GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ס': הוא עובד עבודה קבועה, זה באמת יצא לי המזל, ועכשיו אני לאט לאט בהדרגה, בזכות של הצוות פה, כי לבד ייתכן שלא הייתי עולה על הדרך, כי מה שאני לא השתמשתי, בוא נאמר, התקופה שהייתי עם הילדים, זה פשוט - - - באיזה שהוא שלב, אני לא ידעתי מה זה בכלל דרך, מה זה - - - מה זה כל הדברים האלה.
דוד צור: אז את עובדת במשהו?
<ס': לא, כרגע אני לא עובדת, אני כרגע במרכז יום, מטפלת בעצמי.
<ס': לאט לאט בהדרגה.
<נעמה ריבלין: אני רוצה להגיד עוד משהו על הנושא של ילדים.
<נעמה ריבלין: למרות שבתכנית שלנו אין מענה לאמהות, אבל נשים זה אמהות, כמעט כולן, או הילדים באימוץ או - - - אנחנו לא יכולים להתעלם מהאמהות שלהן, יש לנו תקופות שיש לנו הרבה מאוד אמהות שהילדים בפנימייה, הצוות שלנו זה כוח אדם, זה עבודה, זה לנסוע ללוות אותן, כי הן לא יוצאות.
<נעמה ריבלין: אני פחות סיפרתי על התהליך של הטיפול בהוסטל, בהתחלה הן לא יוצאות לבד, אז זה ללוות את ס' לראות את הילדים שלה.
<נעמה ריבלין: איפה הם?
<ס': אצל האבא.
<נעמה ריבלין: איפה זה בארץ?
<ס': ביד אליהו.
<נעמה ריבלין: זה ביד אליהו, במקרה קרוב לתל אביב, אבל יש לנו גם בירושלים, יש אחת בירושלים במרכז קשר, כי היא מתחילה לראות את התינוק שלה, יש לנו אישה ששני בנים שלה פתחו תיק אימוץ, במקביל, 21 ו-19, אלה שני ילדים שהיא הולכת עכשיו ופוגשת אותם.
<נעמה ריבלין: אנחנו מלווים גם אותה.
<נעמה ריבלין: זאת אומרת בנושא של אמהות, אנחנו מלווים אותן ואנחנו יודעים שאישה שגם מרגישה אמא לא טובה, זה גם פוגע בדימוי שלה.
<נעמה ריבלין: אנחנו נגדיל את החוויה שלה שהיא טובה עבור הילדים שלה, אז גם הצלחנו לעזור לה גם כאישה.
דוד צור: את מגיעה מחר לדיון?
דוד צור: זה נושא שאנחנו חייבים להעלות אותו מחר וללחוץ את המנכ"ל.
דוד צור: צריך לתת את הדעת לעניין הזה של אמהות, זה עלה לנו מכמה מקומות.
דוד צור: הנושא של הקליטה, אני חייב לסכם.
<נעמה ריבלין: אני אגיד עוד מילה לפני הסיכום, שזה מקרי לחלוטין שיושבות פה שלוש נשים שהגיעו מאוקראינה.
<נעמה ריבלין: יש לנו הרבה נשים ישראליות עם אותו סיפור.
דוד צור: זה בכלל לא משנה, זה עלה לנו בכלל ממקום אחר.
דוד צור: כל נושא הקליטה, נעל"ה וראינו את המסגרות האלה, אני לא אומר, בטח יש שם הצלחות גדולות מאוד, שהצליחו לשלב אותם במסגרת החברה, אבל מצד שני המסגרות האלה שבהן עולים אנשים לבד, בנות ובנים, נעל"ה, אני זוכר אותו מאיזה אירוע טראומטי מאוד כשאני הייתי אז מפקד באזור שם.
דוד צור: שחטו שם מדריך, זה היה רצח בלתי - - - משהו איום ונורא, של נערים, 16-17.
<ק': המדריכים אצלנו יצאו עם הבנות, שכבו עם הבנות מהפנימייה.
דוד צור: לכן אני אומר, הסיפור שם היה יותר מורכב מ - - -
<ק': הכפר הירוק, עד היום אני רואה נערות, כי אני עוברת שם הרבה, יוצאות בלילה מהשער ונוסעות עם טרמפים לרמלה, בכל האזור שם.
דוד צור: זו סוגיה שלא רצו לפתוח אותה ואנחנו נפתח אותה.
<י': הכי חשוב שיהיה מקום עם אמהות וילדים.
<ק': ללוות אחרי, לא כמו כלבים לזרוק אותם.
<ק': נגמר הזמן וזהו, להתראות.
דוד צור: תודה רבה, אני פשוט חייב לקום וללכת.
<נעמה ריבלין: אנחנו נמשיך, תודה.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכן על השיתוף.
דוד צור: היום אנחנו מייחדים את הדיון לסוגיית הזנות בקהילה הלהט"בית.
דוד צור: מי שחבר בוועדה הזו – ורוב הציבור שאני רואה כאן מופיע קבע – ונמצאת אתנו חברתי חברת הכנסת תמר זנדברג שמלווה אותנו בנושא הזה, אז אנחנו סורקים כמעט כל תחום ותחום בכל מה שקשור לנושא של הפעילות בתחום הסחר כמובן, שזה אולי המנדט העיקרי, אבל בכל מה שקשור גם לזנות, שזה מנדט הוועדה.
