GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קרן בר יהודה: אם נציבות שוויון מוצאת עדיין בשנת 2013 פערי שכר בעיריית ירושלים שהיא גוף ציבורי ולא מעסיק פרטי שבחר לא לשמור על החוק בעניין, שכר שווה לעובד ולעובדת באותה עבודה, אז איזה תשובות יכולות להינתן לדבר הזה ממשרד הכלכלה או ממשרד האוצר?
<ג'נט שלום: אני חושבת שעדיין אין חיבור לשיח.
<ג'נט שלום: הם לא באותו שיח, הם לא באותו מקום.
<ג'נט שלום: גם בעיריית ירושלים השיח עם העירייה היה שאין פה פערי שכר, יש פה פשוט הסכמים שונים לאנשים שונים.
<ג'נט שלום: זה במקרה יצא שזה נשים וגברים.
עליזה לביא: זאת אחת הבעיות.
עליזה לביא: אפילו בעיתונות היום, אין לנו יכולת לבדוק את הנתונים אבל אנחנו כן יודעים למי יש הסכמים סגורים ולמי אין.
עליזה לביא: למי יש חוזה אישי ולמי אין?
עליזה לביא: מי מוכנה לשלוח כתבות בחינם העיקר שאולי במצטבר יעסיקו אותן כפרילנסריות.
עליזה לביא: אנחנו יודעים את זה.
עליזה לביא: זה לא קיים רק במקצועות השירות, זה קיים גם במקצועות אחרים.
<דנה נאור-מנדאל: גם במקצוע עריכת הדין פנינו בנושא הזה ליו"ר לשכת עורכי הדין שדווקא הרים את הכפפה והוועדה למעמד האישה בלשכת עורכי הדין קיימה דיון.
<דנה נאור-מנדאל: חברה פרטית בודקת את השכר כדי לתת איזה רפרנס לעורכי הדין שמנהלים משא ומתן.
<דנה נאור-מנדאל: התגלו פערי שכר עד 21% ברמות ותק מסוימות של עורכות ועורכי דין המועסקים או במשרדים או בחברות.
<דנה נאור-מנדאל: נתון מעניין אגב אימהות, עורכות דין בשנת הוותק הראשונה שלהן: דמוגרפית רובן אינן אימהות ואינן עובדות במשרת אם, הפער עמד על בין 6% ל-7%.
<דנה נאור-מנדאל: כלומר, כבר בכניסה לשוק העבודה, בשוק מוצף שהשכר בו ירד מאוד לאחרונה.
<עמליה שרייר: המעסיק יודע שבטווח הרחוק - - -
<דנה נאור-מנדאל: נשים תמיד חשודות באימהות.
<דנה נאור-מנדאל: אין מגזר שלא נגוע בזה.
<דנה נאור-מנדאל: אין גם מישהו ספציפי להפנות אליו את האשמה.
עליזה לביא: אני חושבת שבמגזר החרדי הפערים הם הפוכים.
<איילה גליקסברג: יש נקודה נוספת שהיא בסיסית ואנחנו לא משתחררות ממנה.
<איילה גליקסברג: פעמים רבות נשים אומרות: יש לי סיפוק בעבודה והסיפוק של הגבר בעבודה הוא רק לפי התלוש שלו.
<איילה גליקסברג: כלומר, אנחנו עוד לא שינינו את החשיבה וזה עניין של חינוך מאוד בסיסי – שמגיע.
<איילה גליקסברג: מניסיון אישי, אני זוכרת שהייתי יוצאת להרצות בכל מיני מקומות אמרו לי: למה את לא יודעת לבקש שכר עבור הרצאתך כמו שגבר זוטר יותר מבקש עבור אותו זמן?
<איילה גליקסברג: כלומר, הוא בכלל לא מתחיל לשוחח איתנו על סיפוק או על השפעה, הוא מדבר כמה אני מקבל נטו.
<איילה גליקסברג: זה עניין בסיסי של חינוך.
<איילה גליקסברג: העניין הוא לא רק ליהנות מהעבודה אלא לראות גם תמורה בעבודה.
עליזה לביא: אני ממש מסכימה עם זה.
עליזה לביא: זה גם מתחבר לתופעה של אבטלה מעל גיל 45 ומעלה.
עליזה לביא: העובדה שיש נשים שגם מוכנות להתנדב.
עליזה לביא: הרבה יותר נשים מוכנות להתנדב מהמקום של הסיפוק.
עליזה לביא: לא עשיתי קריירה?
עליזה לביא: אז תהיה לי קריירה בהתנדבות אבל יהיה לי מקום, תהיה לי שייכות והזדהות ויעריכו אותי.
עליזה לביא: אני באמת רואה הרבה נשים שבוחרות כך.
עליזה לביא: חלקת יכולות כלכלית להרשות לעצמן, עדיין זה לא מצדיק את העובדה שהן לא יכולות לקבל שכר על העבודה שלהן כי יש אבטלה.
עליזה לביא: את צודקת, לכל אחת מאיתנו קשה לבקש העלאה בשכר, תגמול עבור דברים שאנחנו מוכנות לעשות גם אם לא נקבל תוספת בשכר ועוד נגיד תודה.
עליזה לביא: חלק מזה זה חינוך וחלק זה גם אולי כי רבות מאיתנו עוסקות בנושאים שמאוד קרובים אלינו.
