GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבי סופר: אותן טרנסיות עובדות שם, הן לא יכולות להגיע לפתרון, הן לא יכלו אף פעם, מהיום הראשון.
<אבי סופר: הקהילה שלנו, יש לה בעיה, אנחנו נורא רוצים להיות נורמטיביים.
<אבי סופר: אם אני יכול להשתמש במשהו - - -
דוד צור: זה לא רע להיות נורמטיבי, זה לא צריך לבוא על חשבון הטיפול בבעיות.
<תמר מאנס: מה זה נורמטיבי?
<שלומי אינגר: נורמטיבי היום זה מי שיש לו הרבה כסף, הוא יכול לקנות ילדים בהרבה כסף.
<אבי סופר: אני, בגלל שאני חש קהילה גם מטבע הפעילות שלי, אני רוצה שהקהילה שלי תהיה מסוגלת לכלול את כולם.
<אבי סופר: אנחנו מכירים את התופעות שבמשפחה יש ילד שהוא לא נורמטיבי, או מה שקראו לזה ילד עם פיגור, היו תוקעים אותו באיזה מוסד הרחק מהעין, זה מה שאנחנו עושים בקהילה.
<אבי סופר: כלומר, אם משהו צריך לצאת מכאן זה שידברו על זה, זה יהיה בעיתונות, לא להתבייש להגיד את זה.
<אבי סופר: אנחנו צריכים להגיד את זה לקהילה שלנו, לאנשים שלנו, לארגונים שלנו שאינם פה.
<אבי סופר: הארגונים הכי חשובים אינם.
<אבי סופר: הם מתיימרים להציג אותנו בפניכם ואני מוצא את עצמי שכולנו מדברים בשמם והם אינם פה.
<תמר מאנס: כי הם בתאילנד מביאים ילדים.
דוד צור: אבי, אנחנו צריכים לחתור לסיום.
<אבי סופר: אני מסיים.
<אבי סופר: אני רוצה לתת דוגמה איך זה עובד בשקט.
<אבי סופר: כאשר היה עניין ה-11 מג"בניקים הצעירים האלה, מסתבר שזו חניכה במג"ב, שנתיים בשטחים, חצי שנה חוזרים ל-so-called הקו הירוק, הולכים מפוצצים קוקסינליות.
דוד צור: אני מוחה על זה, זה לא נכון.
<אבי סופר: קיבלנו דיווח מאחת שמתארת את עצמה כקוקסינלית משנת 84', אמרה: מה אתם מדברים?
<אבי סופר: זה לא חדש, זה תמיד קורה, הם באים לצורך העניין הזה.
<אבי סופר: דרך אגב, כולם מהעיר יבנה.
<אבי סופר: יצרנו קשר עם עיריית יבנה, אמרנו: תראו, יש לכם בעיה, בחורים צעירים בני 18 וחצי, זה מה שהם עושים, דברו אתנו.
<אבי סופר: לא קיבלנו מענה מעיריית יבנה כי ראש העיר חושב שזה יעבור בשקט.
<אבי סופר: זאת אומרת, הוא יכול להרשות לעצמנו לקבל מאתנו פניה ולא להגיב בגלל שאנחנו ננמנם, הוא יודע שאנחנו לא נעשה שום דבר, הקהילה שלנו לא תעשה.
<אבי סופר: אנחנו מתכננים לעשות דרך אגב, אבל הוא חי במצב שהקהילה מנומנמת, פה הפגנה, שם איזה רעש, פוסט בפייסבוק אנחנו עושים נהדר.
<אבי סופר: אנחנו עושים מעט מדי, אנחנו לא עושים מספיק, אנחנו לא מדברים על זה, זה לא סקסי, את זה אנחנו צריכים לשנות.
<אבי סופר: תודה רבה.
<תמר מאנס: נכון.
<נעמה ריבלין: אני רק אגיד משפט קצר לגבי נושא הקשר עם ארגונים, כל הנשים הטרנסיות כמעט שנמצאות אצלנו זה מה-reaching out והסיורים שלנו, כמעט אין לנו שום הפנייה.
<נעמה ריבלין: "עלם" מפנים אלינו מדי פעם באמת צעירות שכבר בגרו והן מתאימות ל"סלעית", מעבר לזה שום טרנסית לא הופנתה אלינו מאף ארגון.
<אבי סופר: הן לא באות לארגונים כי זה לא מעניין את הארגונים.
<נעמה ריבלין: אז אני אומרת, אני פשוט מכניסה עוד חוליה כי באמת אין לנו שום פניות מקהילות הלהט"ב השונות.
<רעות גיא: זה הדדי.
<אבי סופר: זה הדדי, כן.
<רעות גיא: זה לא שאנחנו רוצים לפגוע חלילה, אני חושבת שצריך להגיד את זה פה שלא יצא חלילה, ארגוני הקהילה אלה מוסדות מאוד חשובים, הם מתוקצבים, מתוקצבים ממשרד החינוך, מתוקצבים מרווחה, בסך הכול יש להם מקום חשוב רק שיש עוד איזו משוכה שצריך לעבור שם.
<אבי סופר: עוד פלח.
<רעות גיא: ואם אפשר רק תוספת קטנה לנושא של נערים צעירים בזנות, רצתה מור מ"ערים בלילה" של עמותת "עלם" גם להגיד את זה.