דוד צור: גם בחינה של התופעות, גם של דרכי הטיפול, האכיפה, שיקום, ואנחנו בעצם נוגעים במגזר ומגזר, בחתכים של נושאים.
דוד צור: לכן גם רצינו לייחד את הנושא של זנות, גם קטינים, אבל בעיקר בקהילה הלהט"בית, כיוון שיש לזה אולי מאפיינים אחרים, או לא, אבל בכל מקרה אנחנו מתייחסים לזה כעוד נדבך שצריך לטפל בו.
דוד צור: היינו מאוד רוצים לשמוע קודם כל על ממדי התופעה וגם אחרי זה על הצעות איך לסייע כדי להוציא ממעגל הזנות, כפי שאנחנו עושים בכל המגזרים האחרים.
דוד צור: צריך לומר, והיו אלי פניות כאלה או אחרות, אין פה איזו כוונה לתייג או למתג ואני מכיר את הרגישויות.
דוד צור: אני אומר בהקשר הזה, זו קהילה בדיוק אותו דבר כמו קהילה הטרוסקסואלית שאנחנו דנים בה ביומיום בתחום הזה של הזנות ואף יותר.
דוד צור: צריך לומר שבקהילה ההטרוסקסואלית אנחנו רואים את התופעה הזו גם של ניצול וגם של העבדות החדשה, אם נקרא לזה, בתחום של ניהול בתי בושת, ניצול נשים לזנות וגם קטינים וקטינות, אם כי אנחנו בטוחים שכאן יש קושי על קושי – לפחות בסיורים שעשינו קיבלנו סקירה גם במרפאה וגם ב"סלעית" – לדבר על זה שכאן מתמודדים עם קשיים עוד יותר גדולים כי חלקם לא יצאו באופן גלוי מבחינת הזהות המינית שלהם וגם מתמודדים עם קשיים של חברה שלא ממש פתוחה.
דוד צור: עם כל זה שתל אביב לכאורה נחשבת לנאורה רק אתמול או שלשלום שמעתי על תקיפת הנער.
דוד צור: בכלל, תל אביב היא במובן הזה אמנם פתוחה מאוד אבל כבר ראיתי גם תופעות אחרות.
דוד צור: רק לציין שכשהייתי בביקור ב"בר נוער" לפני כמה חודשים, היינו ביחד, עברנו כברת דרך ארוכה מאוד בכלל בהתייחסות אל הקהילה.
דוד צור: אני מספר פה איזשהו משהו בממד האישי: כשנכנסתי לתפקידי כמפקד מחוז תל אביב זה היה בדיוק כחצי שנה או מספר חודשים אחרי תקיפת אנשי היס"מ עם הכפפות, סיפור הכפפות המפורסם.
דוד צור: אחת הפגישות שעשיתי עם ראשי הקהילה הלהט"בית, ראיתי עד כמה בעניין הזה המשטרה פשוט סובלת גם מבערות, דעות קודמות, איך נגדיר את זה?
דוד צור: ומשם לדעתי המשטרה עברה כברת דרך עצומה, גם בהכשרות מפקדים והדרכות, ובמובן הזה אני חושב שהיום המצב שונה, אלא אם כן אני אופתע לשמוע אחרת.
דוד צור: יש פה גם את רובי, שהוא הנציג המלווה אותנו לאורך כל הדרך של המשטרה, וגם את עו"ד מירב שמואלי, שהיא מרכזת התחום במשרד המשפטים.
דוד צור: אנחנו נפתח עם "עלם" ונשמע את רעות, שתגיד לנו קצת על ממדי התופעה וגם אולי מאפיינים ואחרי זה נמשיך בדיון.
<רעות גיא: בוקר טוב.
<רעות גיא: אני רוצה לברך אותך, חבר הכנסת דוד צור, כי זה לא מובן מאליו, אנחנו יושבות פה בוועדות כמה שנים טובות, אני לא חושבת שאי פעם זכיתי לראות בכותרת את נושא הזנות בקהילות להט"ב ואני חושבת שזה לא בכדי, יש קושי אמיתי לדבר על התופעה של זנות, קטינים, קטינות, צעירים, צעירות, בגירים ובגירות מקהילות להט"ב.
<רעות גיא: אנחנו תת קהילה בתוך הקהילה של הזנות שסובלת גם מהשתקה וסובלת מפחד לדווח על התופעות האלה מחשש שיתייגו אותנו.
<רעות גיא: יש בינינו הרבה אנשים שרוצים באמת להיטמע בחברה ולתפקד כאנשים נורמטיביים ואזרחים טובים, אנחנו חוששים שיתייגו אותנו כאנשים שצורכים מין או שנמצאים בזנות.
<רעות גיא: אז באמת אני רוצה לברך אותך על האומץ ובאמת לעשות את הדיון הזה ברגישות, להגיד, כמו שאמרת בפתיח, שאין פה כוונה לתייג אבל יש פה כוונה להסתכל עמוק בעניים לתופעה שהקהילות שלנו סובלות ממנה בזירות השונות של הזנות, וגם פירטנו אותן בתוך הדוח שהגשנו לוועדה, לתוך נייר העמדה.