עליזה לביא: אם יזמינו אותי לתת הרצאה על הספרים שלי ואני לא אקבל כסף, אני רצה לשם.
עליזה לביא: אם יזמינו אותי לדבר על נושאים שהם בתחום ההתמחות שלי, אני מרגישה שליחות.
עליזה לביא: נכון, את צודקת.
עליזה לביא: אני חיה עם עצמי, אני יודעת איפה אני.
עליזה לביא: אני חושבת שחלק מזה זה היופי הנשי מה-sisterhood.
עליזה לביא: היום אני לא יכולה לקבל אגורה על ההרצאות שלי כי אני חברת כנסת אבל עד שהגעתי לבית הזה זאת היתה תחושת שליחות.
עליזה לביא: אני חושבת שגם על זה אנחנו צריכות לדבר.
עליזה לביא: יש נשים בחדר הזה שכן הצליחו וכן עשו מעבר ומספיק חשוב להן להביט אחורה ולראות מי לא ואיך אפשר לסייע ולעזור.
עליזה לביא: אני דווקא כן רואה את זה בחיוב.
עליזה לביא: מצד שני, אני מסכימה.
<סאוסאן תומא- שוקחה: אני מברכת אותך על הדיון ועל המחקר שנעשה על-ידי מרכז אדווה ו"שוות".
<סאוסאן תומא- שוקחה: צריך לציין שחלק חשוב מהאוכלוסייה הערבית לא נכללו במחקר הזה כי רק 10% מהנשים ערביות עובדות במשרה מלאה.
<סאוסאן תומא- שוקחה: לצערי הרב הן עדיין לא מגיעות ל-6000 שקלים שזה הממוצע או החציון שדיברתם עליו.
<סאוסאן תומא- שוקחה: אני לא חושבת שהבעיה היא רק בחוק אלא גם יישום החוק ובאכיפה על המעסיקים.
<סאוסאן תומא- שוקחה: איך מס הכנסה יכול לחקור האם המעסיק משלם מס או לא.
<סאוסאן תומא- שוקחה: אני חושבת שגם הוא יכול לחפש ולדעת אם הוא משלם שכר מינימום או לא.
<סאוסאן תומא- שוקחה: יש לנו הרבה מקרים שנשים מקבלות 10 שקלים עבור שעה, זה בטח מתחת לקו העוני.
<סאוסאן תומא- שוקחה: שם נשים עובדות גם במשרה מלאה וגם במשרה חלקית אבל הן לא מגיעות ל-4,000 שקלים.
<סאוסאן תומא- שוקחה: חשוב לי לציין את זה.
<סאוסאן תומא- שוקחה: חשוב לי שיהיה רשום בפרוטוקול שיש בעיה כל-כך חשובה באוכלוסייה הערבית.
<סאוסאן תומא- שוקחה: צריך לשים קצת אור ולחשוב איך אנחנו יכולים ביחד לטפל בבעיה הזאת, גם כוועדה וגם בארגונים.
עליזה לביא: זה מזכיר לי נשים ערביות, עורכות דין ערביות שהגיעו לכאן לפגישה, אבל לא נדבר על זה עכשיו.
<ניצה קסיר: אני מבנק ישראל.
<ניצה קסיר: אני רוצה להתחבר למה שנאמר פה ולהתייחס גם למה שאת העלית.
<ניצה קסיר: באמת במגזר הערבי יש לנו בעיה גדולה בתעסוקה של הנשים הערביות והן עובדות בעיקר במשרה חלקית.
<ניצה קסיר: כשמסתכלים על השכר שלהן לשעת עבודה, הוא הרבה יותר גבוה מאשר השכר לשעת עבודה של הגבר הערבי.
<ניצה קסיר: הסיבה היא זה בגלל טיב העבודה שלהן וההשכלה.
<ניצה קסיר: אגב, לגבי החרדים זה לא כך.
<ניצה קסיר: הפער אצל החרדים גדול יותר מאשר אצל היהודים הלא חרדים וגם זה מסיבות מאוד ברורות.
<ניצה קסיר: צריך באמת לקחת בחשבון את הנושא של הקושי של מציאת עבודה במגזר הערבי במשרה מלאה.
<ניצה קסיר: שם נעוצה עיקר הבעיה.
<ניצה קסיר: יש כמובן את הבעיה של נשים שלא מוצאות עבודה.
<סאוסאן תומא- שוקחה: רוב הנשים שעובדות במשרה מלאה הן מורות.
<סאוסאן תומא- שוקחה: משרה מלאה של מורה לא מגיעה ל-42 שעות בשבוע ולכן הן נחשבות כמשרה חלקית.
<סאוסאן תומא- שוקחה: זה תלוי באיזה תחום אנחנו עוסקות.
<סאוסאן תומא- שוקחה: אנחנו יודעות שנשים נציגות שירות, נשים מוכרות, הן מקבלות פחות משכר מינימום.
<סאוסאן תומא- שוקחה: זה בדוק.
<יעל חסון: זאת בעיה של אכיפה.
עליזה לביא: אני רוצה לראות איך אנחנו מתכנסות.
עליזה לביא: בהבנות שמצטברות אצלי בשנה האחרונה, מהמקום שאני נמצאת בו ורואה את המבט הפנוראמי, אני יודעת איפה אני רוצה להוביל שינוי.
