GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמל: איך באמת לאפשר להם הזדמנויות לפרוץ את הדרך שלהם ולהשיג את המטרה שלהם, להגיע להשכלה, לממש את עצמי, פשוט מאוד לממש את עצמי, לא בהכרח ללמוד.
עליזה לביא: אמל, כל היום אנחנו שומעות על השכלה ועל לימודים ועל בריאות ואנחנו רושמים ואני פחות או יותר יודעת לקראת מה אני הולכת עם המערכות, אבל עדיין לא מספיק ברור לי הקשר איתכן, עם נשים שעשו את זה, שפרצו, שעברו את הגבולות, שמבחינתן אין דבר כזה שאסור, אלא להיפך, כל אחת פה זה סיפור חיים, אם זה אב תומך, משפחה תומכת, אמא תומכת, או האישה בעצמה שעשתה והחליטה שאין דבר כזה שהיא מקבלת לא כתשובה.
עליזה לביא: אבל איך אפשר, בעזרת הידע שלכן, נשים כן רכשו השכלה, לבוא ומתוך הקהילות עצמן לחזק את הנושא של נשים.
עליזה לביא: ביקשו ממני לא לדבר היום על הפוליגמיה ואנחנו לא נדבר על הפוליגמיה, אבל זה חלק מהנושא של כן לבוא ולהעצים נשים.
עליזה לביא: אז בואו תעזרו לנו, לפחות בסיכום של הדברים שלך לראות איך אפשר לרתום אתכן כדי לעזור לנו לפחות בדרך של שיתוף הפעולה.
<אמל: אני חושבת שנושא הפוליגמיה, למרות שאתם אומרים שביקשו מכם, אין לי בעיה לדבר על הפוליגמיה.
<אמל: הפוליגמיה זו אחת התופעות שלנו שנמצאות בחברה שלנו ואין מה לעשות, וכמה שאנחנו באמת מעלים את הסוגיה הזאת ומאפשרים בקרב הנשים מודעות לנושא הזה, לעומת זאת זה נפוץ וזה מתפתח.
עליזה לביא: וזה נגד החוק של המדינה.
<אמל: אני אומרת לך, המדינה צריכה להתמודד עם הסוגיה הזאת, באמת, ולאפשר לנו באמת איך להגיע לפתרון שהוא פתרון חלופי, לא יודעת, איך שתגדירו לעצמכם, כאילו להגיד להם, זה לא, אני לא יכולה לחיות בבית שיש בו עוד אישה.
<אמל: ומצד שני אין לי אלטרנטיבות אחרת לאישה שהיא מבוגרת והיא רוצה להיות אמא.
<אמל: מה אני יכולה להגיד לה?
<וורד: קוראים לי וורד ואני מנהלת תחום קהילה במרכז ריאן, מרכז לתעסוקה.
<וורד: אני רק אתייחס לכמה דברים בנושא של איך אנחנו יכולים לעשות ואיך אתם יכולים גם לרתום את העשייה שאנחנו עושים פה.
<וורד: אני לא אתחיל להגיד מה בדיוק המאפיינים של החברה ובמה היא מתמודדת ועם איזה חסמים, אבל ברור לנו שכל פתרון שצריך לעשות אותו, הוא צריך להיות בשיתוף עם הקהילה, כי הפתרון ייצא ממנה, היא לא סתם יצרה את הבעיה, אלא הפתרון צריך להיות ממנה.
<וורד: למשל בנושא התעסוקה אנחנו עושים המון עבודה קהילתית, באמצעות דיבור עם אנשים, אנחנו מ אתרים את אנשי המפתח והולכים דרכם, למשל בתעסוקת נשים, שהם יעודדו את הפרט לעשות את השינויים ולחזק את העשייה שלהם.
<וורד: הם יבחרו ללכת ללמוד, כי אנחנו יודעים, תעסוקה והשכלה הם הבסיס לחברה מתפתחת ומתקדמת.
<וורד: השינויים באים לאט לאט אבל הם באים בשיתוף של הקהילה בפתרון.
<וורד: ולזה צריך לשבת עם אנשי המפתח, שהם יכולים להיות ראשי השבטים, יכולים להיות אב המשפחה, והיום, עם המעבר לעיר, התחילו להיות תתי משפחות, זה לא ראש שבט שאת יכולה לדבר איתו ויש לך כתובת אחת, הם התפרקו, יש יותר משפחות שצריך לדבר דווקא עם האב של המשפחה הזאת וכל אחת, יש לה את המאפיינים שלה.
עליזה לביא: אחת המסקנות מכל מה שקראתי עד עכשיו וגם הוועדה הקודמת, זה שעד היום הסיורים שנעשו נעשו על ידי ראשי השבטים, על ידי השייח'ים, ובעצם המקום שלכן, הנשים, לא בא לידי ביטוי.
עליזה לביא: היום את הסיור אתן ארגנתם, כלומר הנשים ארגנו את הסיור ואתן בחרתן גם מה להראות לנו ומה לא להראות לנו, מה לדבר וגם מה לא לדבר.
<וורד: זו עשייה של 15 שנים של עבודה קהילתית אחורה.
עליזה לביא: אנחנו רואים.
עליזה לביא: אנחנו פה ואנחנו באנו כדי ללמוד ובאמת לראות איך ממשיכים הלאה.
