GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: מה אנחנו עושים, איך אנחנו מתקדמים, יוצרים קואליציה, או שכל אחד, מי שיש לו הולך להיבדק, ומי שאין לו – לא, וזה מסביר את הפערים בין פריפריה למרכז ובין אוכלוסיות שונות בתוך המרחב הישראלי.
<ארנון אפק: התשובה היא בהחלט קואליציה.
<ארנון אפק: אתם יכולים לראות גם את העבודה ואת הכמות הרבה מאד של האנשים שנמצאים כאן.
<ארנון אפק: יש כאן אנשים, ולא היה לך זמן, ובצדק, לדבר עם כולם, אבל נציגי איגודים, ד"ר דראוושה, נציג רופאי המלר"ד, איגוד המלר"ד, יש פה עוד רופאים מאיגוד המשפחה.
<ארנון אפק: אנחנו ניקח כמשימה על ידי המועצה הלאומית לבריאות האישה, לייצר את אותה קואליציה כדי לקדם את הנושא, ואני מקווה שנוכל להציג גם תוצאות בעתיד הקרוב.
עליזה לביא: דליה איציק, חברתי.
דליה איציק: גברתי יושבת ראש הוועדה, קודם כל באמת ברכות.
דליה איציק: אני כמעט שותפה לבניית אפילו השטחים והאגף החדש הזה, ואני 21 שנה בכנסת, ואני לא זוכרת יו"ר ועדה שלקחה על עצמה את הנושא של רפואה מגדרית, לתוך הוועדה.
דליה איציק: פעם ראשונה אני חושבת שזה בצורה הזאת ובנחישות הזאת, וכל הכבוד לך.
דליה איציק: אני חושבת שגם שמת את היד הכי נכון על מה שבעצם קורה פה.
דליה איציק: אני לא זוכרת שזומנתי פעם, ואני לא בדיוק הבן אדם הכי לא זה, ורופא הכנסת עצמו, שהוא איש הכי מסור אולי במזרח התיכון, אני לא זוכרת שפעם אחת מישהי מאיתנו התלוננה, וכולנו עברנו, לא כולנו, אתן צעירות, אבל חלקנו עברנו את הגיל הבעייתי, שיש כל מיני כאלה, והדבר האחרון שהרופא יאמר לך – יכול להיות שזה סיפור של לב, ואני חושבת שיושבת ראש הוועדה נגעה בעניין.
דליה איציק: קופות חולים מפשלות.
דליה איציק: איך היא אמרה – מתים בינתיים.
דליה איציק: בינתיים מתים.
דליה איציק: וכשד"ר דנה צפת לקחה אותי לסיפור הזה, קודם כל אני חייבת להגיד לכם שהסתכלתי בספקנות על הנתונים.
דליה איציק: מה פתאום כל אישה שלישית התקף לב?
דליה איציק: סיפור של איזה גברים שרוצים כנראה לעשות לנו משהו רע.
דליה איציק: מאיפה זה בכלל בא?
דליה איציק: אני נבהלתי מהבורות של עצמי.
דליה איציק: אחר כך באתי הביתה, אני מוקפת בנשים גם סביבי, ושאלתי, ולא חידשתי לאף אחת, כולן אמרו לי באמת זה לא הגיוני, זה מוגזם, זה לא נכון.
דליה איציק: אין בכלל צל של ספק שיש פה בעיה אדירה גם של משרד הבריאות וגם של קופות החולים.
דליה איציק: עכשיו, חברים, קמפיין, קצת, משהו, למה זה בכלל של הארגונים הללו?
דליה איציק: קצת מודעות, קצת זה.
דליה איציק: הרי כל הסיפור הוא סיפור של מודעות, לא הרבה יותר מזה.
דליה איציק: בסוף, אם גם הרופא עצמו, שאתה בא אליו ואתה אומר כואב לי פה, והוא אומר גברתי, יכול להיות שזה משהו עם הלב, בואי נשלח אותך.
דליה איציק: ואני כבר לא מדברת על פעולה יזומה ולא בכדי את הרמת גבה ושאלת – אתם יוזמים?
דליה איציק: לא צריך לעבור למדע בדיוני.
דליה איציק: זה נשמע מדע בדיוני.
דליה איציק: אני לא זוכרת שפעם מישהו מאיתנו קיבל פנייה.
דליה איציק: עובדה, רנדומאלית, את שאלת, אף אחת לא אמרה כלום.
דליה איציק: אני חושבת שזה הסיפור ואנחנו כולנו כאן בשביל להתנדב ולהעלות את המודעות ולתגבר אותה, כי הרי זה עיקר העניין, וזה בראש ובראשונה עניין של משרד הבריאות ולא של נשים טובות שמתנדבות כדי לייצר את המודעות הזאת, וזה בראש ובראשונה עניין שלכם.
דליה איציק: אם מזה ייצא אותו קמפיין שמדברים עליו, מתמשך, צומח, מתפתח ולא מפסיק לטרטר, אני בטוחה שבסופה של השנה הזו אפילו כבר נראה תמותה פחותה.
עליזה לביא: הדוברת האחרונה, אורלי בן אהרון, עיריית ירושלים, בבקשה.