עליזה לביא: המקום הראשון זה בתיכונים.
עליזה לביא: שני החסמים שהולכים ומתגברים ומתחזקים, בכל הניסיונות שלנו למגר פערים – אנחנו מדברות עליהם בוועדות נפרדות אבל אני רואה את זה כמקשה אחת.
עליזה לביא: אחד, זה הנושא של הסללה בבתי הספר.
עליזה לביא: כלומר, יותר בנות בוחרות מקצועות שהם כבר לא רלוונטיים.
עליזה לביא: עוד לא נעשה השינוי החשיבתי, אם זה במקצועות הטכנולוגיה, מקצועות ההנדסה, המחשבים.
עליזה לביא: אנחנו יותר ויותר רואים בבחירה של בנות במסלולים גם בתיכונים וכתוצאה מזה גם הלימוד האקדמי.
עליזה לביא: התחרות היום על המקומות היא מאוד גדולה.
עליזה לביא: כשבנות מגיעות עם איקס נקודות בחלוקה שמופנית או מוכוונת בבתי הספר, או כי בבית לא עודדו או כי הבנות בתיכון החליטו שהן רוצות לעשות דברים אחרים, או כי מערכת בתי הספר העדיפה שהן תעבורנה ל-3 יחידות כדי שלבית הספר יהיו ציונים יותר טובים ושבמדד הכולל הוא ייחשב בית ספר יותר טוב.
עליזה לביא: הוא יעדיף שהן לא תעשנה 4 יחידות.
עליזה לביא: אני יודעת על מה אני מדברת כי דיברנו על זה מספיק גם כאן.
עליזה לביא: הדבר השני, שגם עליו אנחנו צריכות לדבר.
עליזה לביא: אני רואה את זה כמקשה אחת וזה הנושא של מודל היופי.
עליזה לביא: המקום של נשים בתקשורת, המקום של נשים במודלים החיקוי שמוצבים בפני הבנות הצעירות.
עליזה לביא: מה הן רוצות להיות כשהן תהיינה גדולות?
עליזה לביא: למי הן רוצות להידמות?
עליזה לביא: האם הן רוצות להיות בבנק ישראל?
עליזה לביא: כי לא רואים מספיק נשים מבנק ישראל בטלוויזיה.
עליזה לביא: לא רואים מספיק נשים בתפקידים בכירים כמשתקפות באמצעי התקשורת או כמודלים לחיקוי שמוצבים בפני הנערות.
עליזה לביא: אנחנו כן רואים את המקום הזה של הזהות עם איך אני, התפיסה של אני והגוף שלי והמקום שלי בכלל כשחקנית בחברה.
עליזה לביא: האם אני עונה על רצייה חברתית תרבותית שהחברה דורשת ממני?
עליזה לביא: האם בכלל אני יכולה לבוא ולדבר אם אני חושבת שאני לא מספיק ראויה, לא מספיק יפה, לא מספיק טובה ולא מספיק עונה על הדרישות החברתיות שהולכות ונהיות הרבה יותר קשיחות?
עליזה לביא: מה בכלל המקום שלי?
עליזה לביא: אולי אני צריכה בסופו של דבר להודות שקיבלו אותי לעבוד כי על-פי איך שאני רואה את עצמי, אני לא ראויה בכלל להתקבל למקום העבודה.
עליזה לביא: אני לא מחלקת בין הדברים.
עליזה לביא: אני חושבת שהדור הצעיר של הבנות מאוד מבולבל.
עליזה לביא: מצד אחד, לכאורה נתנו חופש בחירה אבל אין הסללה בבתי הספר ואין מודלים לחיקוי.
עליזה לביא: איפה אני כן רואה שינוי ואני בכלל לא מתפלאת על הנתונים שאת אומרת על הנשים הערביות?
עליזה לביא: אני רואה את זה בקרב הנשים הערביות.
עליזה לביא: בתיכונים הערביים יש הסללה, מה שאין בחינוך היהודי.
עליזה לביא: זה אחד הדברים שאני רוצה להחזיר לבתי הספר.
עליזה לביא: את המקום הזה של לכוון את הבנות מה ללמוד ומה המשמעות של לא ללמוד.
עליזה לביא: אני חוזרת על מה שאמרה פה יועל"ן: אז מה עזרנו שפתחנו 92% מהמקצועות?
עליזה לביא: הבנות לא מגיעות לטכנולוגיה.
עליזה לביא: הן לא רוצות, הן לא שמחות להגיע לשם.
עליזה לביא: גם הבנות שסיימו את המגמות האלקטרוניות למיניהן, לא רוצות לשרת בתפקידים הייעודיים שהצבא פתח.
עליזה לביא: איך מחברים את הדברים הללו?
עליזה לביא: איך גורמים שכל מה שתיארת בפנינו בשקפים הראשונים שלך יבואו ממקום של בחירה, ממקום של רצון, עוד לפני שלב האימהות?
עליזה לביא: כפי שאמרה ג'נט.
עליזה לביא: גם על זה אנחנו צריכים לחשוב.
עליזה לביא: לא רק להפנות את כל תשומת הלב שלנו למעסיקים ולחקיקה כי אנחנו יותר מידי שנים בחקיקה ואנחנו רואות את התוצאות.
