GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: זה לא עניין מפלגתי.
עליזה לביא: שירלי, יש לך כאן הרבה מאוד חברות.
עליזה לביא: את לא יכולה לצאת מהחדר הזה היום בלי לקבל כאן מנטורית.
<שירלי עודד דורן: אני אשמח.
<שירלי עודד דורן: אני מוכנה להיעזר בך.
<שירלי עודד דורן: היה לי כיף להכיר כל אחת וכל אחת שדיברה כאן, הרגשתי שמתמלא חלל ואני לא לבד בעולם הזה.
<שירלי עודד דורן: אני אמשיך לעשות.
<יעלה מקליס: אני דווקא רוצה לדבר על החברה משדרות.
<יעלה מקליס: העובדה שהיא לא נכנסה לקואליציה ושמרה על האמונה שלה ועל הנאמנות שלה ליושר, זה מה שמאפיין אותה כאישה.
<יעלה מקליס: זה בדיוק מה שהיה לי בקדנציה הקודמת.
<יעלה מקליס: אני הייתי עם הסיעה הכי גדולה במועצה, אני הייתי הכי מחוזרת על ידי ראש העיר אבל אני החלטתי כי האמת הפנימית שלי, הדרך שלי וההתנהלות שלי לא מתאימה לשבת עם בן אדם כזה בקואליציה.
<יעלה מקליס: לכן ישבתי חמש שנים במדבר של האופוזיציה ושם למדתי.
<יעלה מקליס: אני באמת מתחברת לזה שצריך לחזק אותה כי באמת הרגשתי במידה מסוימת יתומה למרות שמשרד הפנים בתחילת הקדנציה הבטיח לנו הבטחות.
<יעלה מקליס: זה המקום לעזור וזה המקום לסייע.
<יעלה מקליס: אני עורכת דין ואני קצת מכירה ומסתדרת, אבל בכל זאת יש מקום לעזור.
<יעלה מקליס: היושרה שלה הוא דבר שמאוד מאפיין ומייחד את הנשים, ואני באופן אישי מתחברת לזה.
<יעלה מקליס: אני יכולה להגיד שזה תרם לי לבחירה וגרם לי להיות שונה מאחרים כי אני לא הצטרפתי ולא הייתי חלק ממה שמחובר לראש העיר הקודם.
<יעלה מקליס: אם אנחנו באמת עושים ריצ'רצ', העלאת אחוז החסימה הוא עוד נושא שצריך לקדם אותו.
<יעלה מקליס: אם האישה היא מספר שתיים, לא כמו אצלי שאני מספר אחד, ונכנס רק אחד מכל סיעה, בפועל לא עשינו כלום.
עליזה לביא: נמצאת אתנו טל שניידר שכדאי מאוד שכולם יעקבו אחרי הבלוג המאוד מאוד חשוב שלה.
עליזה לביא: את אמרת שיש לך סיפור אבל את גם יכולה לספר על דברים קשים שנאמרו נגד התקשורת.
<טל שניידר: מישהי אמרה שגם גננות יכולות להיות חברות מועצה.
<טל שניידר: תוך כדי הסיקור שעשינו – אני עיתונאית עצמאית – הגיע אלי סיפור מחדרה על נשות הליכוד שהראשונה בהן היא גננת.
<טל שניידר: היא פעילת ליכוד מקומית והיא התעצבנה על כך שסיעת הליכוד הקימה רשימה בלי אף אישה עד מקום שש.
<טל שניידר: הגיע אלי המכתב שהיא כתבה, יש לי אותו כאן, בו היא כתבה לראש הממשלה שהיא הולכת לקרוא לכל הנשים בחדרה לא להצביע ולא ללכת לבחירות כי הסניף המקומי סגר רשימה בה רק גברים.
<טל שניידר: התקשרתי אליה והיא הייתה בגן עם שלושים ילדים צורחים ברקע ואני מראיינת אותה.
<טל שניידר: הכנתי כתבה שהתפרסמה בסלונה ובבלוג שלי ותנחשו מה?
<טל שניידר: שום דבר וכלום.
<טל שניידר: אני מסתכלת על המשחק הפוליטי בעיניים של עיתונאית.
<טל שניידר: יש את מפלגת יש עתיד שנכנסה כבר לכנסת עם מודעות בתחום הפמיניסטי, יש את מרצ שמנהלת כבר שנים את הנושא הזה של הפמיניזם ויש את שאר העולם, מפלגות חרדיות, מפלגות ערביות והליכוד.
<טל שניידר: מבחינת הליכוד, שזו המפלגה הגדולה ביותר, אין כאן אף חבר כנסת מהליכוד, זה לא מזיז להם וזה לא מעניין אותם.
<טל שניידר: אני עברתי על הרשימות של הליכוד למועצות המקומיות – אין נשים בשום מקום.