עליזה לביא: אבל המקום הזה של גם הפוליגמיה, גם ההשכלה, גם הבריאות, זה לא הכול תקציבים.
עליזה לביא: כי גם כשיש תקציבים, יש פה חסמים תרבותיים, שדווקא מתוך ה-15 שנים של הניסיון שלכן בואי תגידי לנו את עם מה אנחנו מסכמות, כלומר מה בעצם הדבר הראשון שאת חושבת שצריך מחר ללכת ולעשות אותו.
<וורד: נכון, ב-15 השנים האחרונות יש המון עשייה של תקציבים, ששמו, וזה מה שאת רואה, את רואה אותי, את רואה את אמל ואת רואה עוד נשים שנמצאות ומדברות.
<וורד: זה צריך לעשות היום, אני לא יכולה לבוא ולהגיד שאנחנו הנשים יכולות לעשות את זה לבד, צריך לעשות את הגברים איתנו, והגברים צריכים לבוא איתנו כדי שהם יתמכו בעוד נשים ועוד נשים.
<וורד: הם צריכים לדעת, אני יצאתי ללמוד, אמל יצאה ללמוד, אמל קיבלה מידע, אני קיבלתי יותר מידע, הגבר יושב בבית ולא קיבל כלום, הוא לא יודע מה אני עוברת ואני הצינור הזה שצריך להעביר לו את המידע.
<וורד: אז גם צריך עבודה קהילתית עם הגברים, וצריך עבודה קהילתית עדיין שתמשיך להיות עם הנשים, כדי שנוכל לעשות את הדרך הזאת ביחד.
<וורד: והיום יש את הדרישה הזאת, היום יש יותר גברים שמעודדים שהאישה שלהם תלמד, אבל מה, הם בוחרים לה מה ללמוד, הם בוחרים לה איפה להיות.
<וורד: עוד משהו שיעשה את הקידום, שנראה נשים שהן יושבות בתפקידים ציבוריים, שהאישה לא רואה שאישה מגיעה למעלה, לא עולה על הסולם, אז היא אומרת, 'מה שווה לי?' אז הנשים צריכות להיות בתפקידים מאוד ניהוליים, שצריכה להיות מנהלת בית ספר.
<וורד: בכל הנגב יש שתי מנהלות בית ספר, זה משהו שהוא לא נתפס, שיש רק שתי מנהלות של בתי ספר.
<וורד: צריך גם שהמנהלות יהיו בתוך בתי ספר, שאישה תראה שיש לה אופק גדול ללכת, וגם אם הדרך קשה הנה הצליחו, לא אחת ולא שתיים.
<וורד: לראות אחת ושתיים, אף אחד לא תרצה לוותר, אף אחת לא רוצה שהיא תשלם את המחיר.
<וורד: יש אחדות שיעשו את זה, והגיע הזמן שהנשים יהיו בוא נגיד בלנהל תכניות אזוריות, לנהל בתי ספר, לנהל מחלקות, ואז לראות אותן במקומות מאוד ציבוריים, כדי שאישה אחרת תגיד 'וואלה, אוקיי, יש לי אופק לאן ללכת.
<וורד: לא שככל שאני עולה למעלה, אני אמצא יותר ויותר חסמים'.
<וורד: אנחנו מודעים שלא הכול תקציבים, אבל זה המדרגה הראשונה שאפשר לעלות ממנה וצריך עבודה קהילתית.
<וורד: אני התחלתי את העבודה שלי במרכז ריאן כמלווה תעסוקתית של גברים.
<וורד: יש את ההפרדה, אבל אני עושה את זה ובאבן אחת אני תופסת שתי ציפורים, קודם כל יושבת אישה שהיא נותנת את השירות לגבר, ובנושא תעסוקה, שהוא נושא מאוד מאוד מהותי.
<וורד: היו לי פחדים מהדבר הזה, מה, גבר יקבל שירות ממני בנושא שהוא מאוד חשוב?
<וורד: אני אגיד לו לאן לפנות ומה תעשה?
<וורד: ואני רואה שהם נפתחים ומכבדים אותי שאני יושבת שם והם משתפים פעולה והם עושים את המשימות שאני נותנת להם.
<וורד: זה משהו שהם הולכים אחר כך והם אומרים 'אוקיי, וואלה, הנה אישה, ישבתי מולה, עשתה איתי תהליך, ואפשר, זה לא כזה מפחיד שאישה תעבוד עם גברים'.
<וורד: זה ישנה אצלו משהו.
<וורד: אמנם לא עבדתי ישירות, להגיד לו 'וואלה, תשנה עניין כך', אבל דרך השירות שאני נותנת, דרך הידע המקצועי שיש לי, זה יגרום לו לשנות איכשהו את הדעה שיש לו.
מרב מיכאלי: אני חושבת שהאמירה של לעבוד גם עם הגברים היא באמת לקח שאפשר ללמוד ממה שקרה לנו עם הקהילה האתיופית.
מרב מיכאלי: כדאי פה להפנים את זה בשלב מוקדם, שצריך לעבוד גם עם הגברים.
<וורד: גם עם הגברים, לא רק עם הנשים.
<וורד: אנחנו לא יכולים ללכת בלי זה.
<אמל: היום מתחיל להיות פער בין השכלת נשים להשכלת גברים.
מרב מיכאלי: ואז זה גורם להסלמה, האלימות של הגברים מתחילה להתפוצץ בצורה מופגנת מאוד.