עליזה לביא: אתן מציגות היום תוצאות מאוד מאוד קשות.
עליזה לביא: איך אתם רוצים לסכם?
עליזה לביא: אני יכולה להגיד מה אני הולכת לעשות כאן בוועדה.
עליזה לביא: אני כן הולכת לקחת כדגל את הנושא של ההסללה בבתי הספר.
עליזה לביא: תהיה עוד מעט ישיבה, אתן מוזמנות.
עליזה לביא: אני כן הולכת לטפל ולתקוף את הנושא של מודל היופי.
עליזה לביא: תהיה פה ישיבת ועדה.
עליזה לביא: תגידו לי מה אתן ממליצות שנכניס פה כסיכום של הישיבה הבוקר.
<גנית לב-ארי: אני הממונה על מעמד האישה בערוץ אחד.
<גנית לב-ארי: אני גם עיתונאית ואני מזמינה שידור ציבורי בראייה מגדרית.
<גנית לב-ארי: זה תהליך שצריך ליצור אותו ואני חושבת שהוא עונה על חלק מהצורך של מודל האישה ולא רק מה שאנחנו רואים בערוץ 2 ובערוץ 10.
<גנית לב-ארי: ראיתי לא מזמן כתבה איך נערות בנות 8 ו-12 כל מה שמעניין אותן זה להיות יפה, היפה והחנון, והכי חשוב זה אם אני יפה.
<גנית לב-ארי: אני חושבת ומאמינה שזה משהו שאפשר ליצור אותו יחד עם ארגוני הנשים.
<גנית לב-ארי: אני עשיתי כמה מהלכים בעניין אבל אני אשמח לקבל את התמיכה גם של הוועדה וגם להירתם באופן אישי ולעשות את מה שאני יכולה לעשות בארגון עם כל הבעייתיות שלו, שכולם יודעים אותה.
<גנית לב-ארי: אני עדיין מאמינה בעשייה אז לפחות בחלק הזה, אם אוכל לתרום, בשמחה.
<יעל חסון: אני רוצה להשלים את מה שאמרת.
<יעל חסון: אני חושבת שמעבר להסללה של הבנות לטכנולוגיה, אנחנו צריכות לזכור לא להאדיר רק את הטכנולוגיה.
<יעל חסון: כל מה שהראינו פה היום הוא שהעיסוקים הנשיים ומקצועות הטיפול וההוראה הם לא נחשבים.
<יעל חסון: בגלל זה בנים לא הולכים אליהם.
<יעל חסון: צריך לחשוב גם על הדרך להביא בנים למקצועות האלה ולהפוך אותם למקצועות בעלי ערך כלכלי יותר משמעותיים.
<יעל חסון: בדיוק שלא יהיו המקצועות האלה שנשים הולכות אליהם בגלל הסיפוק ובגלל שאלה הכישורים הטבעיים שלהן ולא בגלל הכסף.
<יעל חסון: אני חושב שביטול סגרגציה צריך ללכת בשני כיוונים.
<יעל חסון: פה צריך לחשוב איך עושים את זה.
<יעל חסון: אני חושבת כשפרויקט אנחנו יכולות לקחת על עצמנו ללמוד כל מיני מודלים וניסיונות מהעולם כדי להתמודד עם התופעה הזאת של בידול עיסוקי ופערי שכר.
<יעל חסון: זה השלב הבא של הפרויקט.
<עמליה שרייר: אולי אפילו אפשר לחשוב על העדפה מתקנת דווקא לאוכלוסיות שלא מועסקות כרגע.
<עמליה שרייר: אולי דווקא העדפה מתקנת של גברים להיכנס לתוך מקצועות נשיים כדי לדחוף אותם לשם.
<עמליה שרייר: אולי תמריצי מיסוי ודברים כאלה על-מנת לטשטש את הבידול.
<יעל חסון: ברגע שהסטטוס שלהם יעלה, הם יהיו מאוזנים יותר.
<עמליה שרייר: על זה יש מחקרים לכאן ולכאן.
<עמליה שרייר: בארצות הברית יש ירידה מתמשכת בסטטוסים ובשכר ולכן הרבה פעמים זה מסביר את הירידה בפערי השכר.
<איילה גליקסברג: אני רוצה להעלות עוד נקודה אחת.
<איילה גליקסברג: יש לי רעיון ואין לי פתרון.
<איילה גליקסברג: לגבי העניין של העדפה, אז יש עניין של העדפה של בוגרי חיל האוויר שילכו לחינוך.
<איילה גליקסברג: יש עוד בעיה שאין לי עליה פתרון והיא חינוך מחדש של האימהות.
<איילה גליקסברג: דיברת על הסללה בתיכונים, אבל מי שעומד מאחורי זה אלה האימהות שהן עדיין לא מנווטות לעניין של קריירה לבנות.
<איילה גליקסברג: איך עושים את זה, אינני יודעת.
<דנה נאור-מנדאל: המחקר ממחיש את עניין תקרת הזכוכית.
<דנה נאור-מנדאל: נשים שיוצאות לעבוד נשארות תקועות.
<דנה נאור-מנדאל: לדעתי חשוב לקחת את המחקר הזה לכיווני מדיניות.
<דנה נאור-מנדאל: אם באנו לפה לשנות את המצב, אז באמת קודם כל הנושא של ידע, מידע ונתונים.