<קריאה: ברעננה יש שתי נשים בראש הרשימה.
<טל שניידר: שנים אני משוחחת על זה גם עם ציפי חוטובלי.
<טל שניידר: זה הרי סיפור פוליטי ולא רק סיפור של העצמה נשית האחת של השנייה.
<טל שניידר: זה סיפור פוליטי של הגברים, איך שהם מנהלים את העניינים.
<טל שניידר: יש כיסים כבדים מאוד – אני לא רוצה להגיד שוביניזם, אני לא רוצה להאשים אותם כי לחלקם יש כוונות טובות – שצריך לפרק אותם.
<טל שניידר: הליכוד הוא כיס ענק שצריך לפרק אותו וסליחה, צריך לתת להם בראש כל הזמן כי הם פשוט מתעלמים מהנושא הזה ועושים זאת באופן עקבי.
<טל שניידר: שר הפנים הגיע לוועדה ונתן כותרת מאוד יפה ואני כעיתונאית רצתי אתה במשך שבועות ארוכים, אבל מה, בין הדיבורים לבין המעשים – יש לכם שתי רשימות בירושלים של הליכוד, האחת משה ליאון והאחת ברקת, שתי רשימות שמזוהות עם הליכוד ובאף אחת מהן אין אף אישה.
<טל שניידר: יותר מזה, במסיבת העיתונאים שהוא קיים שבוע לפני הבחירות, הלכו כתבים – אני לא ידעתי שיש מסיבת עיתונאים אבל הכתבים, גברים, חברים שלי – וסימסו לי שעה לפני מסיבת העיתונאים מה לשאול את שר הפנים.
<טל שניידר: תגידי לנו בנושא הפמיניסטי מה לשאול.
<טל שניידר: שלא תחשבו, העיתונאים לפי דעתי היו מאוד מאוד עם מודעות לסיפור הזה והמודעות היא מודעות אמיתית ולא מודעות של התנשאות.
<טל שניידר: מסמס לי חבר עיתונאי ושואל מה לשאול.
<טל שניידר: אני אומרת לו תוך כדי שישאל את שר הפנים למה אין בירושלים אישה.
<טל שניידר: הוא חבר ליכוד, הוא ממליץ אבל לא מיישמים הלכה למעשה.
<טל שניידר: כמובן שהוא שאל אותו ושר הפנים אמר שהוא לא רוצה להתייחס לרשימות ספציפיות אבל באופן כללי הוא חוזר על אותה אמירה.
<טל שניידר: זה מהשפה ולחוץ.
<טל שניידר: כל עוד אין העדפה מתקנת בחקיקה, זה לא יהיה.
<טל שניידר: בהקשר של הרשויות המקומיות, זה לא נאמר כאן, הסיפור של היעדר הגבלת כהונה.
<טל שניידר: זה תוקע פנים חדשות.
<טל שניידר: אני לא מצליחה להבין למה עשר שנים ברשות המקומות לא מספיקות לראש עיר.
יפעת קריב: חבר הכנסת שמעון סולומון הגיש הצעה בנושא.
<טל שניידר: התיקון שהובלתם לגבי השליש הוא תיקון מאוד מאוד חשוב אבל השאלה אם הוא יצליח לעבור מעבר לקריאה הטרומית.
<אביבה מנצור: אני מסכימה עם טל.
<אביבה מנצור: הנושא של הגבלת כהונת ראש מועצה, מבחינתנו זה נושא מאוד מרכזי.
<אביבה מנצור: כשאת מדברת על 15 שנים של כהונה, אני 15 שנים חברת מועצה אזורית דרום השרון – כוכב יאיר, צור יגאל שם תמכתם בשימי – ואני אומרת לכם שאם את יכולה 15 שנים, אם ראש מועצה יכול לכהן שלושים שנים, גם אנחנו יכולות להיות שלושים שנים.
<אביבה מנצור: זה לא פשוט להיאבק על המקום.
<אביבה מנצור: זה לא מספיק להיבחר.
<אביבה מנצור: ממש לא.
<אביבה מנצור: לחברי מועצה אין סמכויות בכלל.
<אביבה מנצור: כל עוד לא יתוקן החוק ולא תהיה חקיקה למתן סמכויות לחברי מועצה, ובמקרה זה אלה גם נשים וגם גברים, דבר שהוא מחויב המציאות כי נשים נמצאות בתוך מערכת – ואני נמצאת שנים רבות במערכת הזאת – ייצרית קשה וכוחנית.
<אביבה מנצור: נשים עוזבות את המועצה.
<אביבה מנצור: הנה אחת שעזבה.
<אביבה מנצור: על זה צריך לחשוב.