<וורד: אז היום העשייה צריכה להיות קהילתית, עם הנשים ועם הגברים, שהגברים ייחשפו לעוד נשים שהן מקצועיות, שהן עושות את העבודה שלהן וזה לא מפחיד שאישה תצא ותעבוד עם גברים.
<וורד: הם יתחילו לשנות את הדעה שלהם.
עליזה לביא: דב, אתה רוצה לומר משהו לסיום?
דב חנין: קודם כל תודה רבה על הביקור הזה, על הדברים החשובים שאתן אמרתן לנו.
דב חנין: ברור לי לגמרי שעלינו יש נטל מאוד מאוד כבד.
דב חנין: אני בטוח שבאים אליכם הרבה מבקרים וכולם מתרשמים מאוד ממה שהם רואים ויוצאים מפה עם תחושה שצריך לעשות משהו כדי לשנות את העולם שאתן חיות בו ולעזור לכן בעשייה המדהימה שאתם עושים כאן ממילא.
דב חנין: המבחן הגדול שלנו יהיה בזה שאנחנו נזכור את הביקור הזה, את כל הביקור הזה שלנו היום, ושנגזור ממנו את רשימת המשימות העצומה שהטלתם עלינו ונדע להתקדם איתה.
דב חנין: מצבן של הנשים הבדואיות הוא אתגר מאוד מאוד גדול שלכן, אבל הוא גם אתגר מאוד מאוד גדול שלנו.
דב חנין: אני בטוח שכל חברות הוועדה וחברי הוועדה, שזה אני, אנחנו נשמח לעזור בכל דבר אפשרי, אני חושב שהעבודה שלכם והדברים שאתם עושים והאתגרים שלפניכם הם נורא נורא קשים.
<וורד: תודה רבה לכם.
מרב מיכאלי: רק להגיד שאנחנו משאירות לכם פרטים שלנו.
מרב מיכאלי: עליזה היא קואליציה, אז היא יכולה להשפיע יותר בכסף, דב ואני פחות, אבל כל דבר ש - - -
דב חנין: אבל אנחנו יותר חופשיים.
<וורד: אתם לא תוכלו להגיד 'אין תקציב'.
מרב מיכאלי: אבל אם יש דברים ספציפיים, שאני בטוחה שכל אחד ואחד מאיתנו, באמת, אל תהססו להיות איתנו בקשר, גם אם זה משהו קטן שאפשר לעזור, לדחוף, או לפתור כאן ועכשיו, גם זה חשוב.
מרב מיכאלי: אז ממש אל תהססו אותנו להפעיל אותנו בכל דבר ועניין.
עליזה לביא: אז אני רוצה קודם כל להודות גם לחבר הכנסת דב חנין ולחברת הכנסת מרב מיכאלי שעזבו הכול ובאו, זה לא ברור ולא מובן מאליו, לפנות יום שלם ולבוא ללמוד להכיר מקרוב.
עליזה לביא: כבר עכשיו דב ואני הנחנו הצעת חוק של קצבת הבטחת הכנסה שלא תלך באופן ישיר לגבר, אלא לאישה, וזה יקרין גם על ההעצמה הכלכלית וגם על המקום של הנשים.
עליזה לביא: ויהיו עוד חוקים, קואליציה, אופוזיציה, אנחנו יודעים לעבוד ביחד ופיתחנו את ההבנה שרק יחד אנחנו נוכל, גם בתוך הבית הזה, בכנסת ישראל, לעבוד.
עליזה לביא: אני רוצה להודות לכל המארחות שלנו מהבוקר ובכלל על שיתוף הפעולה, על הבנייה של היום המרתק הזה, להכיר מקרוב רק באמצעותכן ולהמשיך יחד איתכן לתקן את מה שדרוש תיקון.
עליזה לביא: אי אפשר הכול ביום אחד, יש פה הרבה מאוד עבודה, אבל גם לבחור איפה להתחיל, רק את זה אפשר ביחד.
עליזה לביא: אני קוראת לכן שוב לבוא לוועדה לקידום מעמד האישה, יש לנו היום את ההגדרה הזאת של משקיפות, נשים ערביות, נשים חרדיות, וגם אתכן, הנשים הבדואיות, אתן לא יכולות כרגע ברשימות הקיימות להיבחר לכנסת, עוד יגיע היום ותגענה לשם, אבל בואו כמשקיפות, ואם אתן לא יכולות להגיע, תעבירו לנו, אנחנו פה גם בשבילכן וגם כדי לתת מענה.
עליזה לביא: יש ועדות שונות, למשל עוד מעט תהיה ועדה על בריאות, השרה גרמן תבוא, לפחות שתגיע נציגה אחת שלכן כדי לדבר ולשתף.
עליזה לביא: תזכירו לנו ותכתבו, ונמצאים פה, שוב, אופוזיציה, קואליציה, אנחנו יודעים לעבוד ביחד.
עליזה לביא: הצעות לחוקים, כי שמעתי פה כמה וכמה רעיונות במהלך היום הזה על תמרוץ משפחות בנושא של השכלה.
עליזה לביא: תנו לנו, אלה דברים שאני יכולה רק ללמוד מכן, אני אפילו לא חשבתי על דבר כזה.
עליזה לביא: עוד דברים שניגשו אליי ואמרו לי.
עליזה לביא: אתן בשטח, אתן לומדות, אתן מכירות, אתן יודעות.