<דנה נאור-מנדאל: אנחנו כל הזמן מדברות על הצורך בהנגשת הידע הזה, גם לעובדות ספציפיות אבל גם לציבור הנשים.
<דנה נאור-מנדאל: צריך להמשיך כמה שיותר בפילוחים המגדריים.
<דנה נאור-מנדאל: אני חושבת שמצוין שיש גוף עצמאי כמו "מרכז אדווה" שעושה את זה, אבל גם המדינה צריכה לעשות את זה.
<דנה נאור-מנדאל: המדינה עושה אבל צריך להמשיך בפילוחים.
<דנה נאור-מנדאל: עצם זה שיש אישה כמו יפית אלפנדרי בלשכה המרכזית בסטטיסטיקה זה מבורך.
<דנה נאור-מנדאל: צריך רק לברך אותה, לחזק אותה ולהעצים.
<דנה נאור-מנדאל: צריכה להיות חטיבה כזאת ובכל הגופים.
<דנה נאור-מנדאל: זה צריך להיות גם בהצעות החוק שאת מקדמת, כלומר, לא רק כלפי מעסיקים אלא כלפי המדינה.
<דנה נאור-מנדאל: ברגע שיש את הנתונים, לפני שאנחנו באות בטענות לנשים ולאימהות, אז הממונה על השכר צריך לבצע בדיקה מגדרית של סולם השכר במדינה.
<דנה נאור-מנדאל: לראות מדוע עובדות סוציאליות צריכות להרוויח פחות לעומת כלכלנים בשירות המדינה.
<דנה נאור-מנדאל: מדוע פסיכולוגית בשירות החינוכי מרוויחה שכר מינימום לשעה?
<דנה נאור-מנדאל: אני לא מזלזלת באף תפקיד, אבל האם זה באמת משקף את הערך החברתי?
<דנה נאור-מנדאל: יש פה קריאה למדינה לקחת אחריות.
עליזה לביא: כמו שאתן יודעות, קמה ועדה מגדרית במשרד האוצר.
עליזה לביא: אני מברכת את שר האוצר.
עליזה לביא: כולכן תוזמנה לוועדה.
עליזה לביא: הם היו אמורים להציג במרץ וביקשו הארכה.
עליזה לביא: שר האוצר יגיע לכאן.
עליזה לביא: הנושא מאוד חשוב לשר.
עליזה לביא: יום האישה הבינלאומי שלנו ב-4.3 כולן מוזמנות והוא יעסוק בנושא של העצמה כלכלית לנשים בכל המובנים.
עליזה לביא: גם בהיבט האישי פרטי של איך אני מנהל את הכסף שלי אבל גם במקום הציבורי.
עליזה לביא: באחת הדיונים באחת הוועדות פערי שכר מגדריים קשים בחלוקת משכנתאות.
עליזה לביא: נשים לא יכולות לפתוח עסק.
עליזה לביא: יש פערים ענקיים.
עליזה לביא: איך הבנקים מסתכלים על נשים.
עליזה לביא: אם את מפריפריה או ממיעוטים אז בכלל.
עליזה לביא: אז איך אפשר?
עליזה לביא: אתם יודעים שרק 4% מהעסקים הזעירים והקטנים הם על שם אישה?
עליזה לביא: זה נתון מזעזע.
עליזה לביא: זה לא רק בגלל שאנחנו נשים.
עליזה לביא: איך אפשר לפתוח אם הבנקים לא נותנים אשראי.
עליזה לביא: נדבר על הכול.
עליזה לביא: שרון ממרכז המידע והמחקר של הכנסת.
<שרון סופר: לאחרונה סיימנו מסמך שנוגע לדרכים של התמודדות בעולם עם פערי שכר.
<שרון סופר: אני מציעה שהוועדה תלמד אותו.
<שרון סופר: נקודה אחת שעלתה היא הסוגיה של מידע.
<שרון סופר: אם תשאלו את עיריית ירושלים, אז מבחינת עיריית ירושלים היא היתה עיוורת אולי לפערי השכר כי לא ידעו.
<שרון סופר: אחד הדברים בעולם זה לתת כלים לעסקים ולגופים ציבוריים תוכנות ללימוד השכר באותו מקום ציבורי.
<שרון סופר: הרבה פעמים זה המשרד לענייני משפחה.
<שרון סופר: זה גם מקום ללמוד למה המשרד לענייני משפחה באותן מדינות הוא זה שמגבש את הדברים האלה.
<שרון סופר: יכול להיות שיש כאן משהו באמת ללמוד מהדבר הזה, איך עסקים יהיו מחויבים לבחון את השכר שלהם באותם תנאים.
<שרון סופר: כשם שמשרד האוצר מקדם פניות לנו לאזרחים לעשות השוואה של הביטוחים שלנו, שיקדם את הפעילות הזאת, שאותם עסקים יצטרכו להשוות את השכר.
<שרון סופר: פשוט כדי לראות את זה כי אני חושבת שחלק מהמצב שעלה כאן זה שאותם גופים עיוורים לפערים כי הם לא חושבים שזה משם.
<שרון סופר: אם הם יצטרכו לאסוף את הנתונים באופן כזה, זה יתחוור להם.