<אביבה מנצור: אם אין להם מה לעשות והם בגדר גלמים ודחלילים, אין להם מה לעשות במועצה.
<אביבה מנצור: הן נשים והן משתפות יותר בדרכי הניהול שלהן וביכולת שלהן פי שתיים מאשר גברים שנמצאים, לפחות כך אצלנו במועצה, עם כל הכבוד להם.
<אביבה מנצור: הנושא הנוסף הוא הנושא הכלכלי.
<אביבה מנצור: אם אתה לא מחובר למפלגה, יש כאן בעיה לגיוס כספים ואי אפשר להתעלם מהנושא הזה.
<אביבה מנצור: זה דבר מורכב וקשה.
<אביבה מנצור: אני יושבת ומקשיבה לדברים.
<אביבה מנצור: אני פעילת נשים הרבה מאוד שנים, גם בשדולת הנשים, בעמותת כן וגם בהנהלת איגוד נבחרות ציבור ואני פונה עכשיו גם אל הגברים שיושבים כאן.
<אביבה מנצור: אם אנחנו לא נגייס לטובתנו גם את הגברים, אנחנו נמשיך להתבוסס בתוך עצמנו.
<אביבה מנצור: אני אומרת לכם שיש גברים שהיו אתי, אלופי משנה ואנשים ראויים וטובים והם מאמינים בנשים.
<אביבה מנצור: אני חושבת שהגיע הזמן לרתום לטובתנו את הגברים.
<אביבה מנצור: יושבים כאן גברים שלחלקם יש בנות או יהיו להם בנות ויש להם אינטרס לגדל שנים עצמאיות גם בביתם.
עליזה לביא: אני חייבת לסיים.
עליזה לביא: קיבלתי בקשה לכך.
עליזה לביא: היינו צריכות לסיים לפני רבע שעה.
עליזה לביא: אני חושבת שבראש ובראשונה אנחנו חייבות לשמר את האנרגיה שיש בחדר הזה.
עליזה לביא: אסור לה לכבות בחמש השנים הקרובות.
עליזה לביא: זה אומר סנכרון של כל המערכות, גם כמובן של ארגונים חוץ פרלמנטריים שעובדים ופועלים.
עליזה לביא: יש לנו כאן גם נציגות במשרד הפנים.
עליזה לביא: שר הפנים היום הוא מאוד מיינדד לעניין.
עליזה לביא: תמר ואני יכולות להיות חלוקות אידיאולוגית, אבל הרבה מאוד מהנושאים שלנו הם משותפים.
עליזה לביא: אני חושבת שיש בבית הזה 27 חברות כנסת שבהרבה מאוד מהנושאים משתפות פעולה ומבינות, ולמדו מההיסטוריה שאי שיתוף פעולה, גם בתקופות שלכן, לוקח אותנו אחורה.
עליזה לביא: אנחנו בולעות את הצפרדע ומשתפות פעולה יחד כדי לקדם את הנושאים, כל אחד עם השרים שלה, עם המפלגה שלה, עם אנשי השטח שלה ועם הארגונים שהיא יותר קרובה אליהם.
עליזה לביא: בחקיקה אנחנו נפעל ונעשה.
עליזה לביא: אנחנו כבר עושים.
עליזה לביא: אין לנו זמן לדווח כאן על כל החקיקה שנעשית, גם של חברי כנסת.
עליזה לביא: חבר הכנסת שמעון סולומון ואילן גילאון מובילים הצעה לקצר או להגביל את משך הכהונה ויש כאן עוד הצעות.
עליזה לביא: אבל אנחנו צריכים אתכן בהצעות חוק וביוזמות.
עליזה לביא: שירלי כדוגמה, היא לא יכולה לצאת מכאן לבד.
עליזה לביא: היא לא יכולה לצאת מכאן לבד.
עליזה לביא: הפורום שלכן בסנכרון עם עוד ארגונים ועוד פורומים צריך להיות.
עליזה לביא: אנחנו כאן בשבילכן.
עליזה לביא: אם אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת, אנחנו נגביר את החקיקה ובכל דרך אנחנו כמובן נפעל בעניין הזה, אבל הפורום הזה חייב להיות נוכח גם בישיבות הוועדה למעמד האישה הרלוונטיות.
עליזה לביא: תבואו, תהיו חלק, תגישו ניירות עמדה, תציעו להציע שיתופי פעולה קואליציה-אופוזיציה.
עליזה לביא: זה חוצה מפלגות.
עליזה לביא: ככל שניטיב להבין את זה ולשים את מה שמפריד בינינו – כי יש מחלוקות אידיאולוגיות ויש שינויים פוליטיים – שנבין שיש בינינו ברית אחת כדי לקדם את הנושא הזה ואת כל ההשלכות שנובעות ממנו, רק כך נצליח.