עליזה לביא: שוב, יחד אנחנו נוכל.
עליזה לביא: אני רוצה מאוד מאוד להודות למנהלת הוועדה, דלית, ולאמל ולאנשים שנמצאים במשרד כרגע, אריאלה ורבקה, שהיא הדוברת של הוועדה שלנו, לכל מי שהתלווה אלינו מהבוקר ובכלל, העוזרות הפרלמנטריות שלנו, עמליה, מיטל, שלכם שנמצאים כאן, יעלה והמאבטח שלנו, איפה אתה?
עליזה לביא: שקיבלנו אבטחה, חנה אזולאי הספרי שהצטרפה אלינו והולכת לעבוד בוועדה, היא עוד לא יודעת, ורונן מהפרוטוקולים.
עליזה לביא: באמת תודה לכולם על היום המרתק, המאלף, שאני בטוחה שגם יצמיח תשובות, מענה והתחלה של שיתוף פעולה.
מרב מיכאלי: תודה ליושבת ראש הוועדה.
<קריאה: קבוצת תלמידים מבית הספר אורט בנימינה.
<נעמה ריבלין: אם כבר דיברו על כיתה ז' בכתבה של דפנה ליאל.
<רובי קיים: המדיניות לגבי האינטרנט היא הגברת הפיקוח, ויש הגברת פיקוח.
<רובי קיים: שוב, זה נכנס לעבירות של איסור פרסום שירותי זנות.
<רובי קיים: יש ועדה אחרת ש - - -
<רובי קיים: אז דווקא בעניין הזה אני פחות בקיא, אבל אני יודע שיש דיון במקביל, אני לא זוכר באיזו ועדה, על הנושא הזה ועל תחומי האכיפה.
<רובי קיים: אני אוכל להתעניין בדיוק.
<רובי קיים: שוב, מבחינת המשטרה - - -
<רובי קיים: נכון, היא בהקמה, היא ממש בשלבים אחרונים של הקמה, שזה יהיה אחד מהיעדים שלה.
<תמי סלע: העבירות חלות על זה, רק יש קשיים בהוכחה.
<תמי סלע: העבירות חלות על כל פרסום, לא רק פיזי.
<רובי קיים: רגע, בואו כדי לשים את הנקודה מה שנקרא כרגע איפה זה עומד - - -
<גילי ורון: אפשר שנייה להתערב ואולי טיפה לערער את האידיליה הזאת?
<גילי ורון: מה זה אומר אוטוטו מוגש לפרקליטות?
<גילי ורון: את יודעת על זה?
<גילי ורון: לא, השאלה מה זה אוטוטו.
<קריאה: זה נמצא בסוף הליכי השימוע.
<גילי ורון: עורכת דין גילי ורון, מנהלת מטה המאבק בסחר בנשים.
<גילי ורון: אנחנו ליווינו מאד מאד מקרוב, ביחד עם המשטרה את כל הנושא הזה של בננה.
<גילי ורון: מדובר במשהו מאד ספציפי, זה לא משהו שחולש על כל עבירת איסור פרסום, אלא על אותן חוברות מסוימות, שאם גברתי מכירה אותן - - -
<גילי ורון: הן מחולקות כחוברות חינם, שכל כולן מוקדשות לפרסום בתי בושת.
<גילי ורון: והאמת היא שנשמח לדעת איפה זה עומד, כי זה כבר למעלה משנתיים.
<מירב שמואלי: קודם כל, אם טענתי אז שצריכה לקום ועדת משנה לסחר בנשים, אז בוודאי שאני חושבת שחשוב מאד שיש את הוועדה.
<מירב שמואלי: אני מאד תומכת בשימת הדגש גם על זנות מקומית, זה דבר חשוב.
<מירב שמואלי: אבל לגבי סחר, אם את רוצה תמונה ממש ממבט הציפור, את שאלת אם נכנסות מסיני.
<מירב שמואלי: מסיני כבר אף אחד לא נכנס תקופה ארוכה.
<מירב שמואלי: מגיעות נשים כתיירות מאוקראינה, מרוסיה, בסיטואציות שהרבה יותר קשה לזהות אותן כסחר, למרות שמבחינת התקיימות יסודות עבירת הסחר, הרבה פעמים יש את זה, אבל הן מגיעות בצורה עצמאית, הן נראות פחות מסכנות, יש עליהן כסף.
<מירב שמואלי: גם מבחינת איך שהן מועסקות, זה עם פחות אלימות ואין את הכליאה.
<מירב שמואלי: הן כן מרוויחות כסף.
<מירב שמואלי: זה הרבה יותר מסובך, יש כמה מקרים כאלה במקלט, מעטים, והמשטרה בכל המקרים האלה עלתה על זה מהר מאד.
<מירב שמואלי: כלומר במקרה אחד אישה הייתה בזנות יומיים או יום אחד.
<מירב שמואלי: יש מקרים שהיא עדיין לא הוזנתה, כלומר בדרך משדה התעופה המשטרה כבר עצרה אותה; אבל ללא ספק זה משהו שחייבים לשים עליו הרבה מאד ערנות בשדה התעופה או בכל נקודה שבה זה קורה, כי עבריינים תמיד ינסו להמשיך לעשות את זה.
<מירב שמואלי: אבל אני רוצה להדגיש שהסחר יש לו צורות רבות אחרות.