<מור כהן: תודה.
<מור כהן: אני מ"ערים בלילה" תל אביב.
דוד צור: אנחנו מברכים את כניסתו של חבר הכנסת הורוביץ כמובן.
ניצן הורוביץ: ברכות ליו"ר הוועדה.
<מור כהן: אנחנו בעצם נותנים טיפול לנערות, נערים, קטינים וטרנסג'נדרים, וטרנסג'נדריות עד בערך גיל 23.
<מור כהן: אני מחזקת את כל הדברים שאמרו לפני, גם תמר וגם נעמה, ואני רוצה לציין בעיקר את הנושא של נערים בזנות.
<מור כהן: ברגע שהם מגיעים לגיל 23, שזה בעצם הגיל שאני אמורה לשחרר אותם או להעביר אותם לתוכנית שיותר מתאימה להם, אין לי פשוט לאן להעביר אותם כי אין שום מוסד, עמותה, ארגון, שממשיך את הטיפול שלנו בזנות בגילאים היותר מאוחרים, זה משהו שצריך גם לטפל.
<תמר מאנס: טוב, אבל את לא יכולה לקחת בן אדם עד גיל 23 ולהגיד לו אחרי גיל 23 מה לעשות עם חייו.
<תמר מאנס: את צריכה לתת לו גם חופש.
<מור כהן: אבל כאלה שעדיין רוצים את העזרה שלנו ואת המשך השיקום.
<רעות גיא: זה בעצם מתייחס לתוכנית הלאומית להוצאת נשים ממעגל הזנות שבעצם לא נותנת מענה לנערים.
<מור כהן: לא נותנת שום מענה המשך לגברים, לזכרים.
דוד צור: אני רוצה לשמוע כרגע את עידית ממכון "תודעה", בבקשה.
<עידית הראל שמש: עבורי המפגש הזה הוא באמת מרגש כי זה משהו שניסינו באמת לכוון אליו שנים רבות.
<עידית הראל שמש: העדויות שמגיעות אלינו מנערים בזנות, ואני רוצה להגיד שלבי לא רק עם נערים בזנות, גם גבר בן 24 ו-28 ו-35 וגם 40 פלוס שצריך להכיל גברים – ואני לא אשתמש במילים אחרות – לתוך גופו, לפעמים למעלה מ-10 גברים מדי ביום בשביל לפרנס את עצמו זו סיטואציה לא אפשרית.
<עידית הראל שמש: הבאתי פה בנייר העמדה שלנו עדות מנער בן 16 שבחרתי רק את הקטעים הקלילים כי לא רצינו פה יותר מדי לחרוג מההתבטאויות הראויות לוועדה, העדויות הן מאוד קשות וכפי שנאמר פה קודם, מישהו צורך את הנערים האלה ואת הגברים האלה, מישהו צורך אותם, מישהו פולש לגוף שלהם ומשלם להם כסף.
<עידית הראל שמש: ישנם שני אתרי היכרויות שהם הכי בנורמה והכי בקונבנציה ואין גבר הומו שלא בודק ונכנס אליהם מדי יום והם מכילים מודעות מין, אין לזה שם אחר, ועד כמה שאני יודעת, מודעות מין הן עבירה על החוק היום.
<תמר מאנס: מודעות זנות, לא מודעות מין.
<עידית הראל שמש: מודעות מין וזנות.
<שלומי אינגר: הלוואי שמודעות מין היו עבירה על החוק.
<עידית הראל שמש: מודעות זנות.
<רעות גיא: מה זאת אומרת, זו עבירה, אז איך - - -
דוד צור: בלי פינג-פונג בבקשה.
<עידית הראל שמש: ישנם גברים שנכנסים לסאונות ופוגשים בתוך הסאונה צעירים שנמצאים במעגל הזנות או גברים שנמצאים במעגל הזנות.
<עידית הראל שמש: אני כבר כמה שנים פונה לדמויות שונות בקרב גברים מהקהילה, ואני שמחה שחבר הכנסת הורוביץ נכנס כי גם אתו דיברתי, בבקשה פשוטה: שבו מול המקלדת ותכתבו, תתחילו להוקיע ולגנות את התופעה הזו של צריכת זנות, איזשהו קול באפלה הזאת שיגיד: זהו, מספיק.
<עידית הראל שמש: אני כמובן מייחסת אותם לקהילת הסטרייטים שצורכת זנות, הם לא שונים מאחרים, אבל הקול הזה לא נשמע ואני ממש מקווה שהוא ישמע בזמן הקרוב.
<עידית הראל שמש: אני רוצה רק להגיד שבהדרכות שלנו לקצינים בכירים במשטרה אני נוגעת בנושא הזה, זה נושא שראוי להרצאה שלמה אבל אני נוגעת בנושא של טרנסיות, אני מדברת לשוטרים, להם ולפקודים שלהם, מבקשת מהם להתייחס לנשים טרנסיות כפי שהן רואות את עצמן, כפי שהן בוחרות להגדיר את עצמן, גם אם אתה יודע שהיא ככה וככה תתייחס אליה.
<עידית הראל שמש: מה שהם מעלים בפני זה הקושי בנושא של חיפוש על הגוף ושל מעצרים, כלומר לאן להפנות, וזה משהו שהם לא יודעים ואני לא יודעת כל כך לתת את התשובות האלה.
דוד צור: מירב.