עליזה לביא: תודה רבה לכולכם על המאמץ ועל ההגעה.
דוד צור: אנחנו מתחילים את הישיבה.
דוד צור: נושא הדיון היום מתרכז בעיקר בנושא תכנית משרד החינוך בבתי ספר לטיפול בנושא בעיית הזנות.
דוד צור: קיימתי שיחות במהלך הזימונים לוועדה, ודווקא מהשיחות האלו – אני רוצה לשתף אתכם.
דוד צור: זה הראה לי כמה הנושא הזה כל כך רגיש ויש נטייה לברוח מהעיסוק בו.
דוד צור: אני אומר את זה כיוון שמיד כשאנשים זומנו לדיון לוועדה הזאת היום, התגובה האוטומטית הייתה אבל אין לנו בעיה כזאת.
דוד צור: למה אתם בכלל מזמנים אותנו?
דוד צור: או שזה מתייג אותנו.
דוד צור: אתם מזמינים אותי, עיריית X, מה זה אומר, שאצלי בעיר יש בעיה כזאת?
דוד צור: אנשים פשוט לא רצו להגיע לדיון הזה.
דוד צור: אז קודם כל, אני מאוד מצר על הגישה.
דוד צור: אני עוד יותר מצטער על העובדה שהייתה גם תאונה בדרך, שמנעה משני נציגים של באר-שבע להגיע לפה.
דוד צור: כן, אבל אני מבין ששניים נתקעו באיזו תאונה בפלוגות.
דוד צור: לא מהעירייה, מוועד ההורים או משהו כזה.
<קריאה: נתניה כאן.
דוד צור: נתניה כאן, יופי.
דוד צור: מודיעין-מכבים, מצוין.
דוד צור: תל-אביב?
דוד צור: יש לנו פה את נעמה.
דוד צור: חיפה – איך זנחנו את הפריפריה המרכזית?
<קריאה: החינוך של חיפה גם פה.
דוד צור: אני רק רוצה לומר למי שלא חברים בוועדה הזאת באופן קבוע, נציגי הרשויות שהגיעו לפה, קודם כל, אנחנו לא שמים את האצבע על עיר כזאת או אחרת, כי אנחנו חושבים שהתופעה הזאת דורשת טיפול בכל הארץ.
דוד צור: הנושא הזה של צריכת זנות בבתי הספר על-ידי תלמידים ונוער היא תופעה שאנחנו מכירים אותה, התוודענו אליה.
דוד צור: היא לא בהכרח אומרת שבבית הספר הזה מתנהלת תופעת זנות, אלא שיש צריכה.
דוד צור: ולכן הנושא הזה של הפעילות של משרד החינוך עלה אצלנו כבר בכמה דיונים קודמים.
דוד צור: התרכזנו בכל הדיונים עד עכשיו, כמעט בכולם – בנושא האכיפה, שזה הנושא המרכזי שלנו.
דוד צור: הוועדה מבקשת דיווח מהמשטרה בעיקר, וממשרד המשפטים, הרווחה, ששם יש בעיות קשות מאוד.
דוד צור: יש נכונות גדולה מאוד לסייע, אבל יש חוסר במשאבים.
דוד צור: ציינו כבר גם את הפתיחות וגם את הרצון של הרווחה – שר הרווחה היה פה פעמיים.
דוד צור: הם הקצו משאבים די נדיבים כדי לפתוח מעון שלישי, וגם לתת קצת יותר סיוע לזנות קטינים.
<תמר ישראלי: מנתניה נמצאת גם מנהלת אגף הרווחה.
דוד צור: עוד יותר טוב.
דוד צור: ולכן אני יודע שהמצוקה ברווחה היא גדולה מאוד.
דוד צור: ככל שנותנים יותר, כך יש צורך גדול יותר.
דוד צור: בריאות, ששם עושים עבודה מדהימה, אם כי גם שם הם במצוקה קשה מאוד.
דוד צור: מרפאת "לוינסקי".
דוד צור: התרכזנו בעיקר בנושאים האלה.
דוד צור: ביקשנו שמשרד החינוך יבוא ויציג מה נעשה, מה התוכנית, האם זה מובנה בתוך מערכת החינוך, ומה התוכניות להמשך.
דוד צור: האם יש צווארי בקבוק, אם יש קשיים תקציביים, וכן הלאה.
דוד צור: הייתה לי שיחה הבוקר עם סגן שר החינוך, שהתנצל שכנראה הוא לא יוכל להגיע בגלל לו"ז.
דוד צור: אבל הוא אמר לי שהוא יעשה מאמץ, ובכל זאת יכול להיות שהוא יצטרף אלינו במהלך הישיבה.
דוד צור: אני ביקשתי ממנו להיות נוכח בדיון הזה, כי הוא חשוב מאוד.