<מירב שמואלי: אני חוזרת ואומרת שיש גם גברים קורבנות סחר, ואני מקווה שחברי הכנסת לא ישכחו גם אותם, אבל פה נדבר על נשים.
<מירב שמואלי: היו דווקא כתבי אישום מאד מעניינים השנה שהפרקליטות הגישה, דווקא בהקשר של זנות מקומית, אבל שהוגדר כסחר ועבדות.
<מירב שמואלי: עוד תופעה מחרידה – כי סחר הוא לא רק למטרות זנות, הוא גם למטרת ניצול מיני או למטרת פרסום תועבה, זה בסעיף חלק מהמטרות.
<מירב שמואלי: כתב אישום אחד שהוגש לאחרונה, גבר שיצר קשר עם כל מיני נשים, שהוא חשב שיש להן בנות בגילאי 9-12.
<מירב שמואלי: הוא ביקש לשכור את הבת למספר שעות למטרת ניצול מיני תמורת 5,000 שקלים, ואם הילדה יפה – 6,000 שקלים.
<מירב שמואלי: למרבה המזל אף אימא לא שיתפה פעולה עם הדבר הזה, אבל הייתה אישה אחת ששיתפה איתו פעולה כדי להביא אותו למשטרה.
<מירב שמואלי: בכלל אין לה בת, אבל הוא חשב שכן.
<מירב שמואלי: זה דרך האינטרנט איך שהוא.
<מירב שמואלי: המשטרה נכנסה לזה, עשו איתו כאילו שיחות, והוגש כתב אישום בעבירת סחר, סחר למטרת ניצול מיני, כי זה בעצם ניסיון לסחר כמובן, למרבה המזל לא קרה פה כלום.
<מירב שמואלי: זה רק מראה לנו כמה התחום הזה הוא ממש לא מצומצם רק לאיזה דפוס אחד, אלא זה יכול לקרות בהרבה מאד דרכים.
<מירב שמואלי: עוד דבר שצריך לשים לב אליו, תופעת הפונדקאות בחו"ל.
<מירב שמואלי: אני לא קובעת פה חד משמעית שזה סחר, אבל קיבלנו כמה סיפורים מאד מדאיגים, מבחינת היחס לאישה הפונדקאית במדינות מתפתחות, שזה סוג של החפצה מוחלטת, וזה דבר שכרגע יש לגביו דיונים בפרקליטות, במשרד החינוך, במשרד הפנים וגם אנחנו.
<מירב שמואלי: הרבה גורמים מעורבים בזה, כי יש פה משהו מאד בעייתי, וצריך לבדוק את זה יותר טוב.
<מירב שמואלי: ואני כמובן אזכיר שהנשים שנכנסו דרך סיני, ואמנם עכשיו כבר לא נכנסות חדשות, אבל רוב קורבנות הסחר היום במקלט מעגן, הן נשים שבכלל עברו משהו אחר, עברו התעללות קשה בסיני, שאנחנו הגדרנו כסחר בעבדות, והטיפול בהן הוא מורכב.
<מירב שמואלי: כל הרשויות יכולות להעיד לגבי המורכבות, כך שאני רוצה להדגיש שהתמונה היא מאד מאד רחבה, מאד מורכבת, דינאמית.
<מירב שמואלי: זה כל הזמן משתנה וכל הזמן יש חידושים.
<מירב שמואלי: זה גם דורש הרבה לימוד כל הזמן; וכמובן את שיתוף הפעולה המתמשך בין כולם.
<אפי פרי: אפשר עוד מילה?
<אפי פרי: אני עורך דין אפי פרי, אני עוסק הרבה שנים בדיני משפחה.
<אפי פרי: זה לא המומחיות שלי, אבל אני בכל זאת מתעניין מאד בנושא.
<אפי פרי: כן, נכון.
<אפי פרי: אז קודם כל אני מברך את חבר הכנסת צור ואת חברת הכנסת לביא, ואולי יש פה עוד חברי כנסת שעוסקים בנושא.
<אפי פרי: אני חושב שזה נושא מאד חשוב מבחינת מספר הצרכנים, גם בצד הצרכני, שאנשים נכים ואנשים שאולי לא טוב להם בבית, ואנשים שזקוקים מסיבות כאלה ואחרות לשירותי מין, ואני לא מבחין בין זונה שעומדת ברחוב לבין מכוני ליווי, לבין בית בושת.
<אפי פרי: זה בעיני הכל שירותי מין, שיש אנשים שלעולם יזדקקו לזה.
<אפי פרי: זה ציבור מאד רחב, וגם ציבור מספקות ומספקי שירותי המין, שהוא גם כן ציבור לא קטן.
<אפי פרי: אני רוצה להציג פה עמדה שאולי היא לא מקובלת, אבל אני חושב שהיות וכולם מסכימים שאי אפשר למגר את תופעת הזנות, ואולי לדעתי גם לא רצוי למגר, כי יש ציבור של נכים ואחרים שתמיד יזדקקו לשירותי מין - - -
<קריאה: לא כולם מסכימים.
<אפי פרי: אני חושב שמה שמדברים על להקטין את ממדי הזנות, זה רע.
<אפי פרי: זה רע כי תשארנה ויישארו במעגל מספקי שירותי המין רק החלשות ביותר, רק האימהות לא לילד אחד אלא לשלושה ילדים, רק הנרקומניות, רק אלה שחייבות להתפרנס מהזנות.