<רעות גיא: אם אני צריכה לחלק את זה אז ב"עלם" אנחנו פוגשים בשנה 20,000 בני נוער שנמצאים בסיכון כזה או אחר על הרצף, שמתוכם אנחנו יודעים להגיד שכמה מאות מהם מדווחים – ואני רוצה להגיד, זו טרמינולוגיה בעייתית אבל זה מהדיווחים שלהם – הם מדווחים על התמודדות עם זהות מינית כמוקד הבעיה שלהם.
<רעות גיא: אנחנו לא חושבים שהתמודדות עם זהות מינית בהכרח צריכה להיות בעיה אבל לפי הדיווח שלהם זה מוקד הבעיה כי הם סובלים מדחייה או שהם סובלים מאי קבלה משפחתית, חברתית, התמודדות בבתי ספר, בזירות השונות.
<רעות גיא: מכאן אנחנו הולכים עוד טיפה קדימה ומגיעים לתוך זירות הזנות.
<רעות גיא: אני מדברת גם על זנות מזדמנת, מה שאנחנו קוראים, בפריפריה, בשכונות, במקלטים, בגנים ציבוריים, זירות פתוחות, זירות יותר רחוקות מהמרכז, ששם אנחנו רואים אוכלוסייה של נערים שמתמודדים עם גיבוש הזהות ההומוסקסואלית שלהם וגם של נערות צעירות טרנסג'נדריות שמתמודדות בנוסף לזה גם עם גיבוש זהות המגדר שלהן, ושם גם אנחנו רואים דיווחים למעורבות של קטינים וקטינות בזנות מגילאים מאוד מאוד צעירים, 13-14 כבר מתחיל האקט המיני הראשון תמורת אתנן, כסף או שווה ערך כסף.
<רעות גיא: וכמובן שככל שהולכים ומתקרבים למעוז הסצנה התל אביבית, אפשר להגיד גם ההומוסקסואלית, אז הזנות הופכת ונהיית יותר מסחרית.
<רעות גיא: אנחנו נכנסים לזירות סגורות יותר, מורכבות יותר, של מועדונים, מועדוני גייז, בארים, פאבים, ליינים של גייז במועדונים שונים.
<תמר מאנס: סאונות.
<רעות גיא: סאונות, נכון.
<רעות גיא: יש גם סאונות שאנחנו רואים, פירטתי את זה כאן גם בתוך הזירות.
<רעות גיא: ועוד זירה מאוד מאוד פופולרית בקרב בני נוער באופן כללי אבל צריך להגיד גם בקהילות שלנו, זו זירת האינטרנט.
<רעות גיא: אם זה רשתות חברתיות מוכרות יותר או פחות, פורמים, צ'טים ואתרי היכרויות.
<רעות גיא: יש לנו אתר קהילה מאוד מרכזי של הקהילה הגאה, אני לא חושבת שיש מישהו בקהילה שאין לו כרטיס באתר הזה.
<רעות גיא: ומעבר לכרטיסי ההיכרויות הרגילים - - -
דוד צור: זה לצורך העניין כמו אתר הכרויות רגיל.
<רעות גיא: כמו אתר הכרויות רגיל.
דוד צור: השאלה אם משם גם יש פעילות של זנות ושל ניצול.
<רעות גיא: כן, אנחנו רואים את זה גם מפעילות שלנו בתוך האתרים האלה.
<רעות גיא: אנחנו מאתרים, אנחנו עושים הרי עבודת איתור אקטיבי של קטינים וקטינות בזנות, ואנחנו רואים שם גם כרטיסים של זנות, קטינים וקטינות שמפרסמים את הזנות שלהם שם, וגם צריך להגיד, לקוחות - - -
דוד צור: באתרי ההיכרויות?
<רעות גיא: כן, באתרי ההיכרויות ובמיוחד אתר מרכזי אחד שנמצא מיועד לקהל היעד של הקהילה.
<רעות גיא: זה פחות או יותר למיפוי הזירות.
<רעות גיא: מעבר לזה, מכלל קהל היעד של מי שנמצאים ונמצאות בזנות אנחנו יודעים להגיד שבערך 20% ממי שנמצא בזנות אלו נערים, צעירים.
<רעות גיא: לאו דווקא אני אגיד שכולם בוודאות יודעים להגיד שהזהות המינית שלהם היא זהות הומוסקסואלית, לפעמים הם על הרצף, לפעמים הם מתלבטים, לפעמים הם תוך כדי מגבשים את הזהות שלהם, לפעמים הזנות משמשת מקור להתנסות מינית חד פעמית או יותר, לפעמים היא כרטיס כניסה לעולם ההומואי, זו דרך להתנסות.
<רעות גיא: מגיע נער מהפריפריה, צמא למידע, רעב, סקרן, רוצה לדעת על העולם הזה יותר, הוא לא מקבל את המידע במקום שהוא גדל והתחנך בו, הוא מגיע לעיר הגדולה וגם, מה שנקרא, עובר כל מיני טקסי חניכה.
<רעות גיא: יש מי שמכניס אותו למועדון, יש מי שתמורת כניסת למועדון – כמו שהסיפור שאנחנו מכירים על הנערות – תמורת כניסה למועדון או למסיבה או לדרינק או לסוף שבוע או לקורת גג לפעמים, מעביר אותו את טקס החניכה.
<רעות גיא: אנחנו רואים את הסיפור הזה נרטיב שהולך וחוזר על עצמו לא פעם ולא פעמיים.