<אורלי בן אהרון: אז כן, אנחנו לפני שנה כבר התחלנו לפעול בנושא הזה.
<אורלי בן אהרון: אנחנו כבר זיהינו שיש כאן, ודיברו כאן על מודעות לקויה, אני אומר אפס מודעות.
<אורלי בן אהרון: וזה כתוצאה מזה שהגיעה למייל האישי כתבה מאד מאד קטנה שדיברה על התקפי לב.
<אורלי בן אהרון: אני חשבתי שאם אני לא יודעת, אני מניחה שגם הרבה נשים אחרות לא יודעות.
<אורלי בן אהרון: בעקבות עבודת שטח שאנחנו עשינו, יצאנו למועדוני הנשים שלנו, לשכונות, ובזמן הזה, במהלך השנה הזאת, אנחנו הגענו לאלפי נשים.
<אורלי בן אהרון: אנחנו קודם כל הקמנו פורום עירוני.
<אורלי בן אהרון: החברות שלנו בפורום נמצאות היום כאן בוועדה הזו, 20 נציגות של ארגוני נשים, של מועדוני נשים, של הדסה, בריאות הציבור, אחיות טיפת חלב, קופות חולים – חברו יחד כדי לעבוד בשיתוף פעולה.
<אורלי בן אהרון: דיברו כאן על קואליציה, אנחנו כבר עושים את זה שנה.
<אורלי בן אהרון: יש לכם כאן מסמך, אני מצטערת שאין לי יותר זמן, אבל אנחנו הכנו מסמך לוועדה הזאת, גם שמתאר בקצרה את הפעילות שלנו במהלך השנה הזו - - -
עליזה לביא: אנחנו חילקנו את זה.
<אורלי בן אהרון: אוקיי, כן, אני יודעת.
<אורלי בן אהרון: וגם את ההמלצות שלנו, שנוגעות גם בנושא של הכשרת אנשי מקצוע.
<אורלי בן אהרון: אנחנו רואים פה באמת בעיה חמורה מאד.
<אורלי בן אהרון: לא יכול להיות שרופא משפחה, כשמגיעה אליו אישה עם תסמינים של התקף לב, ישלח אותה הביתה ויאמר לה – את עובדת הרבה מאד שעות, ואת זה שמענו הרבה מאד - אין סיבה, את כנראה מאד עייפה, ולא ישלח אותה לבדיקה יותר מדוקדקת.
<אורלי בן אהרון: אז יש כאן גם את העניין של הכשרת אנשי המגקצוע, הגברת המודעות בקרב נשים לתסמינים.
<אורלי בן אהרון: אנחנו גם פועלים ביחד עם ד"ר דנה צפת גם במזרח העיר, גם בקרב נשים חרדיות.
<אורלי בן אהרון: קודם כל להפיץ את המידע הזה, כדי שנשים תדענה.
<אורלי בן אהרון: יש היום בירושלים 15 אירועים עירוניים לציון יום האישה הבינלאומי.
<אורלי בן אהרון: אנחנו מסתובבות עם השקיות האלה, להפיץ קודם כל ולחלק לנשים, כדי שתדענה מה התסמינים, שתהיינה ערניות ותדרושנה מרופאי המשפחה ללכת ולבצע בדיקה מקיפה יותר, ולא להסתפק בתשובה שהיא הרבה פעמים מאד שטחית.
<אורלי בן אהרון: אני שוב, מצטרפת לברכות על הדיון הזה, אני חושבת שהוא מאד מאד חשוב, ומאחלת הצלחה למרכז לבריאות לב האישה, שנפתח ממש בזמן הזה.
עליזה לביא: אז כמה דברים: כמו שאתם רואים, זה שבוע מאד מאד לא אופייני בכנסת ולשמחתי את הוועדה הזאת הצלחנו לא לבטל, בשונה משאר הוועדות שבוטלו השבוע בהוראת יושב הראש.
עליזה לביא: אני גם תוך כדי הוועדה ביקשתי מיושב הראש להאריך את הוועדה, אך זה לא אושר, ולכן אני נאלצת לסיים את הוועדה בזמן.
עליזה לביא: אני מרגישה שרק התחלנו ואני יודעת שיש פה הרבה מאד אנשים שעשו מאמץ גדול מאד להגיע לכאן, ואני מתנצלת מראש, שלא ניתנה ההזדמנות, אבל אנחנו רק התחלנו ואנחנו נמשיך.
עליזה לביא: הנושא הזה של רפואה מגדרית בכלל ורפואת לב מגדרית בפרט, הוא דגל בוועדה, ואנחנו נצא לדרך.
עליזה לביא: נצא לדרך באופן כמובן משותף, כי לבד אי אפשר.
עליזה לביא: אני תמיד אומרת את זה כאן בוועדה: חייבים לשלב ידיים ולשתף פעולה גם ברמת המודעות, להעלות את המודעות, אבל גם, אדוני, ברמת רופאי המשפחה.
עליזה לביא: וכן צריך לראות איך המידע עובר כמה שיותר מהר, בהוראה של משרד הבריאות ושל שרת הבריאות, חברתי, לרופאי המשפחה, כי הם החוליה הראשונה בשרשרת שפוגשים, או אמורים לפגוש, את הגברים ואת הנשים, וזה לא קורה, אדוני.