<מירב דדיה מולד: רק התייחסות אחת, שלומי אמר שבאמת יש מיזם משותף של המשרד עם האגודה שמפעיל בעצם ייעוץ שהוא יותר פרטני ואני חושבת שהשלב הבא שאנחנו עסוקים בו עכשיו זה באמת בפיתוח של מסגרות כמו שדיברו פה.
<מירב דדיה מולד: המסגרת הראשונה שהולכת להיפתח היא דירה בתל אביב בשיתוף עיריית תל אביב לטרנסג'נדריות.
<מירב דדיה מולד: כמובן שיש עוד מחשבות - - -
<שלומי אינגר: רק לארבע בנות.
<נעמה ריבלין: השאלה אם הדירה הזאת – אני הייתי שותפה במיזם הזה – האם צעירות בזנות, נשים בזנות - - -
דוד צור: אני מבקש, אפילו לקחו לי את הפטיש כי בדרך כלל הוועדה הזאת לא מתנהלת עם פטיש, אז תנו לה לדבר.
<מירב דדיה מולד: אני אומרת מה כרגע על הפרק ונכון שיש עוד המון צרכים שצריכים לתת להם מענה.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שאנחנו באיזשהו תהליך של הגדרה של הצרכים האלה ופיתוח של מענים בשותפות עם הגורמים בשטח.
<מירב דדיה מולד: אני רוצה להזכיר, הולך גם לקום מערך שלם של טיפול בקטינים שמעורבים בזנות, של הפחתת נזק, הוא גם ייקח בחשבון את האוכלוסייה הזאת.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שיש לנו עוד הרבה מה לעשות אבל אנחנו כן בתנועה של פיתוח ולמידה באמת להתאים את המענים.
<מירב דדיה מולד: זה נכון, אנחנו עוד לא בסוף, אנחנו בהתחלה.
דוד צור: חבר הכנסת הורוביץ.
ניצן הורוביץ: אני קודם כל מתנצל שבאתי באיחור, פשוט היינו בדיונים מקדימים ואחרים ויום רביעי זה כזה יום שיש ועדות במקביל.
ניצן הורוביץ: תראו, היה לי חשוב גם לבוא הנה, בדיוק כמו שאת אמרת, כדי שגם מצד הקהילה יצא קול מאוד ברור נגד התופעה הזאת.
ניצן הורוביץ: אני מכיר את זה, אני שומע על סיפורים מזעזעים ואני חושב שזה דבר פסול.
ניצן הורוביץ: צריך שתהיה אמירה ברורה וצריך שיהיה ברור שהנורמה הזאת נפסדת ויש פה עניין בוטה של ניצול שהוא לפעמים אפילו יותר קשה מניצול נשים בזנות, נקרא לזה רגילה, כי יש פה את הממד הזה של עצם הבושה או הנידוי כתוצאה מהזהות המינית או הנטייה המינית, בטח באוכלוסיות מסוימות שאפילו לא יכולים לחזור הביתה כי יש סכנת מוות, אם זה פלסטינים או דברים מהסוג הזה.
ניצן הורוביץ: פה האנשים חשופים אפילו לניצול שהוא עוד יותר גדול.
ניצן הורוביץ: מעבר לזה גם יש היבטים בריאותיים שפה הם יותר חזקים בקטע של מחלות וכו' ולכן חשוב מאוד שגם אנחנו כקהילה נגיד שהדברים האלה לא מקובלים עלינו.
ניצן הורוביץ: לא צריך לתת לזה גיבוי, לא צריך להתייחס לזה בסלחנות, זו אמירה אחת.
ניצן הורוביץ: דבר שני, לא פחות חשוב, להגיד שזה רע ולהוקיע את זה או אפילו ללכת בכיוון של איסור פלילי אני לא חושב שזה נותן את המענה בכלל כי הבעיה היא – ובואו נגיד ביושר – שאין מענה לרוב האנשים האלה, אין להם בכלל.
ניצן הורוביץ: אפילו אני כשאני צריך לטפל במקרים אישיים שפונים אלי באמת ממצוקות איומות, אין איפה לשים את האנשים האלה.
ניצן הורוביץ: "בית דרור", "בית השנטי", איזה דירה אולי שפותחים, זה לקומץ, זה ל-5-10 אנשים.
ניצן הורוביץ: אין בתל אביב או בכלל במדינה מענה, מקום שהאנשים האלה יכולים לגור בו.
ניצן הורוביץ: ואז הם שוב הולכים לרחוב או לאינטרנט ולזנות ולדברים כאלה ומקבלים מכות והם חולים.
ניצן הורוביץ: ולכן אני אומר, שפה, מי שטובת העניין לנגד עיניו, צריך לטפל בצד הזה, לתת להם מקום לגור.
ניצן הורוביץ: אני מזהה את העניין הזה, דוד, הקטע הזה של המקום לגור, כעניין הקריטי.
ניצן הורוביץ: איזה מקום, בית, מקום שיהיה לו חדר והוא יכול לסגור אותו ושם הוא יכול להיות, אחרת הוא ברחוב.
ניצן הורוביץ: וכשאני למשל רואה כמה קשה ל"בית דרור" להשיג כסף, וזה מקום אחד, אז אני חושב שעל זה צריך לתת את הדגש.
ניצן הורוביץ: יש פה מישהו ממשרד הרווחה?