<רעות גיא: מעבר לזה יש לנו עוד אחוז של נערות וצעירות טרנסג'נדריות בשלבים שונים של תהליכי שינוי המין שלהן החיצוני, הפיזי וגם הנפשי והרגשי.
<רעות גיא: נערות שגם מגיעות מהפריפריה, מאזורים שונים בארץ ובאמת נתקלות בהמון קשיים בירוקרטיים, קשיים רפואיים, קשיים שקשורים לטיפול, רווחה וחינוך, ובעצם גם היעדר מענים רלוונטיים להן ולשינוי המין שהן רוצות לעבור.
<רעות גיא: אז אנחנו רואים שהן גם נקלעות לזנות, מגיעות לאזורי התחנה המרכזית, לאזורי הזנות הפתוחים יותר ושם הן לומדות כל מה שנערה טרנסג'נדרית צריכה לדעת כדי להיות אישה טרנסג'נדרית.
<רעות גיא: אנחנו גם ציינו את זה פה בסעיף שהרחבנו עליו במיוחד, מס' 6 בהמלצות שלנו, אנחנו רואות קשר מאוד מאוד ברור בין הקשיים שיש לאוכלוסייה טרנסג'נדרית באופן כללי ובפרט לנערות טרנסג'נדריות, אנחנו רואות קשר ברור בין הקושי שלהן – ועל זה אולי שווה לעשות דיון מיוחד או נפרד מול משרד הבריאות – לעשות שינוי מין פה והנוהל לשינוי מין שהוא מקשה, גם מבחינת גיל, גם מבחינת התנאים, הוועדה שמקשה.
<רעות גיא: אנחנו שומעות דיווחים מנערות שעוברות חוויות מאוד לא פשוטות בוועדות האלה.
דוד צור: אין בארץ רופאים?
<תמר מאנס: יש בארץ.
<תמר מאנס: אני טרנסית בעצמי ואני יכולה להגיד לך שכל התהליך של שינוי המין, מתחילתו ועד סופו, אם יש סופו, נעשה בחוץ לארץ.
<תמר מאנס: ניסו באיזשהו שלב מסוים לעשות את הניתוחים בארץ, זה לא הצליח גם מבחינה מעשית וגם מבחינה מינהלית.
דוד צור: אין את הידע או שאין ביקוש?
<תמר מאנס: היה רופא שעשה פשלות והשאיר את כולן מצולקות, כולן הפכו להיות נכות ברמה זו או אחרת, בתל השומר.
<תמר מאנס: הניתוחים ממש לא מוצלחים, אחת אולי ל-10 יצאה בסדר, כולן יצאו מצולקות פיזית, מנטלית וכמובן שכל הנושא הזה של לתקן את מה שנעשה כרוך בטיפול של בירוקרטיה מאוד בעייתית, שולחים לכאן, שולחים לשם, והן כולן עכשיו נמצאות – גם אין כסף, אז באופן טבעי כשאין כסף יורדות לזנות.
<רעות גיא: אז באמת כמו שתמר אמרה, גם העניין של הניתוחים אבל עוד לפני זה, באמת הנוהל עצמו לשינוי מין, יש שם הגבלה של הגיל.
<רעות גיא: שווה לבחון גם את ההגבלה של הגיל, למה בכלל צריך את הגבלה הזו, את מי זה משרת.
<רעות גיא: אני פוגשת נערות טרנסג'נדריות מגילאי 14 - - -
דוד צור: מה ההגבלה?
<רעות גיא: מעל גיל 21 את יכולה לגשת לוועדה, מגיל 16 את יכולה להתחיל לקבל הורמונים וזה רק באישור הורים, בהנחה שההורים מסכימים ומבינים.
<תמר מאנס: שזה יוצר סחר בהורמונים בשוק השחור.
<רעות גיא: בדיוק, ואז אנחנו באמת עדים לתופעה של סחר בהורמונים וכו'.
<רעות גיא: אני אגיד גם סחר בניתוחים, אני רואה גם מנתחים פרטיים שעושים נזקים איומים ונוראיים לאוכלוסייה הטרנסית.
<רעות גיא: ומה שאני רוצה להגיד בהקשר הזה הוא שכשאני פוגשת אותם בגילאי 14, 15 ו-13 – הרי אנחנו יודעים, אני ידעתי שאני אישה מיום שנולדתי וההגבלה הזו שבגיל 21 תבואי לוועדה שתבחן ותקבע מי את ומה את, הדעת הרי לא סובלת את הדפוס והעניין הזה וצריך לבחון את זה.
<רעות גיא: כי הן אומרות:
<רעות גיא: אם אני צריכה לחכות לוועדה בגיל 21 אז לא תודה, אז אני בגיל 14-15 אעשה את התהליך שלי באופן פרטי, אני לא צריכה את הטובות, אני אביא הרבה מאוד כסף, 20,000, 30,000, 50,000 שקל בעזרת הזנות, והזנות היא בעצם מה שנקרא מקור המימון של הדבר הזה.
<רעות גיא: ואז אין לנו הרבה להציע, זה דבר שמאוד שווה לבחון אותו.
<רעות גיא: מעבר לזה אני רוצה לציין פה עוד תתי אוכלוסיות לנושא של זנות להט"בית.