עליזה לביא: למרות הדברים שנאמרו כאן, זה לא קורה וזה לא מפוקח על ידיכם, ואני מבקשת שבאמצעים המינימאליים שעומדים לרשותכם, תעשו מעשה ותצילו חיים כבר עכשיו.
עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי שומעת בדאגה רבה מאד את הנתונים הקשים על היקף התחלואה ממחלות לב וכלי דם בנשים, ואת החוסר במודעות לנושא בקרב נשים.
עליזה לביא: הוועדה סבורה כי יש צורך דחוף ומיידי בקמפיין להעלאת המודעות בקרב נשים גם למחלות לב וגם לסימפטומים השונים אצל נשים, קמפיין שצריך להיות מותאם לכלל האוכלוסיות בחברה בישראל, וזה אומר שהקמפיין הזה אסור לו להיות רק בשפה העברית.
עליזה לביא: הוועדה פונה לשרת הבריאות ולנציגיה שיושבים כאן, כמובן, שיפעלו להנחות את רופאי המשפחה ואת קופות החולים באופן מיידי, ושיפנו באופן אקטיבי לנשים להגיע לבדיקות בנושא, בגילאים המתאימים.
עליזה לביא: הוועדה רושמת לפניה את הודעת משרד הבריאות, שיפעל להקמת קואליציה של ארגונים, וזה באחריות משרד הבריאות לנושא מחלות לב נשים.
עליזה לביא: הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לדווח תוך חודשיים על הקמת הקואליציה, על הפעולות הננקטות ועל התכניות העתידיות.
עליזה לביא: אנחנו נפגשים פה בעוד חודשיים לדיווח של משרד הבריאות ולדיווח מהשטח.
עליזה לביא: תודה, המשך יום נעים.
עליזה לביא: אני שמחה מאוד לפתוח את ישיבת הועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: יום רביעי, כ"ו באדר א', תשע"ד, 26.2.14.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה לארח אתכם כאן בחדר של קידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: ישיבת ועדה מיוחדת, להבנתי הראשונה עם השירות הלאומי, עם מנהלת השערות הלאומי, עם העמותות.
עליזה לביא: יושבת כאן לצידי אריאלה כהן מנהלת בוועדה לקידום מעמד האישה, בבדיקות שעשינו, גם לא זכור לי שהתכנסנו עם השירות הלאומי ובטח לא בהיבטים של הטרדות המיניות בשירות הלאומי.
עליזה לביא: אני מאוד מאוד שמחה, ללמוד, להכיר ולהרחיב את הדעת וגם להתייחס לסוגיה שצריכה לעלות על סדר היום מתוך כוונה לקיים איזה דיאלוג ואיזו תכנית עבודה בקשר של בין הועדה לקידום מעמד האישה לבין השירות האזרחי, השירות הלאומי והעמותות בכלל ובפרט נוכח השינוי במציאות החברתית ישראלית.
עליזה לביא: אנו תקווה שיותר צעירים וצעירות ימצאו את חלקם במסגרת השירות הלאומי והשירות האזרחי.
עליזה לביא: השירות הלאומי-אזרחי הוא התנדבות מתוך רצון ונחישות לסייע בחברה בישראל, בשירות הביטחון, במערכת הבריאות, במערכת החינוך, במערכת הרווחה ועוד.
עליזה לביא: כולנו פוגשים במגוון מקומות את המתנדבים ובעיקר את המתנדבות.
עליזה לביא: תרומתם לחברה בישראל גדולה מאוד מאוד מאוד.
עליזה לביא: לצערי, בשנים האחרונות פחות משרתים שנתיים.
עליזה לביא: הנתונים מלמדים על ירידה, על רגרסיה בין המתנדבות, בעיקר בשירות של שנתיים ולא שנה.
עליזה לביא: בתקופתי זה היה יותר.
עליזה לביא: אני רואה את זה גם דרך הבנות שלי, בת אחת שלי שירתה בצבא, השנייה שירתה שנתיים בשירות לאומי, רוב חברותיה לא שירתו את השנה השנייה, גם את זה ניתן לבחון, לתקוף האם זו באמת בחירה של הבנות, האם זו סוגיה של תקנים, איפה כאן המערכת, ההורים, המשפחה, הניווט, עולם הלימודים.
עליזה לביא: המגמה בשנים האחרונות לגבי שנת שירות שנייה היא שרוב הבנות אומרות 'את השנה הזאת שאני לוקחת לעצמי, אני מחפשת את עצמי, אני לומדת, אני נוסעת להודו, אני חוזרת מהודו, אני רוצה לעשות 5,000 פעם פסיכומטרי' ועוד ועוד.
עליזה לביא: בתוך עמנו אנחנו חיות, אני לא מנותקת, אני מכירה, אני נושמת, אני חווה, אני מרגישה.
עליזה לביא: חלק מתפקידי להגביר את הקשר אתכם ובכלל.
עליזה לביא: הקשר צמח בעקבות הדיווח של היוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים) על הטרדות מיניות בצבא והפינג פונג התקשורתי שהיה ואיפה יש יותר.
עליזה לביא: איפה יש יותר זה לא כל כך הנושא שלנו.