דוד צור: כן, זו שדיברה, מירב.
ניצן הורוביץ: תראי, הדירה הזאת שאמרת עם עיריית תל אביב זה הכיוון הנכון, השאלה לכמה אנשים זה נותן מענה.
<אבי סופר: 4.
<מירב דדיה מולד: ל-6.
<רעות גיא: וזו לא רק השאלה לכמה, זו שאלה למי.
<רעות גיא: יש פה קהל יעד שלא נכנס למענים האלה, לא עובר את סף הכניסה.
<רעות גיא: מה זה עוזר לתקצב את המסגרות הקיימות?
ניצן הורוביץ: זה עוזר אבל צריך יותר.
<רעות גיא: צריך אחר, לא יותר.
ניצן הורוביץ: שאלה, אני פשוט שואל: האם יש לכם איזו תוכנית, נאמר לשנים הקרובות, באיזה היקפים אתם מתכוונים להרחיב את זה?
ניצן הורוביץ: כי הרי תסכימי אתי שדירה ל-4 זה טיפה בים.
<מירב דדיה מולד: אני פתחתי ואמרתי שעד עכשיו היינו עסוקים בפיתוח של מענים יותר פרטניים, עכשיו אנחנו בשלב של פיתוח של מסגרות.
<מירב דדיה מולד: ברור שהמציאות מציבה שצריך מסגרות, המסגרת הראשונה תהיה הדירה, יש מחשבה לפתוח גם הוסטל, יש מחשבה לפתח לעוד מסגרות.
<מירב דדיה מולד: אני רוצה להגיד, הדיונים האלה נעשים בשיתוף עם הצוותים המקצועיים שהם פוגשים את אותם אנשים.
<מירב דדיה מולד: בשטח יש דיבור ושיתוף פעולה שיתורגם בסופו של דבר למענים ולשירותים נוספים.
<תמר מאנס: המציאות מכתיבה.
<מירב דדיה מולד: אנחנו מדברים פה על משהו שהוא חסר במציאות, ואף אחד לא מתווכח על החוסר, אבל אנחנו יודעים שאנחנו גם במדינה שלנו נמצאים, אנחנו בונים את המענים המתאימים, צריכים לגייס אליהם גם תקציבים, כל מה שזה אומר לפתוח מענים נוספים.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שהנושאים האלה הם הרבה יותר על השולחן היום, מכירים כבר בצרכים, אבל נכון, יש לנו עוד דרך לעשות וכן, בסופו של דבר יש פה גם מדיניות וגם כסף שצריכים להשתלב ביחד.
דוד צור: אתם עושים את זה ביחד עם משרד הבריאות והחינוך?
<שלומי אינגר: אנחנו בקשר עם משרד הבריאות.
דוד צור: לא, שאלתי את משרד הרווחה.
<מירב דדיה מולד: אני אומרת שוב, המענים שיש לנו כרגע עם האגודה הם במסגרת של מיזם משותף, בתוך המיזם המשותף הזה גם קשורים עוד – זה נכון שיש פה עוד משרדים שצריכים לקחת חלק, אני יכולה להעיד כרגע רק על רווחה ואם הוועדה תרצה פירוט יותר - - -
דוד צור: אני כבר אומר לך שכן, אנחנו בדיון הבא נרצה לשמוע.
<מירב דדיה מולד: בסדר, אז אנחנו נגיש את זה בצורה הרבה יותר מסודרת כי אני לא לגמרי רק אמונה על זה, יש עוד אנשים שהם הרבה יותר בקיאים ממני.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את לילך, תכף אני אתן לך גם לסיים כי אנחנו חייבים לסיים ב-5 דקות.
<לילך צור בן-משה: אני אהיה ממש קצרה.
<לילך צור בן-משה: אני מנכ"לית עמותת "הופכות את היוצרות" שעוסקת בהכשרה מקצועית והעצמה כלכלית לנשים שיוצאות מזנות בכלל.
<לילך צור בן-משה: אנחנו משרתות רק נשים ובתוכן נותנות מענה לקבוצה די גדולה מתוך המשתתפות אצלנו בפרויקט שהן טרנסג'נדריות, עד כדי כך שזה ממש נהיה איזו אבן שואבת כזאת ונשים מגיעות גם לא מארגונים אחרים.
<לילך צור בן-משה: מופנות אלינו נשים וטרנסג'דריות מארגונים אחרים, כל העמותה נולדה כפרויקט שנעשה עם "סלעית" והיום מופנות מכל מיני ארגונים אחרים וגם מגיעות מפה לאוזן.
<לילך צור בן-משה: בזמן האחרון הגיעו אלינו ממש נשים צעירות טרנסג'נדריות, וזה קהל היעד שאצלנו חופף לזנות הלהט"ב, ממש צעירות והן אמרו: אנחנו סיימנו עכשיו לממן את הניתוחים, חזרו כנשים מתאילנד ורוצות לסיים את פרק הזנות בחייהן, לא יודעות איך לעשות את זה.
<לילך צור בן-משה: לא יודעות לאן לפנות, אין כרגע מענה מערכתי, מעבר לטיפול פסיכוסוציאלי שבאמת ניתן על-ידי ארגונים נפלאים שקיימים, לעשות את זה.