<רעות גיא: אנחנו נתקלים בהרבה מאוד מקרים – השנה אספנו בין 8 ל-10 מקרים של נערים שב"חניקים, שוהים בלתי חוקיים, חלקם פלסטינים, חלקם לא, שבעצם נפלטים מכל מיני מקומות, מגיעים לתחנה המרכזית בתל אביב, אין להם כמובן אישור שהייה, אין להם אישור עבודה, הם צריכים לשרוד, שורדים בעזרת זנות, קורת גג וכו'.
<רעות גיא: אין לנו בעצם מענים, אין לאן להפנות אותם כי המערכות הקיימות לא נותנות להם מענה וסיוע.
<רעות גיא: אני באופן אישי מכירה פה נערים שמגיל 11 ו-13 מסתובבים בתחנה המרכזית כבר כמה שנים טובות, מחפשים לעצמם מקום.
דוד צור: בעיקר פלסטינים?
<רעות גיא: כן, כן.
דוד צור: אם הם חוזרים לכפרים שלהם – או שהם לא יכולים כי אז הם בסיכון?
<רעות גיא: אם הם חוזרים הם נמצאים בסיכון מאוד גבוה עד כדי רצח.
<תמר מאנס: זה לא רק פלסטינים, זו גם הפזורה הבדואית.
<תמר מאנס: לאחרונה יש טרנד מאוד חזק של טרנסיות או טרנסג'נדריות מהפזורה הבדואית שפשוט בורחות מהכפרים ומגיעות לעיר ודרך כל הנושא הזה של זנות, תחנה מרכזית, תל ברוך, מנדרין וכו', הן מתפתחות והופכות להיות חלק מהקהילה.
<תמר מאנס: אבל זה עדיין על סף של סכנת מוות מהכפרים שהם בורחים, ויותר ויותר מגיעות.
דוד צור: רעות.
<רעות גיא: רק לסגור את החלק הזה אני באמת רוצה להגיד – אתה פתחת עם הסיפור של ה"בר נוער" ואמרת "ראשי הקהילה", אני באמת שואלת איפה ראשי הקהילה שאתה מדבר עליהם?
<רעות גיא: אני פעילה בקהילה הלהט"בית כבר 15 שנה בארגונים כאלה ואחרים, אני רואה פה באמת נציגות מאוד מזערית, אני רואה פה את האגודה – תמר לא מייצגת ארגון להט"בי אלא את "הופכות את היוצרות" – אבל באמת אנחנו רואים שגם הארגונים שהוזמנו לוועדה הזו לא מתעניינים בנושא, לא מטפלים בו, לא מתמודדים אתו, ויש לנו.
דוד צור: מהחשש של תיוג?
<רעות גיא: אני לא יודעת, זה שווה בדיקה.
<רעות גיא: אני אומרת, יש לנו לא מעט ארגונים בקהילה, יש לנו ארגון לחינוך ושינוי, יש לנו ארגון לפעילות חברתית לבני נוער, יש לנו ארגון שעושה עבודה מקסימה עם הורים של להטב"ים אבל הנושא הזה של זנות בקהילה הלהט"בית לא מקבל את ההתייחסות המתאימה גם בארגונים החברתיים, גם במשאבים שיש לנו וזה דבר שהוא דורש בדיקה, למה זה קורה, למה יש השתקה של הנושא הזה בתוך הקהילה.
<רעות גיא: אני כן אגיד רק בהקשר הזה שאם דיברנו בדיונים קודמים על למה נערות ונערים בכלל מגיעים לזנות, דיברנו על נרטיב של דחייה, דחייה קיומית, משהו שנערים ונערות מביאים אתם לפעמים מהבית וממקומות אחרים.
<רעות גיא: וצריך להבין שבסיפור הזה של נערים ונערות שמתמודדים עם גיבוש זהות מינית חריגה, אחרת, בושה, הסתרה, סוג, כל האלמנטים שאנחנו מכירים גם ככה אצל נערות ונערים, מקבלים פה משנה תוקף ומביאים אותם למצבי קיצון הרבה יותר חמורים ממה שאנחנו רגילים לראות, אז באמת זה דורש התערבות אחרת.
<רעות גיא: עד כאן.
דוד צור: אני ארצה לשמוע את העובד הסוציאלי, שלומי אינגר.
<שלומי אינגר: אני אדבר בקצרה על כמה נקודות שמעסיקות אותי.
<שלומי אינגר: קודם כל אני מנהל שירות פסיכוסוציאלי לאוכלוסיית הלהט"ב, זה שירות שקיים כבר 4 שנים, בשנתיים האחרונות הוא בפיקוח משרד הרווחה ומשרד הבריאות.
<שלומי אינגר: הוא מופעל באמצעות עובדים סוציאליים ופסיכולוגיים שיש להם ניסיון ומומחיות בעבודה עם האוכלוסייה הלהט"בית.
<שלומי אינגר: אנחנו פזורים כמובן בתל אביב, בבאר שבע ובקרוב גם בחיפה.
<שלומי אינגר: אני מוכרח להודות שיש לא מעט פניות, אני כן יכול לספר קצת על דברים שאנחנו רואים בתוך השירות במסגרת העבודה היומיומית שלנו.
<שלומי אינגר: אנחנו מגלים שכיחות מאוד גבוהה של פגיעות מיניות ואני רוצה לשים פה את נושא אתרי ההיכרויות.
<שלומי אינגר: נאמר שזה דומה לאתרי ההיכרויות של הסטרייטים ואני רוצה להגיד גם שמרחב הפגיעה המינית והסחר במין שיש שם הוא לאין שיעור גבוה.