עליזה לביא: אני רוצה שיהיה פחות.
עליזה לביא: אני באמת ארצה ליצור ערוץ, לאו דווקא בהקשרים של הטרדות מיניות, בין הועדה לבין כל מערך הנושא של ההתנדבות בעם.
עליזה לביא: אני יודעת שיש כאן כמה אנשים שיאצלו לעזוב אותנו במהלך הדיון.
עליזה לביא: הייתי מאוד רוצה לשמוע את דעתם, אבל כמנהגנו בכל ועדה אנחנו פותחים בתיאור דמות של אישה בהיסטוריה.
עליזה לביא: אבקש את חגית מלין מנהלת השתלמויות והדרכה בעמותת שלומית, בבקשה.
<חגית מלין: חיה שמואל זיכרונה לברכה, הייתה מייסדת השירות הלאומי-אזרחי בישראל ומנכ"לית עמותת שלומית בשנים 1993-2013.
<חגית מלין: "שלומית" הייתה חזון אישי של חיה ושל עמי, יושב ראש העמותה שיושב כאן, במציאות הישראלית.
<חגית מלין: אחר כך הפך החזון לתכנית מעשית של מלחמה באטימות הממסדית ועוינות חברתית.
<חגית מלין: המאבק להכרה כעמותה חילונית נעזר בבתי המשפט והוכרע.
<חגית מלין: עמותת שלומית הינה עמותת מתנדבים המפעילה אלפי צעירות וצעירים בישראל שנמנע מהם מסיבות שונות לשרת במסגרת צבאית ואף על פי כן החליטו כחלופה להתנדב לשירות הלאומי ובכך למלא את חובתם האזרחית למדינה ולעשות למען שיפור מצבם האישי.
<חגית מלין: הרעיון החל כרעיון חברתי שהפך בישראל לתנועה עממית שבה נענים המתנדבים לצו המצפון שלהם לסייע לחלשים בקהילה, לעזור לזולת ולשרת את המדינה ללא מדים.
<חגית מלין: ב"שלומית" מאמינים כי תקופת ההתנדבות לשירות הלאומי היא שלב נוסף בחינוך הדור הצעיר לאהבת הארץ והמדינה, להתנסות מעשית בערך הנתינה והתרומה לזולת ושזה פרק נוסף בהתפתחות והבשלה לקראת ההתמודדות כאדם וכאזרח במשימות החיים.
<חגית מלין: חיה מגיחה אל סדר היום הציבורי בשנת 1993 עם מסר חדש "שירות לאומי פלורליסטי עצמאי לגברים ולנשים חילונים ודתיים" ויוצאת ללחום את מאבקם של אלה שאינם נכללים במסגרת הגדרת החוק ובעיקר לבעלי מוגבלות פיסית.
<חגית מלין: הקרב התנהל בבית המשפט העליון וגם בשטח.
<חגית מלין: בקרב הגופים שהיו זקוקים לכוח אדם מתנדב אך "חוק שירות לאומי" לא הופעל מעולם כי ללא תקנות אי אפשר להחיל את החוק.
<חגית מלין: בשנת 1995 עמותת שלומית חילונית פלורליסטית, מציעה שירות לאומי לחילונים ופועלת להרחיב אותו לבנים ובנים ערביים באמצעות בג"צ.
<חגית מלין: רעיון השירות הלאומי הגיע גם לתודעת מעצבי המדיניות ואומנם הממשלה החליטה להחיל את השירות גם על בנים שצה"ל פטר אותם משירות צבאי.
<חגית מלין: בשעת 2000 הממשלה החליטה על ביצוע ניסוי עם 250 מתנדבים בנים לשירות לאומי.
<חגית מלין: בזכותך חיה מפעל השירות הלאומי הפך נחלתם של כל המגזרים בחברה הישראלית: ערבים, יהודים, דתיים וחילונים בנות ובנים.
<חגית מלין: חיה היקרה והאהובה שלנו, היית עמוד התווך והאור הזוהר בראש המחנה, התווית לכולנו את הדרך הישרה והקשה לא פעם, אך כזאת שהוכיחה את עצמה כמכת השורשים ויציבות.
<חגית מלין: גם מי שלא הסכים איתך אהב את האדם שבך, העריך אותך ושמח לשהות במחיצתך.
<חגית מלין: גדלנו על הערכים שלך, אהבנו את הצניעות, את הכנות, היושר, החברות וספגנו ממך את כל הערכים הללו ועוד רבים.
<חגית מלין: חיה, את כבר איננה, אך אין ספק ששירתך תמשיך להתנגן.
<חגית מלין: אמונתך וערכייך ימשיכו לפעום ודרכך תמשיך ללוות אותנו בכל צעד ובכל ושעל.
<חגית מלין: יהי זכרך ברוך.
עליזה לביא: חיה שמואל זיכרונה לברכה.
עליזה לביא: חנה קהת אני פותח איתך כי אני יודעת שאת צריכה לעזוב, את מלמדת.
עליזה לביא: בבקשה
<חנה קהת: אני ממש מתנצלת שאאלץ לעזוב, אני הגעתי בהתראה קצרה.
