת, כיוון שאנחנו מאתרים במסגרת עבודת הוועדה לא מעט נושאים שדורשים טיפול ופיקוח.
דוד צור: הצטרפה אלינו יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת עליזה לביא.
דוד צור: בנושאים בהם אנחנו מטפלים – בתחומי האכיפה, בתחומי השיקום – אולי המקום הראשון הבולט ביותר שאנחנו יכולים לזהות שם ניתן אולי למנוע את ההידרדרות ולזהות את הסימנים בגיל הזה, זה במסגרות החינוך הפורמליות והבלתי פורמליות וגם כאלה שלא נמצאות בכלל בכל מסגרת ובעצם שם אנחנו מטפלים בעיקר מול שירותי הרווחה.
דוד צור: בדיונים שקיימנו מצאנו שמשרד החינוך צריך וחייב לגעת בנושא הזה ישירות ולא רק להלך סביב או כחלק מנושאים.
דוד צור: אנחנו בטח לא שמים את עצמנו במקום משרד החינוך בתכנית הסדורה שלו לטיפול בבעיות חברתיות ובעיות אחרות שמוטלות לפתחו.
דוד צור: כמי שבא ממערכת אכיפת החוק ברוב חיי הציבוריים, אני יכול לומר שנושא האלימות בכלל מהווה סוגיה מאוד מטרידה ובטח את מערכת האכיפה אבל גם את מערכת החינוך.
דוד צור: למרות שאנחנו מטפלים בנושא כנושא המרכזי, אנחנו בטח לא מצפים שהוא יהיה נושא מרכזי גם בתוך משרד החינוך אבל אנחנו כן מצפים ומקווים שהנושא הזה יטופל כך שהוא יאיר בעיה קיימת בכל מה שקשור גם להתנהגות של הטרדות מיניות וגם, ואולי בעיקר, אותנו מעניין הנושא של הזנות.
דוד צור: הוועדה כעיקרון במנדט שהיא קיבלה עוסקת במניעת סחר בנשים ובנושא הזנות ולא בכדי שמנו את הנושא כנושא לטיפול הוועדה.
דוד צור: חזרתי לפני עשרה ימים מכנס באיסטנבול והייתי הנציג הראשון שהוזמן מאז המשבר האחרון שפקד אותנו לפני מספר שנים אחרי המשט.
דוד צור: הנושאים שעלו בדיון היו גם נושאים מדיניים, גם נושאים כלכליים אבל בין היתר אחד הדברים בו דובר היה בכל מה שקשור ליומן טרפיקינג אבל עם דגש על וומן טרפיקינג.
דוד צור: זאת הייתה ועידה של ארו-אסיה, מדינות שהגיעו מאסיה ומאירופה, כאשר המדינות האסייתיות הן בעיקר מזרח אירופאיות כמו ברית המועצות לשעבר, מה שאנחנו גם קוראים מדינות המקור, וצריך לומר שהנתונים שאני הצגתי בכנס הזה הפתיעו הרבה אנשים כולל ראיון ספציפי שנתתי בתקשורת המקומית כי תורכיה היא ארץ יעד לסחר.
דוד צור: הם לא הבינו איך יכול להיות שהתופעה הזאת טופלה בצורה כל כך דרמטית וגם עם הישגים שניתן להתפאר בהם.
דוד צור: נכון, הדבר הזה עדיין לובש וקם לנו מדי פעם בכל מיני צורות שגם בהן אנחנו צריכים לטפל כמו יבוא כלות, זנות מקומית שיש בה גם סחר ועוד כהנה וכהנה דברים, אבל מכיוון שאנחנו כאן בכנס שהוא ספציפית בא לתחום את זה לכיוון מערך החינוך, אני רק אומר תפיסת עולם אחת נוספת ואשאיר את הבמה לאחרים.
דוד צור: העיסוק בנושא של זנות הקטינים שדנו בו בהרחבה בדיוני הוועדה הוא בחסר מסוים כי אנחנו בחסר של נתונים.
דוד צור: בשבוע שעבר הצהיר שר הרווחה שרק באזור תל אביב יש 700 קטינים שעוסקים בזנות וזה נתון שאני מניח שהוא שאב אותו ממקורות המשרד.
דוד צור: הנתון הזה בפנינו לא הוצג ואנחנו מחכים לראות את הסקר שעושה משרד הרווחה והובטח לנו שהוא יוצג ואז נראה את מסד הנתונים ונדבר עליו.
דוד צור: מתופעות שהיו לאחרונה כמו הפרשייה המדוברת והמפורסמת עם אייל גולן וצוותו ומשפחתו, יותר ויותר שמענו, ואני שומע את זה גם ברחוב מלא מעט אנשים, גם אנשים נורמטיביים, שבעצם אומרים שלא קרה כלום, בכלל אין כתב אישום, הוא לא עשה שום דבר והכול נעשה בהסכמה.
דוד צור: קודם כל, בכלל בשיח צריך לזכור – ואני אומר את זה גם על רקע פרשיות אחרות כולל פרשייה שמאוד מעסיקה את הציבור בשבוע-שבועיים האחרונים עם ניצב ארביב – שלא כל מה שלא פלילי, הוא בעצם הופך להיות נורמטיבי מוסרי.
דוד צור: זאת אומרת – וזה אולי מסר שחייבים להעביר לבני הנוער ולצערי גם לנו הבוגרים – הרף הפלילי הוא לא הרף הנורמטיבי שהיינו רוצים להציב בחברה שאנחנו רוצים לחיות בה.
דוד צור: לכן יש כאן רף מוסרי, יש כאן רף אחר של נורמות וערכים שהיינו מאוד רוצים שיוטמעו בעיקר בקרב בני נוער כי בסופו של דבר הם העתיד שלנו.
דוד צור: לכן הכנס הזה בעיני חשוב מאוד.
דוד צור: אני לא אאריך בדבריי.
דוד צור: אני מאוד מודה לכם על ההשתתפות.
דוד צור: אני חייב להודות – ומן הסתם אני אומר את זה גם בדברי הסיכום - לכל מי שטרח, בעיקר אריאלה, מנהלת הוועדה המסורה שלנו.
דוד צור: אני מעביר את השרביט בחזרה למנחה המקצועית שלנו ביאטריס.
<ביאטריס רוזן כץ: תודה רבה לחבר הכנסת דוד צור.
<ביאטריס רוזן כץ: אני מתכבדת להזמין את מר אבי וורצמן, סגן שר החינוך, לשאת דברי ברכה.
אברהם וורצמן: שלום לכולם, בוקר טוב.
אברהם וורצמן: קודם כל, תודה לחברי דוד צור יושב ראש הוועדה.