דוד צור: אני מכבד מאוד את הדרג הפקידותי, אבל תמיד בסופו של יום יש איזו תקרת זכוכית, בדרך כלל תקציבית שנתקלים בה.
דוד צור: ולכן אנחנו, הוועדה, יכולים להיות פלטפורמה להעביר גם מסר וגם לפעמים, כשאין ברירה – ואני לא חסיד של זה, אבל לפעמים אין ברירה – אנחנו אוכפים את זה בחקיקה.
דוד צור: אני מבין שרוצים לפתוח בסרט.
דוד צור: יש פה סרט שהכינה דפנה.
דוד צור: אולי נשמע כמה מילים.
דוד צור: זו יונית לפני שהיא ילדה?
דוד צור: רואים.
דוד צור: מאחלים לה מזל טוב.
<דפנה ליאל: אני דפנה ליאל, כתבת החינוך של "חדשות ערוץ-2".
<דפנה ליאל: זו כתבה שעשיתי בעיקר באזור הדרום.
<דפנה ליאל: היה קשה מאוד לשכנע בנות להתראיין.
<דפנה ליאל: היו עוד הרבה בנות שהגענו אליהן ולא רצו להתראיין.
<דפנה ליאל: העבודה על הכתבה הזו נעשתה לפחות במשך שנה, ואתם תראו, בסוף היא כתבה יחסית קצרה, כי רוב הבנות לא רצו להתראיין בשום פנים ואופן.
<דפנה ליאל: הגענו לעוד נערה שגם צולמה וברגע האחרון החליטה שהיא מתחרטת.
<דפנה ליאל: מה שהבאנו בכתבה הם מקרי קיצון יחסית, אבל יש גם עוד הרבה בנות שאנחנו נחשפנו אליהן שעוסקות בזנות בצורה קצת פחות שיטתית.
<דפנה ליאל: מישהו מפתה אותן עם איזה ג'ינס, עם איזה "אייפון", או משהו אחר, והן נכנסות לזה קצת פחות עמוק.
<דפנה ליאל: אחת הבנות כאן – אנחנו לא נכנסנו לזה – אימא שלה היא זונה בעצמה.
<דפנה ליאל: רואים דפוס עצוב מאוד של מישהי שראתה את זה בבית, והאימא לא הצליחה להיחלץ מזה, והיא פשוט עושה את אותו דבר.
<דפנה ליאל: הנערה השנייה הגיעה לזה ממניעים כלכליים, ונשאבה לזה מאוד.
<דפנה ליאל: אני חושבת שהיום היא כבר חיילת.
<דפנה ליאל: תראו את הכתבה, ואחרי זה נוסיף עוד כל מיני שראינו במהלך העשייה של הכתבה הזאת.
<דפנה ליאל: (מקרינים סרט).
דוד צור: דפנה, אנחנו יכולים לשאול אותך.
דוד צור: אנחנו לא צריכים את יונית שתשאל אותם.
דוד צור: את יכולה בדקה או שתיים להסביר האם זה מקרה פרטי, משהו מייצג?
<דפנה ליאל: תראה, אלו מקרי קיצון, אבל הם קיימים.
<דפנה ליאל: אנחנו שומעים היום גם על ממדי העוני וכמה שזה הולך ומתרחב.
<דפנה ליאל: אני חושבת שהסטנדרטים החברתיים שעומדים בפני הילדים – כמו ששמעתם, רק הטיולים השנתיים עולים 500 שקל, אבל זה ידוע שלבני נוער יש עוד המון הוצאות שנחשבות בנורמה, ותלמידים רוצים שיהיה להם גם.
<דפנה ליאל: אבל אין מה להגיד, אלה מקרי קיצון, בדרך כלל משפחות עניות, לפעמים גם ילדים שחוו בעצמם, ויש להם ראייה מעוותת של מה זה יחסי מין, ובכלל על הגוף שלהם.
<דפנה ליאל: הרבה פעמים אלו בנות שכבר חוו פגיעה.
<דפנה ליאל: לדעתי, השאלה שנשאלת היא האם זה יכול לקרות לכל אחד.
<דפנה ליאל: ברמה כל כך סיסטמתית, אני חושבת שיש קבוצות שהן יותר מועדות לפורענות מאחרות.
<דפנה ליאל: אני חושבת שזה לא מספיק אופציה שעולה בדעתם של אנשי חינוך, שבכלל יכול להיות דבר כזה.
<דפנה ליאל: זה כן קורה, וזה קורה בכל מקום, אבל זה קורה אצל החלשים ביותר.
<דפנה ליאל: דווקא הם, מן הסתם, צריכים הכי הרבה הגנה והכי הרבה תשומת לב.
<דפנה ליאל: בוא נגיד שעבדנו בשביל להגיע אל הבחורות האלה, ועבדנו קשה מאוד גם בשביל לשכנע אותן לדבר.