<חנה קהת: מאז שהקמנו את "קולך" ובמיוחד בכנס השני, הועדה הזאת הייתה שותפה, זרמו אלינו תלונות ועדויות על הבעיה של הטרדות מיניות והטיפול בהם בשירות הלאומי.
<חנה קהת: שהתבררה לנו הבעיה העיקרית והיא הביזור הגדול וחוסר היכולת לפקח באופן מרוכז על כל המערכות.
<חנה קהת: כידוע הבנות והבנים של השירות הלאומי יוצאים להרבה מאוד גופים, מוסדות וארגונים.
<חנה קהת: התלונות שהגיעו, אכן מאז שהייתה מערכת טיפולית בשירות, הם על אבות מאמצים, רכזים, שרתים נהגים, מנהלים, רבנים וכדומה.
<חנה קהת: .
<חנה קהת: הבעיה הקשה היא חוסר הריכוזיות.
<חנה קהת: אנחנו עדות לכך שפעמים רבות הטיפול לא ממוצא היטב וגם כשיש תלונה לפעמים ממשיכים לעבוד עם אותו מוסד.
<חנה קהת: העמותה חוזרת ושולחת גם אם הייתה תלונה.
<חנה קהת: לגבי משפחות מאמצות היו לנו מקרים של אב מאמץ שהטריד והמשפחה המאמצת המשיכה להיות משפחה מאמצת.
<חנה קהת: לאחרונה הגיעה אלינו תלונה מרכזת שהתלוננה לפני העמותה על אב מאמץ שהטריד מינית, אמרו לה 'זו בעיה שלך תטפלי בה את'.
<חנה קהת: הסרט של "קולך" שפותח את האתר מספר את סיפורה של נערה שהוטרדה מינית בשירות, היא הייתה רכזת.
<חנה קהת: דוגמה לכך שזה לא טופל כראוי, כשהיא פנתה למנהל העמותה הוא לא עשה דבר ואותו אדם שעובד עם בנות שירות לאומי המשיך לעבוד, ממשיך לעבוד שם.
<חנה קהת: יש לנו עשרות רבות של עדויות של בנות שעוברות הטרדות מיניות.
<חנה קהת: התחושה, בניגוד להרגשה שבצבא הדבר מפוקח, גם הבנות שלי שהיו בצבא העידו לעומת בנות בשירות לאומי, שכל שבוע טוחנים לחיילות בראש את נושא של הטרדות מיניות.
<חנה קהת: ממש מזכירים להן למי אפשר לפנות ואם עשו כך או עשו כך.
<חנה קהת: בשירות הלאומי לעומת זאת זה היה די נדיר, הייתה סדנה אחת של מרכז הסיוע במסגרת ההכנה לשירות, אבל יותר מזה כמעט ולא טופל העניין .
<חנה קהת: מה דעתנו מה אנחנו חושבות?
<חנה קהת: - אני אחרי שיחה עם איילת וידר-כהן שהיא הממונה שלנו לטיפול בנושא.
<חנה קהת: אני רוצה לדבר על שני דברים, האחד בתוך העמותות והשני לגבי כנס המוגנות שאנחנו מתכננים לזמן הקרוב מאוד.
<חנה קהת: מוגנות הבנות, הרכזות חייב, לדעתי, להיות בראש סדר העדיפויות של כל עמותה ועמותה.
<חנה קהת: המוגנות הזאת צריכה להיות באמת בתקנון.
<חנה קהת: כלומר, כל גוף וגוף שאמור לקבל בת שירות לאומי, לא רק שהוא צריך לעבור הכשרה, הוא צריך להתחייב לקיים את הוראות החוק של פרסום התקנות בכל מסגרת אפשרית במקום פומבי, למנות נציבת תלונות ולטפל בתלונות ולהתחייב שאם הייתה תלונה נגד משפחה, כנגד גוף, כנגד מוסד, כל עוד הפוגע נמצא שם לא יישלחו בנות.
<חנה קהת: אני אישית טיפלתי במקרה של מטרידן, שנה אחר שנה נשלחו בנות והמשיכו להישלח ונשלחות ויש נפגעות, ולא הצלחנו למגר.
<חנה קהת: מדובר במנהל של מוסד גדול שמטריד ולא הצלחנו להבטיח שבנות לא ישלחו לשם.
<חנה קהת: הדברים האלה, התקנון, ההכשרה, הנציבה לתלונות והמחויבות של כל גוף, ואולי הוא צריך להתחייב ולחתום שאם הייתה תלונה, פשוט עד שלא יוכח שהעניין טופל עד תום והפוגע לא נמצא באזור, אי אפשר להמשיך לסכן בנות ולשלוח אותן לשם.
<חנה קהת: הבנות מאוד חששות להתלונן, את זה אני חייבת לומר.
<חנה קהת: ממפגש אישי עם מתלוננות מהשירות הלאומי אני מתרשמת שהן מאוד מאוד חוששות להתלונן.
<חנה קהת: צריך לעודד את הבנות, לשלוח להן שוב ושוב תזכיר שיש כתובת ויש למי לפנות, מהי הטרדה מינית, שאם הן נתקלו שלא תחשושנה – כן.
<חנה קהת: כמו בצבא לחזור ולטחון להן.
<חנה קהת: זה יעודד אותן.