<ג'נט שלום: אני רוצה להגיד שבנוסף לחוברת הזאת שעשתה עבודה מעולה ושמה לנו את הנתונים מול העיניים, פועל פרויקט להשגת מערכת שתלמד מעסיקים איך למדוד פערי שכר.
<ג'נט שלום: אנחנו גם נציג אותה ביחד עם הפרויקט בכנסת השנתי של נציבות שוויון.
<ג'נט שלום: זה משהו שהם עובדים עליו מאוד קשה וזה הולך להיות כלי מאוד חדשני.
<ג'נט שלום: הכנס הוא ב-31.3.
עליזה לביא: אני חייבת לרוץ למליאה.
עליזה לביא: אני רוצה להודות על הפרויקט הנהדר שלכם ועל הנתונים והמחקר שהצגתם כאן, על המבט החדש שניתן על פערי השכר בין גברים ונשים.
עליזה לביא: אני מאוד אשמח לקבל ניירות עמדה.
עליזה לביא: הם לא צריכים להיות ארוכים ומפורטים אבל הם כן צריכים להיות עם שיעורי בית ועם חשיבה שלכם בארגונים שלהם, או עם אנשי מקצוע, נשות אקדמיה, עם סטודנטיות שמחפשות נושאים למחקר.
עליזה לביא: אנחנו צריכים להפעיל את כולם, גם את הארגונים, גם את החוקרים והחוקרות והביא קולות נוספים.
עליזה לביא: אולי להיעזר בקולגות בעולם, בקשרים השונים.
עליזה לביא: אני חוזרת מכנס גדול של נשים בהודו.
עליזה לביא: הנושא של פערי שכר חזר ועלה.
עליזה לביא: זה שאנחנו לא לבד זה לא מנחם.
עליזה לביא: בנוסף, בישראל הפערים בין הנשים הולכים וגדלים.
עליזה לביא: יש פה שכבה שעפה, שהיא גם גורם מטשטש לכל מה שאנחנו מתארות כאן בחדר הזה.
עליזה לביא: נוח תמיד להצביע על נשים שמצליחות ועושות את זה ומצליחות להיות הלולייניות.
עליזה לביא: לכאורה הן הדמות של הישראלית החדשה, אבל זה לא נכון.
עליזה לביא: במובנים רבים אנחנו נסוגות לאחור.
עליזה לביא: יש פה יותר ויותר נשים ששייכות לקבוצות המוחלשות ויש פה עוד קבוצות חדשות שהופכות להיות מוחלשות.
עליזה לביא: זה התפקיד שלנו כאן.
עליזה לביא: אני אשמח לקבל ניירות עמדה כדי לראות איך אנחנו מתקדמים.
עליזה לביא: אתמול מצאתי את עמליה מעולפת בחדר.
עליזה לביא: אף פעם לא ראיתי אותה מפורקת כמו שראיתי אותה אתמול.
עליזה לביא: זה לא קל, הניסיון בשני חוקים שאנחנו מובילים כאן איתכם, היא קשה מאוד, היא איומה.
עליזה לביא: החקיקה קשה וזה צריך ללמד אותנו אבל שוב, אני לא חושבת שהחקיקה מספיקה.
עליזה לביא: צריך לצאת מחוץ לקופסה.
עליזה לביא: את מדברת על יותר נתונים, את מדברת על הנגשה.
<עמליה שרייר: זה גם דרך חקיקה כי אין לנו דרך לחייב את משרדי הממשלה.
<עמליה שרייר: המישורים האלה ששרון מציגה, הם דברים שמדינות הסכימו להכניס כחובה חוקית.
<עמליה שרייר: זה קצת פחות משפטי אבל זה כן מחייב מעסיקים , משרדים, מדינות, להסתכל על הדברים האלה על כל האורך.
<עמליה שרייר: זה באמת לא מה שמחייב בבתי ספר להסליל אחרת, אבל זאת גם חקיקה אבל פשוט בווריאציה קצת שונה.
עליזה לביא: אני יוצאת בקריאה לניירות עמדה.
עליזה לביא: אני רוצה שנוציא את הקריאה הזאת גם לארגונים וגופים שלא היו פה היום.
עליזה לביא: נוציא סיכום של הישיבה.
עליזה לביא: נשלח את המחקר שלכם גם לאקדמיה.
עליזה לביא: הוועדה מוחה על אי השתתפות נציגי משרדי הכלכלה והאוצר, נציגי המעסיקים והעובדים בדיון החשוב על פערי השכר בין גברים ונשים.
עליזה לביא: הוועדה דורשת תשובות משר האוצר ומשר הכלכלה על ההיעדרות של נציגי המשרדים שלהם.
עליזה לביא: אני רואה את זה בחומרה ואני מבקשת לקיים על זה דיון עם שני השרים.
עליזה לביא: אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי בנושא של יתרונות הניהול הנשי במלונאות – שילוב קריירה עם חיי משפחה.
עליזה לביא: הדיון הבוקר מתקיים במסגרת יום המגזר העסקי בכנסת.
עליזה לביא: ברוכות הבאות וגם ברכה לכל מי שתורם לעשייה, לייצור ולהתפתחות של המגזר הישראלי, של החברה הישראלית.
עליזה לביא: באמת אנחנו בדיון, כאן, רוצים לשמוע וללמוד ולראות איך אפשר עוד לסייע, לשתף פעולה גם בהקשר של הבוקר הזה אבל גם, כמובן, בהקשרים אחרים.