<שלומי אינגר: אנחנו יכולים להתווכח אם עיסוק בזנות הוא בחירה או לא, אבל גם אנשים, מה שנקרא נורמטיביים, נחשפים שם למסרים מיניים, לפגיעות מיניות, לתמונות מאוד מאוד בוטות וגם לניצול מיני.
<תמר מאנס: תגיד פורנו.
<שלומי אינגר: כן.
<שלומי אינגר: גם לניצול מיני באופן שמשפיע בצורה דרסטית על הרווחה של האנשים.
<שלומי אינגר: אנחנו נתקלים בדיכאון וחרדה בהיקפים מאוד גדולים.
<שלומי אינגר: נעשה מחקר לאחרונה שהראה שרמת הדיכאון באוכלוסיית הלהט"ב הוא לעין שיעור גבוה יותר מאשר באוכלוסייה הכללית, יש הרבה אובדנות.
<שלומי אינגר: לצערי הרב בשבוע שעבר היה לנו מקרה אובדני, לפני כשנתיים בספטמבר היו 7 מקרים אובדניים ואנחנו נאלצים לטפל בזה.
דוד צור: 7 מקרים אובדניים?
<שלומי אינגר: מוגמרים, אנשים מתו.
דוד צור: בכמה זמן?
<שלומי אינגר: בתוך חודש וחצי.
דוד צור: בתוך חודש וחצי?
<שלומי אינגר: בתוך חודש וחצי 7 מקרים.
<תמר מאנס: וזה הידועים, יש כאלה שלא ידועים.
<שלומי אינגר: וזה הידועים.
<שלומי אינגר: אנחנו נאלצנו לטפל בכל המעגלים, בחברים שלהם, במשפחות שלהם, ואני רוצה לדבר שוב, בכל כך מעט משאבים.
<שלומי אינגר: אז אני באמת חייב לסמן את זה שנושא של פרקטיקה מינית ומסרים הם מאוד בעייתיים, הם דורשים תיקון ואנחנו בתוך אגודת הלהט"ב עובדים, מנסים לעבוד על זה כדי לשנות.
<שלומי אינגר: אנחנו יחד עם משרד הבריאות מתכוונים לצאת בתוכנית של מניעה ושל בריאות, וכשאני אומר בריאות אני מדבר על עליה משמעותית בתחלואה במחלות מין.
<שלומי אינגר: מחלות כמו עגבת ששמענו עליהן בתחילת המאה הקודמת חזרו והן שכיחות מאוד באוכלוסיית הגברים ההומוסקסואליים והביסקסואליים, סוגיות שנובעות מתוך הפרקטיקה המינית ומתוך אורח החיים.
<שלומי אינגר: זה דבר אחד שאני רוצה להעלות.
<שלומי אינגר: אני רוצה לדבר גם על נושא של סוגיית הסכמת הורים, זו סוגיה שמטרידה אותנו כעובדים סוציאליים בטיפול בקטינים.
<שלומי אינגר: לא פעם ולא פעמיים אנחנו נתקלים ממש בסיפורים קורעי לב, נערים ונערות שנזרקים מהבית, שמגיעים בסופו של דבר למעגל הזנות והם באים ומבקשים את העזרה שלנו מיוזמתם, אנחנו לא יכולים לטפל בהם כי אין הסכמת הורים.
<שלומי אינגר: הדרישה מצד פקידות הסעד להסכמת הורים היא פשוט מועדת לכישלון, אין לנו שום סיכוי.
<שלומי אינגר: אנחנו מנסים למצוא בשיטות לא שיטות לבקש איזושהי הארכה בעוד כמה פגישות כדי לתת את המענה שצריך, ומה שקורה זה שהעובדת הסוציאלית עסוקה יותר בלהשיג אישורים ופחות בלטפל בנער או בנערה.
<שלומי אינגר: אז הייתי מאוד מאוד רוצה שהסוגיה של הסכמת הורים לטיפול בקטינים תעלה לסדר-היום ושיתאפשר לנו לטפל בהם.
<שלומי אינגר: זה מבחינת הדברים שלי יש להגיד.
דוד צור: אוקיי, ומי אמורה להשלים אותך, מאי?
<מאי גולדנברג: אני חברת ועד המנהל באגודה לזכויות הלהט"ב.
<מאי גולדנברג: אנחנו אתמול קיימנו דיון בנושא של הזנות בקרב הלהט"ב תוך התמקדות בזנות בקרב הקהילה הטרנסקסואלית.
<מאי גולדנברג: האגודה לא רואה במיגור הזנות מטרה אלא אנחנו חושבים שהמדינה צריכה לייצר אלטרנטיבות חלופיות לאותן בנות שתרצנה להשתלב בתעסוקה הרגילה ואנחנו רואים מספר חסמים שלא מאפשרים.
<מאי גולדנברג: חסם אחד זו תעודת הזהות, כשיש אי התאמה בין מה שמעסיק רואה, המעסיק הפוטנציאלי רואה מול הפנים שלו, למה שרשום בתעודת זהות זה יכול לגרום לו – גם הבת עצמה מרגישה לא נוח וגם המעסיק עצמו.
<מאי גולדנברג: כשהיא כבר תיכנס למשל למעגל התעסוקה, לצאת היא כבר לא תצא כל כך מהר, אז אני רוצה שפשוט יהיה לה יותר קל להתקבל לעבודה, וזו דרך אחת, פשוט עניין תעודת הזהות.