<חנה קהת: הדבר האחרון שחשוב לי לומר, מתארגנת עכשיו יוזמה שהתחילה מפעילים בשטח, אבל היא באמת גרפה לגופה את רוב מוסדות הציונות הדתית יחד עם שר החינוך, יחד עם ראש חמ"ד (חינוך ממלכתי דתי) ד"ר הרב אברהם ליפשיץ לקיים כנס גדול בנושא של מוגנות.
<חנה קהת: הכנס מתוכנן להיות ב"אמי"ת רעננה".
<חנה קהת: יש ישיבה קרובה.
<חנה קהת: לצערנו רק "בת עמי" הצטרפה כרגע.
<חנה קהת: עמותות אחרות לא הצטרפו לכנס ואני קוראת מכאן - - -
עליזה לביא: הכנס מטעם מי?
<חנה קהת: הכנס כרגע של פעילי שטח שהתארגנו וגיסו את משרד החינוך ואת ראש חמ"ד.
<חנה קהת: ישיבת ההיגוי תהייה ב-9.3.
<חנה קהת: קיבלתי עכשיו גם את הנציגות של הבית היהודי, אצל אברהם ליפשץ ראש החמ"ד (חינוך ממלכתי דתי), יישבו נציגים של רוב הרשתות של החינוך הדתי, ישיבות ומוסדות.
<חנה קהת: אני קוראת לכל העמותות להצטרף ולהגיע ב- 9.3 בשעה 15:00, אני אשמח אם תעדכנו אותי.
<חנה קהת: אנחנו יושבים בישיבת היגוי גדולה לקראת הכנס שיתקיים בעז"ה בקרוב, יש לו כבר הבטחה שרוב הגופים יצטרפו.
<חנה קהת: אני חושבת שזו פריצת דרך מאוד גדולה ומאוד חשובה כדי להתחיל לקבוע נורמות של התמודדות והתגוננות ומוגנות בעיקר.
<חנה קהת: אני מאוד מאוד מתנצלת שאני חייבת לזוז.
<חנה קהת: תודה.
עליזה לביא: תודה על המאמץ המיוחד חנה.
עליזה לביא: חברת הכנסת שולי מועלם תודה שאת איתנו.
שולי מועלם-רפאלי: גם אני אתנצל בפני החברים ובפנייך גברתי.
שולי מועלם-רפאלי: אני אצטרך לצאת לכינוס של חברות הכנסת.
שולי מועלם-רפאלי: ארצה להתחיל בהתלהבות גדולה מהשירות הלאומי, בנות ובנים.
שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמרה חברתי עליזה לביא, אנחנו מאוד מקווים שזה ילך ויגדל.
שולי מועלם-רפאלי: כשבאים לעשות שירות לאומי ובוחרים לעשות שירות משמעותי, בדיון אחר שהיה כאן בוועדה אמרתי שהבחירה לשרת בצבא או בשירות לאומי, היא לא רק שאלה הלכתית, היא שאלה חינוכית, ציבורית, רוחנית ואישית.
שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד דוחפת להבנה שהשירות הלאומי חייב להיות שנתיים.
שולי מועלם-רפאלי: חייב להיות שנתיים ! חברים, לדעתי בראיה לטווח רחוק נגרום נזק אם נמצא את עצמנו שוב ושוב עולים על שולחן הדיונים על הבחירה אם לשרת שנה או שנתיים.
שולי מועלם-רפאלי: אני שמה את זה לפתחכם, גם של העמותות, אני שמה את זה לפתח האנשים במנהלת כמובן.
שולי מועלם-רפאלי: ברור שזה דורש תקנים, ברור שזה דורש דיון נוסף על מה אנחנו עושים עם הבנות המיוחדות.
שולי מועלם-רפאלי: היינו בדיון אחר בוועדה לפניות הציבור, שם בכלל אנחנו במצוקות קשות כי יש מעט תקנים.
שולי מועלם-רפאלי: אלו נערות שעוד יותר היינו רוצים להחזיר אותן למעגל של הבנייה האישית שחלק ממנו במדינת ישראל הוא שירות משמעותי לטובת מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: ראשית אגיד שאני גאה להיות בבית הזה שמעודד את השירות הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: כאימא לשלוש בנות בגילאים הרלוונטיים, שתיים מתוכן בחרו ללכת לשירות לאומי ואחת נמצאת בימים האלה בצבא.
שולי מועלם-רפאלי: אני באופן אישי מהבית שלי, לא מתוך הצבא ולא מתוך השירות הלאומי, לא שמעתי.
שולי מועלם-רפאלי: מקובלנו שאחרי כל אחת שמתלוננת יש הרבה מאוד שבוחרות להשתיק.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי כבר בתהליך הסינון חייבים שם להיכנס.
שולי מועלם-רפאלי: כבר בתהליך הסינון, כבר בהזמנה, בימי החשיפה חייבים להתחיל להאיר את הזרקור הזה.
שולי מועלם-רפאלי: הטרדה מינית, מבחינתי, יושבת כאן מורתי ורבתי בתחום, זה לא משהו שאנחנו אומרים שהוא לא קיים.