<דפנה ליאל: זה לא משהו שנמצא תחת כל עץ רענן.
<דפנה ליאל: אבל זה קיים.
דוד צור: תודה דפנה, שהארת לנו פינה חשוכה גם אצלנו.
דוד צור: אני מברך את ילדי בית ספר "ימין אורד" מניר עציון.
דוד צור: באתם דווקא לנושא ולעניין חשוב.
דוד צור: צריך לומר שגם אם המקרים הם מקרי קיצון ונדירים, התפקיד של הבית הזה, במיוחד של הוועדה הזאת בתוך הבית הזה, הוא לטפל גם במקרי הקיצון האלה כדי שלא יהיו כאלה דברים.
דוד צור: אני אשמח לשמוע את אנשי משרד החינוך.
דוד צור: בעיקר התייחסות לשתי זוויות, האחת, כפי שאמרתי, מה התוכניות שנעשות בעניין, ולעניין המודעות של המורים לתופעות שקורות בתוך בית הספר.
דוד צור: הדבר השני, תכניות החינוך בכלל לגבי הצריכה של הזנות, להביא נערות ליוו למסיבות, אירועים וכן הלאה.
דוד צור: איזה תכניות נעשות בעניין הזה כדי לקעקע את הלגיטימציה של הנושא הזה, ובכלל?
<שוש צימרמן: שמי שוש צימרמן.
<שוש צימרמן: אני מנהלת אגף תכניות סיוע ומניעה בשירות הפסיכולוגי ייעוצי במשרד החינוך.
<שוש צימרמן: זה אגף שמפתח תכניות חינוכיות לחיזוק כוחות ותוכניות מניעה שונות.
<שוש צימרמן: איתי יושבת אושרה לרר, שהיא אחראית על היחידה לשוויון בין המינים.
<שוש צימרמן: אנחנו נציג את המדיניות שלנו במשרד בנושא הזה.
<שוש צימרמן: אני רוצה להתחיל ולהגיד שהסרט הוא באמת מזעזע.
<שוש צימרמן: אנחנו כמשרד החינוך רואים לעצמנו חובה לחנך בני נוער לעמדה ערכית ששוללת זנות, שוללת צריכת זנות ופגיעה מכל סוג שהוא.
<שוש צימרמן: זאת העמדה הערכית שחשוב לנו לקדם.
<שוש צימרמן: השאלה שאני רוצה לשאול, לתפיסה שלנו, מהו ההקשר החינוכי שבתוכו אנחנו רוצים לשים את הדיון בסוגיות האלה.
<שוש צימרמן: יש לנו שתי תכניות חינוכיות, שאני קצת אתאר אותן.
<שוש צימרמן: הן תכניות גג למעשה.
<שוש צימרמן: אני אתאר אותן ואתאר את התפיסה שעומדת מאחורי אחת מהן.
<שוש צימרמן: אושרה תתאר אחר כך את התפיסה של התוכנית השנייה.
<שוש צימרמן: התוכנית הראשונה היא תכנית כישורי חיים.
<שוש צימרמן: זו תכנית גג שיש בה אוסף של תכניות לחיזוק כוחות בני הנוער בהתמודדות במצבי חיים שונים.
<שוש צימרמן: היא מכילה פיתוח וחיזוק כוחות במצבי יומיום של חברות, של חרם חברתי, של התמודדות עם כל מיני סוגיות של דילמות, מסיבה, שתיית אלכוהול.
<שוש צימרמן: היא גם מתמקדת בנושא של חינוך למיניות בריאה ומניעת ניצול מיני.
דוד צור: כמה שיעורים כאלה?
דוד צור: באיזו מסגרת זה מובא?
דוד צור: ולמי?
<שוש צימרמן: אני אגיד.
<שוש צימרמן: זו תכנית חובה מ-א' עד י"ב לפי חוזר מנכ"ל.
<שוש צימרמן: בבית ספר יסודי יש שעה שבועית שמוקדשת לנושא הזה במיוחד.
<שוש צימרמן: זה נחשב כ-30 שעות שנתיות.
<שוש צימרמן: בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה זה נעשה במסגרת שעת המחנך.
<שוש צימרמן: 15 שעות בשנה.
<שוש צימרמן: זה חצי-חצי עם סוגיות אחרות של חינוך חברתי.
דוד צור: איזה השתלמויות עוברים המורים, המחנכים?
<שוש צימרמן: מי שאמון על הדרכה והכוונה של התוכנית הזו הן היועצות החינוכיות בבית הספר.
<שוש צימרמן: בשלוש השנים הראשונות לכניסתן לעבודה היועצות החינוכיות עוברות השתלמות עם סרוויס של 60 שעות בשנה, שמכשירה אותן לעבוד עם צוותים על הנושאים השונים שכישורי חיים משמשת להם מטריה.