<מאי גולדנברג: החסם השני זה העניין הכלכלי.
<מאי גולדנברג: כמו שהוזכר פה, בתל השומר יש למעשה מסלול לבנות שרוצות לעבור את התהליך עד מה שאנחנו קוראות לזה "עד הסוף", כלומר, גם ניתוח תחתון, והרבה בנות לא מעוניינות לעבור את התהליך הזה.
<מאי גולדנברג: בתל השומר יש גם שירות פסיכולוגי, נותנים הורמונים על חשבון המדינה, הניתוחים משלימים, הן מקבלות ניתוח סיליקון בחזה, ניתוח שיוף גרוגרת, לסת, כל מה שכל אחת צריכה בהתאם למצב שלה.
<מאי גולדנברג: בנות שלא מעוניינות לעבור את הניתוח הזה בעצם צריכות לעשות את הכול על חשבון הכסף שלהן.
<מאי גולדנברג: א', יש פה אפליה ואין שום סיבה שבעולם שהמדינה תחליט לבת מה - - -
<תמר מאנס: או לבן, יש גם טרנסקסואלים, לאו דווקא רק טרנסקסואליות.
<מאי גולדנברג: נכון, אבל אני מדברת, מראש אמרתי, יותר על הקהילה הטרנסקסואלית.
<מאי גולדנברג: ומה שקורה הוא, כמו שנאמר פה, בעצם ההתחלה היא התחלה שעולה הרבה מאוד כסף, מדובר בלייזרים בפנים ובגוף, בהרבה מאוד ניתוחים ודבר כזה יכול להגיע גם לסביבות 100,000 שקל, ו-100,000 שקל – זו תהיה הדרך היחידה לפרנס, במיוחדת כשמדובר בגילאים צעירים שאין להם הורים שיתמכו אז זאת הדרך שלהם.
<מאי גולדנברג: ואם אני מונעת מהם להיכנס לתחום הזנות אז הסיכוי שהם יכנסו לתחום הזנות בשלבים יותר מאוחרים היא נמוך יותר.
<מאי גולדנברג: להוציא מישהי שכבר התחילה בעולם הזנות זה כבר יהיה הרבה יותר קשה.
דוד צור: מאי, אתם משתפים פעולה עם העמותות אם עם משרדי הממשלה הרלוונטיים בכל מה שקשור במניעה, בהוצאה מהזנות, מניעה מהתדרדרות לזנות?
דוד צור: האם הקהילה – כי היא סגורה, צריך לומר את זה, היא סגורה, הנגישות אליה או שלה למוסדות היא פחות ממה שאנחנו מכירים באופן הרגיל – האם אתם משתפים פעולה, פותחים את עצמכם?
<אלישע אלכסנדר: אני יכול להגיד משהו קטן לגבי העניין עם משרד הבריאות?
<מאי גולדנברג: אני נציגה חדשה, אני טרנסקסואלית בעצמי, כשאני אומרת חדשה אני מדברת על פחות מחודש, הוועד בכוונה הכניס מישהי שתענה על הלהט"ב, על הקטע של הטרנסקסואליות, ולכן הדבר הזה הולך להיות יותר בפרונט של הוועד.
<מאי גולדנברג: עד עכשיו, עד כמה שאני יודעת, לא נעשה הרבה, אנחנו מתכננים גם סיור בלילה במקומות של הזנות.
<מאי גולדנברג: לגבי מה ששמעתי בחצי משפט כשנכנסתי, לגבי המשטרה וכל הסיפור הזה, זה דיון אחר אבל אנחנו שומעים פה כן על הצקות מצד אנשי מג"ב שבאים - - -
<תמר מאנס: אני מתנגדת, אני מתנגדת.
<תמר מאנס: אני מתנגדת לזה, אני בעצמי - - -
דוד צור: רגע, תמר.
<מאי גולדנברג: עד עכשיו באמת כל הנושא של הזנות ממש לא היה על סדר-היום ואנחנו מתכוונים לשנות את זה.
<מאי גולדנברג: עוד דבר אחד שאני רוצה לומר הוא שאני חושבת שצריכה להיות איזושהי אפליה מתקנת בשירות הציבורי.
<מאי גולדנברג: אני חושבת שהשירות העסקי לא מקבל לעבודה בנות טרנסקסואליות ואני חושבת שזה צריך להגיע מהשירות הציבורי.
<מאי גולדנברג: כמו שיש אפליה מתקנת למגזר הערבי, צריך לחשוב על אפליה מתקנת גם לבנות.
<מאי גולדנברג: אין שום סיבה שהן לא תעבודנה במקומות ציבוריים ואז גם הקהילה העסקית תשחרר ותעסיק גם אותן.
<שלומי אינגר: אני רוצה רק להוסיף ולסיים באמת את החלק שלנו, יש פה משהו נורא חשוב.
<שלומי אינגר: אחד הדברים ברמה הכי פרקטית שאני שמתי לב אליהם שמאי הסבה את תשומת לבי, הפרסומות האחרונות בנושא של אפליה, שכחו את הטרנסג'נדרים שם.
<שלומי אינגר: אני חושב שאם היתה מודעות לנושא הזה זה היה נותן בהחלט אפקט משמעותי מאוד גם בהקשרים של מסרים למעסיקים ובכלל בעניין החברתי.