שולי מועלם-רפאלי: יותר מזה, אנחנו גם לא אומרים שחייבים תמיד ללכת איתו עד הסוף ויקוב הדין את ההר.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אנחנו כן אומרים לכל בת ובן, אם אתם מרגישים שהוטרדתם, קטן כגדול, אנחנו פה בשבילכם, אנחנו לא נותנים לזה לגיטימציה, אנחנו נותנים לכם כלים להתמודד עם זה, אנחנו תומכים בכם, אנחנו לא אומרים לכם 'טוב, אז אין לנו מקום אחר להציב אתכם בשירות'.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, ברגע שבן או בת נכנסו לעמותה שלכם או לאחריות של מסגרת השירות הלאומי במנהלת, אתם אחראים עליהם בשנתיים הקרבות.
שולי מועלם-רפאלי: אם מישהי עברה הטרדה שמחייבת הוצאה שלה ממעגל השירות, לאן היא הולכת?
שולי מועלם-רפאלי: מי אחראי עליה?
שולי מועלם-רפאלי: האם יש לה מקום במה שאנחנו מובילים?
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי, המטרה של כולנו היא לחזק את האפשרות לבחור בשירות משמעותי, בשירות הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר הזה הוא מצוין והוא יותר מצוין עם הארה ללא הפוגה את האפשרות להתמודד עם הטרדות מיניות.
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי הדבר האחרון שנכון לבנות או בנים שבוחרים ללכת לצבא או לשירות הלאומי שעכשיו יתקיים דיון 'איפה יש יותר'.
שולי מועלם-רפאלי: כולנו היינו גם בשירות הלאומי וגם בצבא, כולנו גם עובדים במקומות אזרחיים וכבר ראינו את זה בכל מקום.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהאחריות שלנו כלפי הבנות והבנים וכלפי החברה היא אמירה חד-משמעית 'אנחנו מתנגדים לדבר הזה' וההתנגדות שלנו צריכה להתבצע.
שולי מועלם-רפאלי: לא מספיק להגיד ביום הקבלה לשירות הלאומי, ברור שאנחנו נגד הטרדה מינית, ברור שאנחנו נגד הטרדה מינית.
שולי מועלם-רפאלי: אבל מה אנחנו עושים?
שולי מועלם-רפאלי: איך הבחורה הזאת מקבלת גיבוי מעשי שאנחנו נגד הטרדה מינית?
שולי מועלם-רפאלי: בחורה או בחור, אני בתהליך ההתבגרות שלי גם בוועדה הזאת וגם בתת-הוועדה אני רואה הכול.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצפה שבכל העמותות ובמנהלת ובמשרד החינוך שאולי הוא האבא של רוב התקנים היום, ובמשרד הרווחה יהיה אדם, אדם שזה התפקיד שלו.
שולי מועלם-רפאלי: אם בחורה מרגישה שבבית של העמותה שבה היא משרתת, תהייה אשר תהייה אם אין מישהו, שהיא תדע שיש מישהו במשרד החינוך, במשרד הרווחה במשרד ראש הממשלה.
שולי מועלם-רפאלי: גברתי, אני חושבת שעצם הקשר שנוצר היום מעבר לקשר האישי שלך ושלי, עם כל מי שיושב סביב השולחן הזה ורבים נוספים, הקשר הזה שנוצר היום בין העמותות, המנהלת, המשרדים האחראים לבין הבית הזה והועדה הזאת שבאמת עושה עבודה מופלאה, אולי זה הזמן להגיד את זה, הוא התחלה של תהליך, בעצם יש עוד מקומות שאפשר לבוא אליהם ולדבר על הדבר הזה.
שולי מועלם-רפאלי: ברור לכולנו שהלהיטות להיות במקום לא רק אם הוא וואו בשירות, אלא הוא גם וואו מבחינה אנושית, והאנושיות הבסיסית היא שבנות תכנסנה ותצאנה משם שלמות בגופן ושלמות בנפשן.
עליזה לביא: תודה רבה חברת הכנסת שולי מועלם רפאלי.
עליזה לביא: צבי במברגר מנכ"ל עמינדב.
עליזה לביא: ביקשנו ממך קודם עוד לפני ששמענו על חיה שמואל ז"ל, ועל תרומתה הגדולה.
עליזה לביא: אני אבקש ממך לפתוח את הדיון.
<צבי במברגר: בוקר טוב.
<צבי במברגר: קודם כל בהתייחס לחיה שמואל אני חייב לומר כמי שעבד איתה הרבה שנים, מכיר אותה הרבה שנים, אני מאמץ כל דבר.
<צבי במברגר: היא באמת הייתה אהובה ואני יכול להגיד בשם העמותות האחרות, בוודאי "עמינדב", עם כל ההבדלים בדעות ואולי דווקא ההבדלים הם שמייצרים את החיבורים.
<צבי במברגר: אני מקדם בברכה את הדיון הזה.
<צבי במברגר: אני חושב שהוא חשוב.
<צבי במברגר: אני לא זוכר מתי הועדה לקידום מעמד האישה התכנסה לדון בנושא השירות הלאומי.
<צבי במברגר: אני זוכר פעם אחת בתקופה של חברת הכנסת ציפי חוטובלי.
<צבי במברגר: השירות הלאומי הוא אחד הפרויקטים המרכזיים היום במדינה.