דוד צור: אני מנסה להיות ספציפי.
דוד צור: מכיוון שאני לא יושב-ראש ועדת כישורי החיים – למרות שיש לי כנראה כמה רעיונות לתרום לעניין הזה – אני מאוד ספציפי לגבי העניין של הזנות.
דוד צור: כמה משעות כישורי חיים – כי יש לנו פה נציגים, שתיכף נשמע אותם, של משרד הרווחה ושל משרד המשפטים, המתאמים.
דוד צור: האם הם פעם הגיעו לתת איזו השתלמות כזאת למשל ליועצים החינוכיים בבתי הספר?
<שוש צימרמן: במסגרת ההשתלמות של היועצים החינוכיים הם חשופים לכלל מצבי סיכון של בני נוער.
<שוש צימרמן: כלל מצבי הסיכון.
דוד צור: שוש, אני מצטער להגיד לך, את עונה לי בסיסמאות.
דוד צור: אני רוצה נתונים.
דוד צור: כמה שעות, אם בכלל, בנושא הזה יש השלמויות?
דוד צור: לא במסגרת הכללית של כישורי חיים.
דוד צור: אנחנו פה בוועדה מאוד ספציפית, שמנסה להתמודד עם בעיה מאוד ספציפית.
דוד צור: אנחנו צריכים לשמוע תשובות קצת יותר קונקרטיות.
<שוש צימרמן: אני אחזור ואומר, קודם כל, צריך להבין את נקודת המוצא של התוכנית, היא באה לחזק כוחות.
<שוש צימרמן: אנחנו מעריכים שכשעובדים עם בני נוער על יחסים שוויוניים, כשעובדים עם בני נוער על מניעת ניצול מיני, כשעובדים עם בני נוער על הדדיות בקשר, בהכרח גם נוגעים בשאלת הזנות.
<שוש צימרמן: זה לא אומר שלא צריך לגעת בה במישרין.
<שוש צימרמן: אבל התפיסה החינוכית שלנו אומרת שחשוב לנו לעבוד עם בני נוער על ההתנהגות הרצויה.
<שוש צימרמן: עיקר הדגש מושם על זה.
<שוש צימרמן: התוכניות שלנו והיועצות החינוכיות הן שמנחות את המחנכות, הן שמהוות איש הקשר בבית הספר להיוועצות ולהדרכה בנושא כישורי חיים.
<שוש צימרמן: הן משמשות כתובת להיוועצות ולהדרכה.
<שוש צימרמן: חשוב לי להדגיש את התפיסה.
<שוש צימרמן: השאלה מה אתה שם במוקד.
<שוש צימרמן: האם אתה שם במוקד את ההתנהגות הבעייתית, או שאתה שם במוקד את ההתנהגות הרצויה?
דוד צור: התחושה שלי, מעולם המושגים שגדלתי בו –בעולם המושגים שגדלתי בו, זה בערך כמו שהייתי שואל עכשיו את רב-פקד רובי איך אתם מטפלים בתופעת הזנות במשטרה, אז הוא היה עונה לי אנחנו בעד שמירה על החוק.
דוד צור: אנחנו מחנכים גם את השוטרים שלנו לאכוף את כל עבירות החוק.
דוד צור: זו בערך התשובה, אם אני לוקח את זה מעולם המושגים הפשטני.
דוד צור: אני לא מזלזל באמירות שלך.
דוד צור: באופן כללי את אומרת אנחנו מחזקים את המורים ואת היועצים איך ללמד את התלמידים כישורי חיים.
דוד צור: במסגרת זאת, גם מלמדים אותם לחינוך מיני ושלילת הצריכה וכן הלאה.
דוד צור: אני רק לא מצליח להבין, אני שואל אותך לפרטים, כמה שעות – לא שעות חברה.
דוד צור: יש פה תלמידים, ואני מניח שאם אני אשאל אותם – במקרה, אלו תלמידים אקראיים – מתי בפעם האחרונה – מי פה נציג התלמידים?
דוד צור: מי שלא יצביע, אני אצביע עליו.
דוד צור: מי מהתלמידים רוצה להגיד איזו מילה?
דוד צור: במקרה נכנסתם.
דוד צור: אני רוצה לשאול אתכם, האם המילה זנות עלתה באחד הדיונים אצלכם בבית הספר?
דוד צור: ראית, לא תכננתי את זה.
<שוש צימרמן: זה עדיין לא אקראי, כי זה בית ספר אחד.
דוד צור: אבל זה לא הגיוני שבחיים לא הייתה להם שעת חברה.
דוד צור: התחלנו בספטמבר את שנת הלימודים.