עליזה לביא: כבר דלית, מנהלת הוועדה החרוצה שלנו סימנה לי דברים שבאמת יהיו מתכתבים עם נושאים נוספים שלנו כאן, בוועדה.
עליזה לביא: אני שמחה מאד בכלל לראות נשים יוזמות, שותפות, פורצות דרך ומתבוננות אחרת או בעוד דרך על.
עליזה לביא: כששוחחתי עם איזה קולגה על הדיון הבוקר הוא אמר לי: לא משנה מה, בכל דבר את תמצאי את הזווית הנשית.
עליזה לביא: אמרתי לו: נכון.
עליזה לביא: יש גם ניהול תיירות נשי.
עליזה לביא: אני זוכרת שכשעשיתי את התואר הראשון שלי בגיאוגרפיה התפתחה התיירות הכפרית.
עליזה לביא: אחד הסמינריונים שלי היה על תיירות כפרית והאפיונים היו שיותר נשים בוחרות לפתח את התיירות הכפרית, מכל הסיבות, גם של השייכות ושל החיים בתוך האזור החקלאי ועוד ועוד.
עליזה לביא: אבחנתי כבר אז את הזווית המגדרית שיש גם בהקשרים הנוספים, שאולי לא הורגלנו לחשוב עליהם.
עליזה לביא: באמת התחום הזה של תיירות כפרית מאד התפתח וגם בהקשרים של זווית מגדרית, בהחלט, יש מה להתבונן וללמוד ולראות.
עליזה לביא: אני רוצה לפתוח.
עליזה לביא: אני מתנצלת, אני אצטרך לעזוב בשעה 11:00 ותחליף אותי חברת הכנסת שולי מועלם.
עליזה לביא: לי יש דיון בוועדת הכנסת שעוסק בענייני הוועדה ואני חייבת להיות בוועדת הכנסת בשעה 11:00.
עליזה לביא: אני רוצה לפתוח עם רומי, שהתכתבתי אתך הרבה.
עליזה לביא: רומי גורודיסקי, המנכ"לית הנמרצת של התאחדות המלונות, האסרטיבית.
עליזה לביא: אני מכירה אותך עוד בלי שנפגשנו.
עליזה לביא: אז הנה, אנחנו כאן, בוועדה.
עליזה לביא: בבקשה, רשות הדיבור שלך.
<רומי גורודיסקי: בוקר טוב לכולם.
<רומי גורודיסקי: יש גם גברים פה, בינינו.
<רומי גורודיסקי: נתבקשנו לבחור את המודל לחיקוי בתחום המלונאיות ופורצת הדרך.
<רומי גורודיסקי: מבחינתנו, סילבי כהן, שנמצאת כאן אתנו היום תציג את עצמה ותסביר למה היא בעצם מודל לחיקוי לשאר המלונאיות ופורצת דרך בתחום המלונאות.
<רומי גורודיסקי: בבקשה סילבי.
<סילבי כהן: אני רק אגיד בצניעות שמודל לחיקוי זה משהו גדול.
<סילבי כהן: אני שמחתי לאורך כל הדרך בקריירה שלי לנסות ולשכנע אנשים שקריירה נשית זה משהו חיובי, על אחת כמה וכמה בענף המלונאות.
<סילבי כהן: התחלתי כפקידת קבלה, באתי משום מקום ולא נאריך, זה עוד סיפור.
<סילבי כהן: התחלתי בגיל 21 ועד גיל 25 לא התארחתי במלון.
<סילבי כהן: רק כשהתחלתי כפקידת קבלה, בעצם לא ידעתי מה זה מלון, הלכתי אחרי איזה שהוא אינסטינקט שנתקלתי בו במקרה בגיל יותר צעיר והתחלתי כפקידה.
<סילבי כהן: בגיל 29 ניהלתי את המלון הראשון שלי.
<סילבי כהן: עד היום פתחתי 5 בתי מלון וניהלתי 7.
<סילבי כהן: אני בת 48, אמא לשני ילדים.
<סילבי כהן: את הראשון ילדתי בגיל 40 ואת השני בגיל 43.
<סילבי כהן: אם לא הייתי כל כך...
<סילבי כהן: אולי הייתי עושה עוד אחד אבל עכשיו כבר לא - -
עליזה לביא: הצטרף אלינו חבר הכנסת אראל מרגלית ואני מאד רוצה שהוא ישמע את סיפור החיים שלך.
אראל מרגלית: גם חברת הכנסת גילה גמליאל הגיעה.
עליזה לביא: אנחנו תמיד בוועדה פותחים בדמות של אישה ואנחנו שומעים עכשיו על מנהלת מלון "כרמים", סיפור החיים שלה, הצמיחה המדהימה והמרגשת.
עליזה לביא: אז רק תחזרי על שני משפטים.
עליזה לביא: חברת הכנסת חנין זועבי, בוקר טוב.
<סילבי כהן: - - כמו שאמרתי, אני בצעירותי הייתי ספורטאית מצטיינת.
<סילבי כהן: יצאתי ממה שאני קוראת "מעברה", לתוך תחום שאנשים לא חשבו שאני אעסוק בו, לתוך המלונאות, מתוך איזה שהוא מפגש אקראי עם התחום.
<סילבי כהן: אני בת 48.