<צבי במברגר: הוא בעצם באחריות נשים, בנות רובן ככולן, יש גם בנים, אבל עדיין רובן ככולן הן בנות.
<צבי במברגר: הרוב המכריע של העובדים הן עובדות לפחות ב"עמינדב" ועד כמה שידוע לי גם בעמותות אחרות, אני אומר שהן רוב חוץ מגברים בודדים, אלו העובדות, אלו רכזות, מנחות אזור, עובדות סוציאליות, כולם בעצם נשים.
<צבי במברגר: בהחלט המקום לדון בהרבה היבטים של השירות הלאומי הוא כאן בוועדה הזאת.
<צבי במברגר: אציין, קצת בצער, שהפריע לי לפני שבוע שחלק מהדיון היה על גבי האינטרנט, בהחלט טוב שהדיון הזה מתכנס לכאן כי כאן זה המקום לדון בעניין הזה.
<צבי במברגר: ביקשו ממני להציג את הפעילות שלנו בעניין, אנחנו הגברים נלווים לכל העניין הזה, כמובן שאנחנו מקווים שיהיו הרבה בנים, אבל אנחנו מעודדים, כמה שניתן, את הבנים שישרתו בצבא.
<צבי במברגר: נמצאת איתנו גילה ברוק שפעילה בשירות הלאומי כשני עשורים, חלקם גם בהכנסת פרויקטים משמעותיים.
<צבי במברגר: לפני שאני אעביר לה את שרביט הדיון אבקש להתייחס במילה אחת לדברים שנאמרו.
<צבי במברגר: בראש מענייננו גם נושא הטרדות מיניות והמוגנות על הבנות.
<צבי במברגר: אני חושב שזה ה-ה-לפני השירות שלהן, לפני התרומה שלהן.
<צבי במברגר: כפי שציינתי כמעט כולן ככולן אצלנו הן נשים.
<צבי במברגר: לא גברים מנהלים את הבנות, אלו נשים.
<צבי במברגר: בוודאי שצריך לדעת שלרכזות ולעובדות סוציאליות לא פחות חשוב נושא ההטרדה המינית מכל אחת אחרת שיושבת פה.
<צבי במברגר: בראש מעניינו הנושא הזה.
<צבי במברגר: הנושא מתחלק לשני היבטים: האחד של העובדות והשני של הבנות.
<צבי במברגר: כרגע מתעסקים בוועדה בנושא הבנות ואליו אנחנו נתייחס.
<צבי במברגר: אני אבקש מגילה להציג את הנושא מבחינתנו.
<גילה ברוק: תודה על ההזדמנות ועל הבמה ויישר כוח על ההתכנסות.
<גילה ברוק: כפי שנאמר אני הסמנ"כלית של "עמינדב", סוגרת עשור שני בתחום של השירות הלאומי.
<גילה ברוק: באתי מתחום הייעוץ החינוכי, עשיתי כמה תארים בתחום ועסקתי בתחום הייעוץ החינוכי.
<גילה ברוק: כתוצאה מזה גם הנושא שעולה פה היום הוא בהחלט קרוב לליבי, הוא חלק מההתמחות שלי.
<גילה ברוק: במהלך שני העשורים האחרונים חלה התפתחות מאוד משמעותית באוכלוסייה שמגיעה לשירות הלאומי, גם בגוונים השונים, יש גם בנים וגם בנות וגם ממגזרים שונים.
<גילה ברוק: אנצל כאן את הבמה הזאת לספר על פרויקט שאני התחלתי אותו לפני עשרים שנה במסגרת "בת עמי", אני עבדתי "בבת עמי" ולאחר ההתפצלות חברתי ל"עמינדב".
<גילה ברוק: בתור יועצת פגשתי את האוכלוסיות המוחלשות, עבדתי בבית ספר שהאוכלוסייה בה הן בנות בסיכון ובמצוקה.
<גילה ברוק: כשהגעתי לצומת לאן לשלוח את הבנות כשהן מגיעות לגיל 18, ראיתי שהאוכלוסייה שהשירות לאומי מתייחס אליה היא האוכלוסייה הנורמטיבית ויש קושי לבנות האלה להשתלב.
<גילה ברוק: אני מבינה שזה לא הנושא - - -
עליזה לביא: ממש לא, וארצה לדייק את נושא הדיון שלנו.
עליזה לביא: כשאנחנו מבקשים לדבר על דמות, על תרומה משמעותית, אני מאוד שמחה שהבחירה הייתה בחיה שמואל, אני מבקשת דווקא ממך, בכמה דקות שיש לך לדבר, דווקא מעצם העובדה שאת שנים רבות בשירות הלאומי, אני ארצה לדעת מה נאמר לבת כשהיא מגיעה לשירות הלאומי, מתי מדברים איתה ומספרים לה על הדרך לקשר עם הארגון או העמותה.
עליזה לביא: האם מדברים מראש עם הבנות על הטרדות מיניות?
עליזה לביא: אני מבקשת שתספרי לי מהמקום הזה.
<גילה ברוק: כפי שציינתי זה תחום שקרוב לליבי.
עליזה לביא: בת מגיעה לשירות לאומי, האם יש לה סמינר?
עליזה לביא: האם בסמינר שלכם מדברים על הנושאים הללו?