<לילך צור בן-משה: יש איזושהי הסכמה בארגונים ובכלל בשיח בזנות, שמדבר הרבה על השיקום המנטלי ועל הפגיעה הראשונית ועל המניע לזנות שהוא בעצם נפשי, ואני קצת רוצה להדגיש גם את העניין הכלכלי כי אחרי הסיוע הראשוני והשיקום הראשוני שניתן, או הליווי בכלל הנפשי שניתן לאורך השנים לנשים שרוצות לצאת מזנות, כמו שנעמה אמרה זה לפעמים תהליך של שנים ארוכות, חסר איזשהו מענה לפער הכלכלי הזה שבין הרצון לצאת מזנות לבין היכולת באמת לעמוד על הרגלים, ולפעמים נמשך לאורך שנים המצב הזה של המשך זנות ושיקום כלכלי.
<לילך צור בן-משה: אנחנו עכשיו מתחילות פרויקט יחד עם האגף לשיקום תעסוקתי באגף הבטחת הכנסה שיזכה בקצבה מאוד קטנה שלא מספיקה, ואנחנו מאוד היינו רוצות לעלות את הפרק את הנושא הזה.
דוד צור: מירב, את רוצה איזו התייחסות כי בדיוק יצאת?
<מירב שמואלי: הייתי צריכה ללכת לוועדה אחרת אז לא שמעתי את כל הדיון אני רק אומר שבמסגרת הדיונים של הצוות שלנו שאנחנו נציג כשתתנו לי תאריך בתחילת פברואר, בוודאי שאנחנו מתייחסים לאוכלוסיות שונות בתוך עולם הזנות וקיבלנו הרבה מאוד מידע מרעות, שהיא חלק הצוות.
<מירב שמואלי: אני בעבר דיברתי גם עם נורה גרינברג שמתמצאת בנושא ואנחנו יודעים שזאת אוכלוסייה מיוחדת.
דוד צור: רובי, אתה רוצה אולי להתייחס לגבי מה שנאמר כאן בנושא של הפרסומים באינטרנט, צריכת הזנות באינטרנט?
דוד צור: איך האכיפה בכלל בנושא המחשב, האינטרנט?
<רובי קיים: בנושא האכיפה זו ועדה שנדונה במסגרת חבר הכנסת דוד רותם ואני רק יכול להגיד בקצרה שבשנת 2014 ההקמה של יחידות הסייבר, שכבר פועלות וכבר מונה מפקד, יגדילו בעצם את התקנים.
דוד צור: כמה שוטרים עוסקים בנושא הזה של פרסומים באינטרנט?
<רובי קיים: כיום יחידת הסייבר הארצית - - -
דוד צור: שקשורה גם לפדופיליה?
<רובי קיים: בדיוק.
<רובי קיים: היא תגדל מ-13 שוטרים ל-50 וצוות ניטור עברייני המין יגדל מ-3 חוקרים ל-6, שזה ברמה ארצית, ובכל היחידות תהיה הגדלה, תוספת של 24 חוקרים.
דוד צור: במפלגי ההונאה הם יושבים?
<רובי קיים: הם יישבו עקרונית במפלגי ההונאה אבל הם שייכים למחוזות, הם עובדים ישירות מול ממ"ז, הפיקוח שלנו יהיה הרבה יותר מסיבי בנושא הזה.
<רובי קיים: לגבי הקשיים, עלו פה חלק מהנקודות של הקשיים, אני רק יכול להגיד שיש לנו קושי מאוד מאוד גדול בקבלת נתוני מידע מחברות תקשורת, אנחנו מדברים פה על כתובות ה-IP.
<רובי קיים: אז נכון שנגיע לאדם כלשהו כזה או אחר אבל יש שרתים שיושבים בחו"ל.
ניצן הורוביץ: הגדלנו לכם את התקציב לצרכים האלה, באתם וביקשתם לפני שנה והגדלנו למשטרה.
<רובי קיים: אני לא יודע, אני מדבר מנתונים שנמסרו לוועדה שאני לא - - -
דוד צור: הוא לא מדבר על בעיית תקציב לדעתי.
ניצן הורוביץ: זה עולה כסף.
<רובי קיים: אני אומר שוב את הבעיות שהועלו.
<רעות גיא: אבל את הבעלים של האתר אתם לא מכירים?
<רעות גיא: אתם לא יודעים להגיע?
<רובי קיים: לא, השרתים יושבים בחו"ל בהמון מקרים.
<רעות גיא: זה חדש לנו, זה ממש חדש לנו.
<רעות גיא: בגלל שזו קהילה קטנה יש לנו את המידע.
<אבי סופר: אתה רוצה לפגוש אותם לקפה, זה לוקח דקה.
<רובי קיים: נכון, אתה חושב שזה לוקח דקה אבל ברגע שזה תלוי בצווים של בית משפט ובחקיקה מתאימה זה קצת אחרת, זה לא בדיוק לוקח דקה.
<רובי קיים: אני לא חבר בוועדה שמטפלת בנושא הזה, אני רק קיבלתי את המענה כי הערכתי שתעלה שאלה כזאת.
דוד צור: אז אולי במסגרת הדיון שיערך בפברואר, שגם מירב תציג את הדברים, תהיו ערוכים גם להציג את הבעיה הזו.
<רובי קיים: אין בעיה.