<סילבי כהן: פתחתי, כפרויקטים, 5 בתי מלון וניהלתי 7.
<סילבי כהן: יש לי שני ילדים.
<סילבי כהן: אני עושה את הקריירה הזאת כבר מעל ל-27 שנים.
<סילבי כהן: במהלך הקריירה שלי אני נפגשת עם הרבה נשים.
<סילבי כהן: לצערי, מעט מדי הצלחתי לגרום להן לראות בענף הזה אתגר שהן רוצות להרים אותו ולעשות אותו.
<סילבי כהן: נתקלתי בלא מעט קשיים.
<סילבי כהן: לשמחתי, היו לי מעסיקים שמאד תמכו בכלל בנשים במקצוע הזה, חשבו שזה יכול להביא איזה שהוא ערך מוסף מאד חיובי למקצוע.
<סילבי כהן: אני חושבת שהן צדקו אבל צריך הרבה מאד מעבר כדי להצליח בענף הזה.
<סילבי כהן: אחד הדברים היותר קשים זה באמת לנהל קריירה ומשפחה.
<סילבי כהן: מאחר וענף המלונאות, למי שלא כל כך בתחום, זה 7/24, זה חגים, זה בערב, זה אירועים.
<סילבי כהן: זה הרבה מאד השקעה, הרבה מאד שיווק.
<סילבי כהן: מנהל מלון עושה כמעט הכל או מנהלת מלון.
<סילבי כהן: אני חושבת שיש מקום לתת לזה יותר משקל, לאיך אנחנו עוזרים ליותר נשים להבין שמקצוע המלונאות הוא מקצוע שיכול להתאים לנשים במקום לחפש כל מיני ניסיונות או פלונטרים למה לא נשים.
<סילבי כהן: אגב, יש מנהלים שחושבים ככה וזה רע מאד.
<סילבי כהן: אני מדברת על התודעה, להכניס לתודעה של מעסיקים שנשים יכולות לתת אפילו יותר כי משהו בנשים, כשנותנים להן הזדמנות, אומר להן שהן צריכות להוכיח את עצמן כל הזמן ויש לזה ערך מוסף.
<סילבי כהן: הן מביאות משהו מאד מאד חיובי לתוך העבודה, לתוך הקריירה.
<סילבי כהן: עבודה, יש הרבה עבודות שהן 8-16 וזה בסדר אבל צריך בשני מישורים: 1.
<סילבי כהן: המעסיקים, 2.
<סילבי כהן: החינוך למשפחה.
<סילבי כהן: זאת אומרת, גם הבעלים צריכים לקבל סוג של חינוך למה נכון שאשה תצא.
<סילבי כהן: יש לזה יתרונות שאשה תעבוד ותפתח קריירה.
<סילבי כהן: למה לא צריכה להיות מלחמת מעמדות בין גבר לאשה, דברים שאני נתקלת בהם כשאני מראיינת נשים לעבודה, ואני רואה את הפספוס שנשים לא מבינות לאורך זמן מה המשמעות של הפספוס הזה, גם אם הן גדלו משפחה לתפארת.
<סילבי כהן: עדין ה"אני" לא בא לידי ביטוי - -
עליזה לביא: אנחנו נרחיב בזה יותר מאוחר.
<סילבי כהן: - - אני חושבת שנכון להשקיע בשני הדברים האלה מאמץ, איך לפרגן למעסיקים שמאפשרים לנשים להתקדם ולעשות קריירה בהקלות כאלה ואחרות ומצד שני, לתת סוג של חינוך תרבותי, משהו בתרבות הכוללת שיאפשר לנשים ולגברים להבין שאשה עובדת, קרייריסטית, זה משהו חיובי ותרומה טובה למשפחה.
עליזה לביא: את באמת נוגעת באחד הנושאים והמטלות של הוועדה שאנחנו באמת נשמח להרחיב בהמשך וגם לשתף פעולה כמה שיותר.
עליזה לביא: תודה סילבי, מנהלת מלון "כרמים".
עליזה לביא: קודם כל, אני רוצה לברך אתכם, חברי הכנסת גילה גמליאל ואראל מרגלית, על היוזמה ועל ההבאה של הנושא הזה אל הכנסת.
עליזה לביא: חשוב מאד מאד ואני רוצה להעביר לכם את רשות הדיבור.
עליזה לביא: אני יודעת שיש לכם איזה 8 ועדות לדלג ביניהן.
עליזה לביא: יש פה נשים מדהימות.
עליזה לביא: חברת הכנסת גילה גמליאל היתה בעבר יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, היא ידועה בפעילות שלה ובשיתופי הפעולה.
גילה גמליאל: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה, לעליזה לביא, שבהחלט הנושא שהחלטת לקדם ביום המגזר העסקי הוא חשוב ביותר.
גילה גמליאל: שמעתי את דבריך.
גילה גמליאל: אני בהחלט מסכימה.
גילה גמליאל: ענף המלונאות, נכון להיום יש רק 15% נשים שהן בהנהגה הבכירה - -
<קריאה: זה לא ענף, זה תעשייה.
גילה גמליאל: בתעשייה, תודה על הדיוק, אני אשתמש בזה במהלך היום.
גילה גמליאל: - - בתעשיית המלונאות יש היום בסך הכל 15% של נשים מנהלות.