<אפי פרי: הסטיגמה - - -
<אפי פרי: לא, אז אני רק אומר על סחר בנשים.
<אפי פרי: הפתרון לסחר בנשים הוא מיסוד הזנות, כי אז זה לא יהיה עבירה פלילית, ואז גופים טובים ייכנסו לנושא ולא רק עבריינים.
<אפי פרי: סליחה, סליחה.
<א': אני באה מהתחום.
<א': אני נוטה להסכים עם האדון הזה שדיבר כרגע, וחוץ מזה שאני רוצה לצאת מהתחום הזה מאד, אבל יוצא מצב שבאים מהמשטרה ותופסים אותי כקורבן לזה, פותחים לי תיק על לא עוול בכפי.
<א': אני עברתי עבר לא קל בחיים שלי, ההורים שלי חרדים והתגלגלתי המון המון המון.
<א': היום אני בת 35, אני לא יכולה להתקדם לכלום ושום דבר בגלל רישומים פליליים על לא עוול בכפי, ואני מאד רוצה לצאת מזה, וכבר הייתי על סף ממש לצאת מזה ללימודים של רפואה או כל מיני דברים, חלומות שהיו לי, ואני לא יכולתי, פשוט ויתרתי על החלום.
<יעל גור: היא מדברת על בעיית הרישומים הפליליים.
<א': הרישום הפלילי שתוקע.
<א': כאילו, הוא לא נותן להתקדם.
<א': באה משטרה למקום, פשיטה של משטרה, לוקחים את כל הבחורות.
<א': בגלל שאני ישראלית, מן הסתם אני נראית אחראית על המקום, כשקודם כל לא היה חוזה, לא שום דבר על שמי.
<א': פעם ראשונה הייתי במקום הזה בכלל, באותו זמן.
<א': זה מקום שנסגר, והרישום עומד, תיק פתוח עומד ואני לא יכולה להתקדם, לא ללמוד ולא לעשות שום דבר בחיים שלי, ואני נאלצת פשוט להישאר בתחום הזה, בגלל ש - - -
<יעל גור: זו תופעה מאד רחבה.
<א': אומרים לנו להישאר במקום.
<א': לא ברפואה, לא בשום דבר.
<רובי קיים: לא, לא, ממש לא.
<א': כן, forever.
<א': אני בררתי את זה, וגם אחרי 7 שנים זה לא נמחק.
<רובי קיים: יש נגד שידול לזנות.
<א': זה כן.
<רובי קיים: אם את רוצה שאני אשיב, אני אשמח.
<רובי קיים: היו כמה מקרים שבהם פנו אלי ויש פה אנשים שפנו אלי לבדיקה ותיקים כאלה נמחקו, במידה והוכח שהיה חוסר אשמה.
<רובי קיים: נפתח תיק על ניהול בית בושת, ואם נפתח תיק על ניהול בית בושת, אז יש ראיות מפי עדויות, לפעמים מפי הודעות.
<רובי קיים: אני לא מכיר את המקרה שלך ואני מוכן לבדוק, אבל הודעות של אותן בנות שהן מנהלות את המקום, זה בדיוק הבעיה שדיברנו בזמנו על התופעה של הקופים והקופות שלוקחים ולוקחות על עצמם וזה בדיוק הבעיה שאנחנו עובדים מול הפרקליטות על מנת לפתור את הנושא הזה.
<רובי קיים: אבל אם תיק נפתח ובואו נגיד שיש ראיות על ניהול של אותה אישה, אנחנו לא מגישים, אנחנו והפרקליטות לא מגישים כתבי אישום נגד אותן נשים, כי אנחנו מחשיבים אותן כקורבנות.
<רובי קיים: טוב, אני מצטער ש - - -
<אפי פרי: רק עוד מילה – להפליל את הלקוחות זה גם להפליל אותן ולעשות את זה לדבר עברייני.
<דליה אברמוף: אבל יש תגובה מהפרקליטות.
<אפי פרי: חברת הכנסת לביא, אפשר עוד מילה?
<אפי פרי: להפליל את הלקוחות זה להפוך את זה לדבר עברייני.
<אפי פרי: אז, במקום שהנשים - - -
<אפי פרי: סליחה.
<אושרה לרר: אני מבקשת התייחסות של משרד החינוך.
<אושרה לרר: שמי אושרה לרר, הממונה על השוויון בין המינים.
<אושרה לרר: חבר הכנסת צור ראה את הדברים אחרת, זאת אומרת התיאור הוא אותו תיאור, אבל אני ראיתי דו שיח בינינו, ראיתי הזזה מאזור הנוחות שהיא הזזה טובה והיא פורה והיא מקדמת, והיא הביאה לשינוי מדיניות, היא הביאה אותנו כן להכניס ולכתוב בימים אלה תכניות וקישורי חיים שהם חובה בנושא הזנות.
<נעמה ריבלין: ולמה לא הוזמנו שוב לתת איזה שהוא מידע מהשטח?
<נעמה ריבלין: אף ארגון לא הוזמן.
<אושרה לרר: אולי הארגון שלך לא הוזמן, יש עוד ארגונים.
<נעמה ריבלין: לא, אנחנו בדקנו.
<נעמה ריבלין: לא סלעית, לא אופק נשי, לא לוינסקי.
<אושרה לרר: שמענו את סלעית לפני שנה, אישה לאישה לפני חודשיים.