<רובי קיים: לגבי הזנות של הקטינים באופן כללי אני כן יכול להגיד שמבחינתנו כל הנושא של ההכשרה של השוטרים בנושא הזה ייתן בעצם – בשנת 2014, מכיוון שכל שוטר במשטרת ישראל יעבור הכשרה, כל שוטר במסגרת אימון יחידות יעבור הכשרה של זיהוי של זנות קטינים, אני מניח שזה יביא תוצאות.
<רובי קיים: אני רק יכול להגיד שהנושא של הלקוחות של קטין, סיימנו את 2013 עם 28 תיקים, שזה יכול להיות מעט אבל זה הרבה יותר ממה שהיה בעבר, תהיה מגמת עליה ואני מקווה שנבוא עם נתונים מתאימים בהמשך.
<אבי סופר: אפשר לשאול שאלה קטנה?
דוד צור: לא, אי אפשר, אני מסכם.
דוד צור: קודם כל אמרתי בפתיח ואני עוד פעם מדגיש את זה, אנחנו עשינו דיון היום מתוך עשרות דיונים שאנחנו מקיימים בכלל בנושא זנות ולכן הדיון הזה הוא דיון שניסינו לייחד אותו לנושא של תופעת הזנות, בעיקר קטינים אבל לא רק, באוכלוסייה הלהט"בית.
דוד צור: אני חוזר על זה עוד פעם כי מהחששות שעלו פה ונאמרו, אנחנו לא מתייגים את זה כאיזו סוגיה או בעיה שקיימת רק בקהילה הלהט"בית אלא בכלל.
דוד צור: ולכן אמרנו שהנדבך הזה בתוך הקהילה הוא בטח יותר רגיש במובן של היכולת להציף את זה, לדבר על זה, ולא בכדי – ואני מוחה על העניין הזה כוועדה, שלא ראינו פה נציגות של הקהילה והארגונים, כאלה שמגדירים את עצמם כארגונים שמובילים.
דוד צור: ולכן היינו מצפים – וגם בביקורי בקהילה, ודיברתי גם עם הארגונים – כשהסוגיה הזו צפה אז יש איזו נטייה לא לשים את זה בכלל על השולחן וחבל לי, חבל כי צריך לדבר על הרבה מאוד סוגיות שמטרידות, מהפונדקאות והאימוץ וכן הלאה, אבל גם צריך לדבר על הדברים האלה.
דוד צור: אני מוחה על העניין הזה ואנחנו גם נעביר את זה.
דוד צור: לגבי הנושאים שעלו כאן, יש פה חסמים לא פשוטים.
דוד צור: אני חייב להגיד שאני יוצא מאוד לא מרוצה, אני חייב להגיד בעדינות, מהטיפול של הרשויות בסוגיות שהפקרנו אותן במשך השנים לאגודות, עמותות וכן הלאה.
דוד צור: אנחנו שומעים פה על מעט מאוד גופים, נאמר סטטוטוריים, מתוקצבים, שבאמת מטפלים.
דוד צור: זה טיפה בים מה שנעשה.
דוד צור: אני לא בא בביקורת למה שכן נעשה כי נעשה.
דוד צור: לכן נרצה מאוד לשמוע גם על נושא האכיפה וגם על נושא הטיפול והשיקום בדיונים הבאים בכלל בנושא זנות קטינים ובפרט לגבי הדיון שהיה פה היום כדי לראות איך אנחנו מתקדמים עם הדירות, כי אני לא רוצה להגיד דירה, אני רוצה להגיד דירות, כי כפי שאמר פה חבר הכנסת הורוביץ, לדעתי קורת גג, מקום שירגישו בטוח להיות שם, זה הבסיס אתו להתחיל.
ניצן הורוביץ: זה הכי חשוב.
דוד צור: ולא כל מיני מקומות ברחובות ובסופו של דבר משם הדרך לזנות היא מהירה מאוד.
דוד צור: החסמים, כפי שמאי הציגה פה בנושא של תעסוקה והמשך שיקום, אז אני שמח שמה שאמרה פה נעמה מ"סלעית" על הנושא שכן יש טפטוף בנושא, אבל כנראה לא מספיק.
דוד צור: אני לא בטוח לגבי חקיקה אבל יש פה את חבר הכנסת הורוביץ, זרקו פה כפפה, אמרו שצריך לעשות אולי בחקיקה אפילו איזה תעדוף של האוכלוסייה הייחודית לגבי – למרות שאני לא רואה חקיקת - - -
ניצן הורוביץ: במה תעדוף?
דוד צור: תעדוף בנושא של תעסוקה.
דוד צור: לגבי הפניות למשרדי הבריאות, הרווחה, ביטוח לאומי, כל הבעיות האלה שנתקלים אז אני אומר, שלחו, תיידעו אותנו פה בוועדה למנהלת הוועדה המסורה, אריאלה, ותשלחו אם אתם נתקלים בחסמים כדי שאפשר יהיה לנסות ולפתוח אותם, כי הוועדה בסך הכול היא ועדה שאמורה לבקר את גורמי הממשלה ואת המשרדים כדי לראות שהדברים האלה זורמים.
דוד צור: לגבי מה שעלה כאן – ואני אובייקטיבי לגמרי, אני לא אחשד לרגע שלא – לגבי המשטרה ומג"ב, ללא ספק, קודם כל אני לוקח לתשומת לבי, יש קצינת חינוך מדהימה במג"ב, שיש לי זכויות על המינוי שלה גם, ואני מתכוון לדבר אתה על זה, ואני אומר לכם שהיא תהיה יותר מפתוחה שתבואו לבסיס האימונים החילי, גם לקורסי הקצינים וגם לקורסי ההכשרה של הלוחמים.