דוד צור: זה מסע הפרסום של משרד המשפטים?
<שלומי אינגר: כן, של משרד המשפטים.
דוד צור: מירב, את יודעת על מה הוא מדבר?
<מירב שמואלי: אין לי שום קשר למסע הפרסום הזה.
<שלומי אינגר: אם היה אפשר לחשוב בהחלט להעביר את המסר הזה בתוך הפרסומת הכל כך חשובה הזאת אני חושב שזה היה עושה שירות מצוין.
<שלומי אינגר: זה דבר אחד.
<שלומי אינגר: דבר אחרון, אני רוצה כן להגיד משהו מבחינת ארגוני הקהילה, ואולי זה ישמע בוטה כי אני בכל זאת מייצג את הארגון, אבל הקהילה מקדישה הרבה אנרגיה באג'נדות שהן לא פחות חשובות אבל הן באות על חשבון אג'נדות חברתיות שהן תוך-קהילתיות שדורשות התייחסות.
<שלומי אינגר: נושאים של אימוץ ושל מס בכנסה הם חשובים אבל עדיין אנחנו מדברים על מיעוט שמייצג את עצמו ועדיין יש רוב מאוד גדול בקהילה שזקוק להרבה מאוד מענים והוא לא מיוצג, וזה מסר לכל הארגונים.
<קריאה: זה כי סדר העדיפויות לא טוב.
<שלומי אינגר: סדר העדיפויות הוא בעייתי, הוא לא מיוצג, כן.
<תמר מאנס: תרשה לי רק?
דוד צור: תמר, אני ארשה לך.
<תמר מאנס: לגבי המשטרה, אני חייבת לציין את זה.
דוד צור: ראיתי שגם בלי שאני מרשה לך את מרשה לעצמך אז אני ארשה לך.
דוד צור: תמר, עכשיו זכות דיבור, דברי, יש לך 5 דקות בכלל, גם על מג"ב וגם על השאר.
<תמר מאנס: אני חייבת לציין, לא התנגדתי – זאת אומרת, היא חברה שלי, התנגדתי לקונספציה.
<מאי גולדנברג: זה הקולות שאני שומעת.
<תמר מאנס: אז אני הייתי ברחוב, אני מכירה את זה מהרחוב, אני יכולה לציין עובדה מאוד חשובה.
<תמר מאנס: המשטרה עשתה כברת דרך נהדרת, אני חייבת לציין את זה לשבח, מנטייה לאלימות וקשיחות ומכות ומעצרים למקום ששוטר מגיע אליך היום ונותן לך כרטיס ביקור ואומר לך: תקשיבי, יש לך בעיה – תרימי לי טלפון, אני לשירותך כנציג שירות.
<תמר מאנס: זאת אומרת, יש איזה סוג של פריצת דרך בחשיבה.
<תמר מאנס: מאוד חשוב לציין את זה, צריכים גם לתת קרדיט לזה.
<מאי גולדנברג: מהקולות בשטח יש שיפור מאוד גדול, עדיין לא מושלם.
דוד צור: אני חייב להגיד שאני מאוד מופתע מהדברים שלך, תמר, מדבר אחד, ששוטרים הולכים עם כרטיסי ביקור.
<תמר מאנס: אני אגיד לך משהו, זה נהדר, הם מבינים שהם נותנים שירות.
דוד צור: רובי, אני רואה שעבודת המשטרה התקדמה רבות מאז שעזבתי שם.
<אבי סופר: חיכו שתלך.
<תמר מאנס: לגבי מג"ב זה כבר שייך לצבא אז אנחנו מדברים על שני - - -
דוד צור: לא, מג"ב לא שייך לצבא, העלבת אותי עכשיו.
<תמר מאנס: באמת?
<תמר מאנס: מבחינתי הם נראים רק צבאיים, הם לא נראים משטרתיים.
דוד צור: אבל מה, מג"ב מתייחס אחרת?
<תמר מאנס: מג"ב הם קצת יותר – בגלל האוכלוסייה, שהם צעירים, הם חסרי ניסיון, אין הסברה, לא מסבירים להם מה זה טרנסג'נדר, לא מסבירים להם ואז הם מגיעים לשם לאיזה סוג של עבודה.
דוד צור: אוקיי, מיצינו את הנקודה הזאת.
דוד צור: תמר, תגידי כמה תובנות שלך.
<תמר מאנס: קודם כל, ברכות על הוועדה הזאת.
<תמר מאנס: אני חייבת לציין כמה דברים: דבר ראשון, כל הנושא הזה של זנות של קטינים בקהילה הלהט"בית – קשה לי להגיד "קהילה", אני אומרת שזו כבר אוכלוסייה.
<תמר מאנס: הנושא הזה של קהילה מזמן אבד עליו הכלח.
דוד צור: אימצנו.
<תמר מאנס: דיברנו על זה לפני 10-15 שנה, היום אנחנו כבר אוכלוסייה שמונה כמה מאות-אלפי אנשים, אני חושבת, בארץ, שאפו, וכשהאוכלוסייה הזו בעצם היום נמצאת במצב של סוג של הסכמה בשתיקה.
<תמר מאנס: מאז ומעולם זה היה, היום פשוט אפשר לדבר על זה, פעם אי אפשר היה לדבר על זה.