<נעמה ריבלין: את סלעית לא שמעתם לפני שנה.
<אושרה לרר: פגישה ראשונה היינו אצלכם.
<נעמה ריבלין: בסדר, אני אומרת, כדי לבחון - - -
<אושרה לרר: אני אשלח את התכניות.
<אושרה לרר: אנחנו נקיים ביחד יום עיון ונמשיך ללמוד את הנושא.
<אושרה לרר: העניין הוא קצת להפריד בין הלחץ של הארגונים לבין מה שמשרד החינוך עושה.
<אושרה לרר: אני מאד מבקשת להפריד, לעשות איזו שהיא הפרדה.
<אושרה לרר: אנחנו עובדים עם ארגונים, קשה לנו לפעמים עם ה-press, כי אנחנו בכל זאת משרד חינוך, יש לנו תפיסות - - -
<אושרה לרר: נכון, נכון.
<אושרה לרר: תראה, צריך כאן את שפ"י כדי שיעידו, אבל אני מי שעובדת צמוד עם שפ"י, ויש - - -
<אושרה לרר: יש תמיד מדריכה של שפ"י, שמנהלת את האירוע, תמיד.
<אושרה לרר: עכשיו, על המקרה הספציפי הזה אני יכולה לברר, אבל אני יודעת שתמיד, כל אירוע כזה, ואני רואה כמה הילה עובדת סביב האירועים האלה.
<אושרה לרר: אני לא מקבלת את זה שלא עושים, ואני לא - - -
<אושרה לרר: נכון, אנחנו נמשיך ללמוד ביחד.
<אושרה לרר: אבל אנחנו משתמשים.
<אושרה לרר: לפני חודש היינו בחיפה, שמענו את אישה לאישה, עשינו דברים, זה לא נכון להגיד שלא.
<אושרה לרר: עשינו סיורים, היינו בסלעית, אני לא יכולה לנסוע לסלעית כל שבוע, שסלעית ירגישו מרוצים ונינוחים.
<נעמה ריבלין: אני מוכנה לבוא לשבת, אני לא צריכה שתבואו.
<נעמה ריבלין: אני מוכנה לבוא לתת הרצאות.
<אושרה לרר: אנחנו יושבים עם ארגונים אחרים שזכו במכרז.
<נעמה ריבלין: אני מוכנה לבוא וזה לא לחץ.
<נעמה ריבלין: אי אפשר לדבר על לחץ, אי אפשר לדבר על זנות בלי ללמוד את השטח.
<נעמה ריבלין: גם אני לא ידעתי - - -
<אושרה לרר: כן, אבל מה זה ללמוד את השטח אם לא לעשות סיור במקום?
<אושרה לרר: להגיע אליכם, ללמוד מכם, להקשיב.
<מירב שמואלי: סליחה, פשוט נציגת הפרקליטות הגיעה במיוחד מחיפה לדיון הזה, תנו לה לפחות דקה לדבר.
<דליה אברמוף: שלום.
<דליה אברמוף: שמי דליה אברמוף, אני מפרקליטות מחוז תל אביב, פלילי.
<דליה אברמוף: אני רפרנטית.
<דליה אברמוף: כשאנחנו אומרים סחר בבני אדם, אנחנו מתייחסים גם לעבירות הנלוות, שהן קשורות בכל העבירות שקוראים להן זנות, אבל מהפרק שעוסק בזנות, ואנחנו רואים את העבירות האלה כקרקע שיכולה לחולל אחר כך, חס וחלילה, סחר.
<דליה אברמוף: גם לגבי עבירות הסחר, או מה שהיה פעם סחר, כפי שמירב התייחסה אליהן, היום יותר ויותר הם מסתיימים בבתי המשפט כעבירות של הבאת אדם לעיסוק בזנות.
<דליה אברמוף: לגבי העבירות או אותם תיקים שלגביהם התייחסה הגברת, שנפתחים תיקים לנשים שנמצאות במקומות מסוימים שהמשטרה נכנסת אליהם.
<דליה אברמוף: לעיתים, הבעיה הראשונית היא שחלק מהנשים, נכון שהן נמצאות בזנות, אבל הן נמצאות גם, חלקן, בשלב שהן כבר הפכו לבעלות מקום, למנהלות מקום, למשדלות.
<דליה אברמוף: עברו איזה שהוא שלב שהן לא רק נשים בזנות כבתחילת הדרך.
<דליה אברמוף: המשטרה חוקרת - - -
<א': סליחה שאני קוטעת אותך, אבל אם אין הוכחה, אין שום הוכחה וסתם פותחים תיק - - -
<דליה אברמוף: התיקים האלה מסתיימים באחת משלוש צורות:
<דליה אברמוף: אם יש ראיות לכאורה שהיא החזיקה את המקום, אך אנחנו מבינים שהיא הייתה קורבן – אותה אישה – הם נסגרים מחוסר עניין לציבור; אם אין ראיות בכלל, אז הם נסגרים, אבל יש איזה שהוא חשד או אין ראיות מספיקות - - -
<דליה אברמוף: יש הבדל, וזה לפי בג"ץ פישר, יש הבדל בין רישום פלילי שהוא הרשעה, לרישום משטרתי, שזה התיקים הסגורים – או מחוסר ראיות, או - - -
<דליה אברמוף: זה רישום משטרתי, זה לא רישום.