דוד צור: אני בזמנו הכנסתי גם את "מחסום ווטש", "צלב אדום" וגם גורמים אחרים לשיעורי הדרכה ללוחמי מג"ב.
דוד צור: זה נכון שחבר'ה צעירים, אוכלוסיות מיוחדות וכן הלאה אבל אני אומר לכם, החיל הזה משקיע המון בחינוך כדי בסופו של דבר להעמיד אותם על הפסים.
דוד צור: ואם יש חריגים בעניין הזה – ולכן אני מוחה על האמירה שלך, אני לא מקבל את זה שזה טקס חניכה מקובל שיודעים עליו, יכול להיות שזה נעשה באיזה - - -
<אבי סופר: זה מה שהם אומרים.
דוד צור: אז אני אומר לכם שצריך לקעקע את זה.
<אבי סופר: אני מסכים אתך.
דוד צור: ולכן אני אפתח לכם את הדלת למג"ב, תיכנסו לשם ותעשו הדרכה בעניין הזה כי צריך לעקור מהשורש את הבערות הזאת ואת ההתנהלות הזאת.
דוד צור: אני מבקש ממשרד הרווחה וגם ממירב ממשרד המשפטים וגם מהמשטרה לדיון הבא לבוא עם נתונים יותר מקיפים לגבי האכיפה באתרי הפרסום, אינטרנט, זנות וכן הלאה, ומירב תספר לנו על הפעילות הבין-משרדית.
עליזה לביא: היום יום שני, 21 בינואר 2014, י"ט בשבט התשע"ד, ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.
עליזה לביא: מגיע לנו מזל טוב, התחדשנו, הוספנו, ואני מקווה שעוד ועוד יאמצו את השם החדש, גם ברשויות מקומיות וגם במקומות נוספים, כי באמת בשלו התנאים להוסיף את "שוויון מגדרי", ובכך גם לסמן וגם להצטרף לפרלמנטים בעולם שבהם יש ועדה שעוסקת בנושא.
עליזה לביא: אנחנו נשמע את הדוח השנתי של משרד הכלכלה בנושא חוק עבודת נשים לשנת 2013 – פיטורי עובדות בהיריון ובטיפולי פוריות.
עליזה לביא: כיושבת-ראש הוועדה זו פעם ראשונה שאני שומעת את הדוח הזה.
עליזה לביא: להזכירכם, בשנה שעברה לא הוצג הדוח הזה, זו הייתה תקופת בחירות.
עליזה לביא: הדוח שלכם מתייחס לשנה הקודמת.
עליזה לביא: חלקו לפחות.
עליזה לביא: אני רוצה לדבר על עצם ההצגה של הנתונים כאן בוועדה, על ההשלכות, וגם על הכלים שעומדים לרשות הכנסת לתקן את המצב הקיים.
עליזה לביא: אני רוצה לפתוח במקרה קטן שאירע לי אתמול בערב ולא חשבתי שאני אפתח איתו את הוועדה.
עליזה לביא: אתמול בערב דיברתי על מה שאנחנו הולכים לעשות כאן היום, בתכנית כלכלית של ערוץ 2.
עליזה לביא: וכשסיימתי את הריאיון ניגש אליי הצלם ואמר לי שהוא ואשתו מפחדים להיכנס להיריון.
עליזה לביא: ואז הצטרף הבמאי ואמר שהתופעה הזאת מאוד רחבה בתל-אביב.
עליזה לביא: אני מודה ומתוודה שאני לא כל כך הבנתי על מה הם מדברים.
עליזה לביא: הם אמרו לי שיש פחד של נשים, של הנשים שלהם, להיכנס להיריון, כי הן חוששות לאבד את מקום העבודה שלהן.
עליזה לביא: אני רוצה לדבר על שני דברים.
עליזה לביא: דבר אחד, על ההפתעה שלי בשיחה איתם.
עליזה לביא: אלה שני גברים צעירים, בערך בסביבות גיל 35.
עליזה לביא: אני אימא לארבעה ילדים ואני לא זוכרת שחוויתי פעם אחת בימי חיי פחד מלהיכנס להיריון.
עליזה לביא: פחד אף פעם לא היה חלק מהשיקולים שלי.
עליזה לביא: כשהייתי בפעם הרביעית בהיריון, פרופ' דפנה יזרעאלי, שהייתה המרצה האהובה עליי ומורת דרך עבורי – ישבנו בסמינריון והייתי בעיצומי עבודת הדוקטורט שלי – אמרה לי: "תחליטי מה את רוצה – או מסלול אקדמי או להיות אשת משפחה.
עליזה לביא: ילד רביעי זה לא משהו שחייבים אותו".
עליזה לביא: ואני כל כך הופתעתי מהדברים שלה עשינו סמינר שלם על הדיון הזה.
עליזה לביא: הופתעתי מאוד לשמוע את זה ממנה, אבל זה לא היה מהמקום של הפחד, זה היה ממקום של הסימון, של ההבנה, של בניית המסלול, של "מה אני רוצה".
עליזה לביא: זה לא סוד שבכל מקום שמגיעים לכנס אקדמי, לשמוע שנשים ישראליות עושות גם ארבעה ילדים וגם מסלול אקדמי – אין חיה כזאת בעולם, אין דבר כזה.
עליזה לביא: אבל לא פחדתי.
עליזה לביא: אם אני שומעת מגברים צעירים בתל-אביב פחד מכך שהנשים שלהם ייכנסו להיריון, אנחנו בבעיה.
עליזה לביא: אנחנו הולכים אחורה.
עליזה לביא: ואני מדברת בכוונה בלשון זכר, כי זו לא בעיה של נשים, להיות בהיריון זה לא מחלה, זה לא מצוקה של נשים, זה סוגיה חברתית, זה הילדים שלנו, דור המחר שלנו, הנשים והגברים שלנו.
עליזה לביא: ואם לפני 60 שנה, כשחוק עבודת נשים שגולדה מאיר, שרת העבודה דאז, חוקקה אותו.
עליזה לביא: .. ושבוע שעבר פגשתי אותה.
עליזה לביא: היה פה יום שלם של דיונים בכנסת והסתובבה פה דמות של גולדה מאיר.
עליזה לביא: קיימתי איתה דיבייט, שאלתי אותה כמה שאלות, והיא גם שאלה אותי.
עליזה לביא: היא שאלה אותי איך יכול להיות שעד היום לא הייתה עוד ראשת ממשלה בישראל.
עליזה לביא: ואז אמרתי לה שאם היא תסתכל מה עשינו מאז חוק העבודה שלה, היא לא כל כך תשמח.
עליזה לביא: עוד לפני הצגת הנתונים, שקראתי חלק מהם בעיתון "הארץ" הבוקר, וגם מזה הופתעתי:
עליזה לביא: שאני לא שומעת אותם כאן בוועדה בפעם הראשונה, אלא אני קוראת אותם בעיתון.
עליזה לביא: אבל גם על זה אנחנו נדבר עם מי שצריך לדבר, כי זה מגוחך להציג נתונים בעיתון ואחרי זה לבקש לקיים ועדה.
עליזה לביא: אנחנו פה באנו לשמוע, אבל אנחנו לא מסתפקים בלשמוע.
עליזה לביא: כמנהגנו נפתח בדמות של אישה.
עליזה לביא: רבקה מקובר, מנהלת אגף ההסדרה, בבקשה.
<רבקה מקובר: התבקשתי אתמול להכין משהו על דמות, והיה לי קשה לחשוב על זה מהרגע להרגע, אבל לקראת ערב חשבתי על דמות שרובכם ודאי לא מכירים אותם, אבל אני חושבת שהיא עשתה מהפכה בין-לאומית, והיא באה דווקא מהמגזר שממנו אני באה, המגזר החרדי.
<רבקה מקובר: רציתי לדבר על הגברת שרה שנירר.
<רבקה מקובר: הגברת שרה שנירר נולדה בשנת 1883 ונפטרה ב-1935, לפני מלחמת העולם השנייה, שזו באמת תקופה מאוד מוקדמת מבחינת כל הדברים שאנחנו רוצים.
<רבקה מקובר: פתחתי לראות מה אומרים עליה בוויקיפדיה, ומצאתי כך: הייתה סופרת אידיש, אורתודוכסית, מחזאית, מחנכת, מורה, פעילת חינוך דתי, מפורסמת בעיקר כמייסדת רשת "בית יעקב" לחינוך חרדי לבנות.
<רבקה מקובר: ובכן, כל מה שכתוב כאן הוא נכון, אבל הגדולה שלה, מה שהטביע את חותמה עד רגע זה, היא בהקמת רשת החינוך.
<רבקה מקובר: בתקופה הזאת לא היה חינוך לבנות, הבנות למדו בבית, ההשכלה לא הייתה קיימת.
<רבקה מקובר: והבחורונת הזאת פתאום חשבה לגמרי מחוץ לקופסה, היא חשבה שבעצם צריך לצאת מאיזשהו קיבעון מחשבתי ולחשוב איך כן לחנך את הבנות, כמובן ברוח היהדות, אבל להוסיף להם השכלה.
<רבקה מקובר: הדבר הזה לא היה קל.
<רבקה מקובר: כדי לגבש את זה לא היה מספיק שהיא תחשוב על זה, כי "מי היא?" – היה צריך לשכנע את גדולי ישראל בתקופה הזאת שצריך להוציא את הבנות מהבית ולתת להן השכלה, כמובן ברוח החרדית.
<רבקה מקובר: זה לא היה פשוט בכלל.
<רבקה מקובר: אני מוכרחה לתת דוגמה שמספרים עליה ושמעתי אותה מכלתי.
<רבקה מקובר: היא הלכה באחד הכפרים שרצו להקים בית ספר, וזרקו עליה אבנים.
<רבקה מקובר: התלמידה שליוותה אותה נבהלה, אז היא אמרה לה: אל תיבהלי, אנחנו ניקח אבן וממנה נקים את בית הספר הבא שלנו.
<רבקה מקובר: היא קיבלה כמובן את אישורם של גדולי התורה דאז והקימה את בית הספר הראשון בבית שלה.
<רבקה מקובר: ואחר כך, לפני מלחמת העולם השנייה, היו לה 250 בתי ספר ו-35,000 תלמידות.