<דליה אברמוף: הגופים שרשאים לבקש תעודות יושר, הם אינם רשאים על פי הפסיקה לקבל את הרישום המשטרתי.
<דליה אברמוף: עכשיו, אם אדם בא ומביא את זה לרשות מסוימת, את הרישום המשטרתי, זה לא רישום פלילי.
<דליה אברמוף: רישום פלילי זה אך ורק מה שהייתה לגביו הרשעה בבית המשפט יוצר בעיה.
<דליה אברמוף: הוא לא אמור.
<קריאה: זה כן ולא.
<רובי קיים: גם את זה אפשר למחוק.
<רובי קיים: גם את הרישום המשטרתי אפשר למחוק.
עליזה לביא: אני רוצה לפתוח את הישיבה, הישיבה המיוחדת של שילוב נשים במערך הכבאות, לציון יום ההוקרה למערך כיבוי האש.
עליזה לביא: היום יום שלישי, 31 בדצמבר 2013, כ"ח טבת, תשע"ד.
עליזה לביא: אני רוצה לברך אתכם בברכת ברוכים הבאים.
עליזה לביא: אני חושבת שרוב הנוכחים כאן בפעם הראשונה בוועדה לקידום מעמד האישה, ובואו תספרו לנו, נשים, כיבוי אש, מי מתחילה?
<לילך יחזקאל: אני אתחיל.
<לילך יחזקאל: שמי לילך יחזקאל, אני ראש מדור פרט ורווחה במטה הנציבות.
עליזה לביא: רגע, עברית: נציבות כיבוי אש.
<לילך יחזקאל: נציבות כבאות והצלה.
עליזה לביא: ששייכת למי?
עליזה לביא: מי בעצם האורים והתומים?
<לילך יחזקאל: של המשרד לביטחון פנים.
<לילך יחזקאל: אני אתן לכם פה איזו שהיא תמונה כוללת על כל שילוב נשים בתוך המערך, ואחר כך הבאתי פה פאנל נרחב, שתראי איזו איכות יש לנו בתור המערך.
עליזה לביא: אז רגע, קודם כל עליך, אני רוצה להבין איך אישה מגיעה לתפקיד הזה.
<לילך יחזקאל: אז אני נמצאת במערך 11 שנים, אני התחלתי את תפקידי כמפקחת מניעת דלקות בתחנת חולון.
<לילך יחזקאל: השלמתי תואר ראשון, תואר שני - - -
עליזה לביא: איך הגעת למכבי אש בכלל?
<לילך יחזקאל: איך הגעתי?
<לילך יחזקאל: הבית שלי נשרף כשהייתי ילדה והתגלגלו השנים, גדלתי, חיפשתי מוסד שיתאים לצרכים שלי בתור אימא, ומצד שני גם לממש את הפוטנציאל שיש בי, שיש בכל אחד מאיתנו, ומצאתי לנכון להיכנס למערך הכיבוי, בגלל זה אני שם.
<לילך יחזקאל: כל אחד והנסיבות שלו.
<לילך יחזקאל: עם השנים הפכתי להיות קצינת מנהלה של תחנה אזורית.
עליזה לביא: יצאת לקורס קצינים מתי?
<לילך יחזקאל: קורס קצינים אחרון שהסתיים לפני חודשיים, לא רק אני סיימתי, סיימו איתו עוד תשע בנות, שזו למעשה פריצת דרך מאד מאד גדולה במערך הכבאות, שעל זה גם אני אדבר.
עליזה לביא: אוקיי, למדנו.
<לילך יחזקאל: טוב, אז קודם כל החל מיום כינון הרשות והמעבר שלנו לרשות הארצית לכבאות והצלה, גייסו עוד שבע לוחמות אש חדשות, מתוכן יש לנו פה שתיים שסיימו אתמול קורס כבאות.
<לילך יחזקאל: בנוסף נפתחו תקני קצונה של 10 קצינות ובשנת 2014 יש עוד קורס קצינים מנהלי, ועתידות להיכנס לתוך המערך עוד 15 קצינות.
<לילך יחזקאל: זאת אומרת זה לא בהכרח להיכנס, הן נמצאות בתוך המערך, זה פשוט להצמיח אותן.
<לילך יחזקאל: הן מתמודדות על תפקידים, חלקן זכו, חלקן בתהליך, והמטרה היא באמת להגיע לקצונה.
<לילך יחזקאל: לאחרונה שולבו שלוש לוחמות אש בקורם מפקדי צוותים, שזו איזו שהיא פריצת דרך מדהימה, מדהימה.
<לילך יחזקאל: כשאנחנו רואים את מפקדי הצוותים אנחנו מדברים על עתיד פיקודי שהוא יכול להיות בתחום המבצעי.
<לילך יחזקאל: במהלך שנת 2013 שולבו שמונה נשים בתפקידים של הנהלה, יש לנו ראש ענף הסכמי שכר ויש לנו ראש ענף פיתוח והדרכה.
<לילך יחזקאל: יש לנו ראשי מדורים של משאבי אנוש במחוזות, במטה.
<לילך יחזקאל: זה פחות או יותר מה שהתחלנו.
עליזה לביא: יש נשים בתפקידים הפיקודיים מבצעיים, או שרק בתפקידי מטה?
<לילך יחזקאל: אז אמרתי, שלוש הבנות האחרונות שסיימו עכשיו מפקדי צוותים, בתחום המבצעי, הן הראשונות שפורצות את הדרך.