דוד צור: אנחנו כבר בדצמבר עוד מעט.
דוד צור: הם בחיים לא שמעו את המילה זנות.
דוד צור: מה שאני בא להגיד הוא שמתוך חוסר רצון להתעסק בעניין הזה, להגיד אין בעיה, אז לא מדברים על זה גם.
<שוש צימרמן: אני בכל זאת רוצה לחדד משהו בתפיסה.
דוד צור: בבקשה, אנחנו רק חייבים להתקדם.
דוד צור: אם את רוצה בכל זאת להגיד משהו שישאיר רושם אחר, אני אשמח.
<שוש צימרמן: אני רוצה להגיד מהי התפיסה, שהיא מבוססת מחקר, שעליה אנחנו עובדים.
<שוש צימרמן: אני אתן דוגמה.
<שוש צימרמן: יש מחקרים שמראים שאם עובדים עם תלמידים על חיזוק אופטימיות למשל, אז אנחנו עוזרים להם להימנע מכל מיני מצבי סיכון.
<שוש צימרמן: זה לא בהכרח שאתה חייב להתמקד בהתנהגות הסיכונית כדי לגרום להפסקתה.
<נעמה ריבלין: אבל על סמים כן מדברים בנוסף לכישורי חיים.
<נעמה ריבלין: על אלימות מדברים.
<נעמה ריבלין: זאת אומרת, יש נושאים שנכנסים.
<שוש צימרמן: נכון.
<נעמה ריבלין: זאת אומרת שלא מדברים רק על כישורי חיים.
<נעמה ריבלין: אז גם על זנות.
<שוש צימרמן: גם על פגיעה מינית ועל ניצול מיני מדברים.
<שוש צימרמן: זה חלק מתוך התוכנית.
דוד צור: תראי, אני מבין את הגישה.
דוד צור: אני רוצה להגיד לך רק מהזיכרון האישי שלי בתור תלמיד בבית ספר תיכון, אני זוכר סרט שבזמנו הביאו לנו, קראו לו "ג'ימי היפה".
דוד צור: עד היום אני זוכר את השם הזה, בנושא של סמים.
דוד צור: אגב, אני נעלבתי, אפילו לא שאלו אותי במשאל שעשו לחברי הכנסת אם השתמשתי או לא השתמשתי.
דוד צור: במקרה הייתי בחו"ל.
דוד צור: אני מאמין ששאלו את העוזרים שלי.
דוד צור: לא השתמשתי.
דוד צור: גם הייתי ספורטאי, בחיים לא חשבתי שאני צריך ללכלך את הגוף שלי בדברים האלה.
דוד צור: אני זוכר שהסרט הזה הותיר בי רושם איום ונורא.
דוד צור: אני לא יודע אם עד היום מקרינים את הסרט הזה.
דוד צור: בתור תלמיד תיכון ישבתי שם, הסתכלתי בסרט ואמרתי: הסמים האלה, זה יכול להביא אותך למקום איום ונורא.
דוד צור: עכשיו, זה מקרה קיצון.
דוד צור: הסמים בבית ספר – אני יכול להגיד לך שזו תופעה מטרידה.
דוד צור: אני לא יו"ר ועדת הסמים, אבל כקצין משטרה בכיר עסקתי בעניין הזה, וזה כל פעם הטריד אותי מחדש, איך לא מצליחים לקעקע את העניין הזה.
דוד צור: זה לא אומר שתופעת הזנות בבתי הספר היא תופעה נפוצה.
דוד צור: אני מניח שדפנה האירה בפנס אירוע שמאוד קשה לכולנו להסתכל עליו.
דוד צור: אבל זו המראה שלנו ואנחנו לא מתמודדים עם זה.
דוד צור: זו התחושה שלי.
<שוש צימרמן: אני רוצה בכל זאת להגיד, יש שני פנים לתופעה הזאת.
<שוש צימרמן: יש את הפן של ילדים שמתדרדרים לזנות.
<שוש צימרמן: יש כאן נסיבות משפחתיות מאוד מורכבות, שלא תכנית כזו או אחרת של בית ספר היא זאת שתשיג.
<שוש צימרמן: הפן של צרכני – זו בעיני קבוצת היעד.
<שוש צימרמן: אני חושבת שיש לנו תכניות מאוד מפותחות שמדברות על מניעת ניצול מיני.
<שוש צימרמן: יכול להיות שאנחנו צריכים כרגע, בעקבות הדיון הזה, לבחון ולהוסיף עוד פרק לתוך התוכנית שדנה בנושא הזה של זנות בצורה ישירה.
<שוש צימרמן: אני יכולה להגיד שבמקומות שבהם יש איתור של בעיה של בני נוער שצורכים זנות, או שנותנים מתנות, שם מפותחת תכנית מכוונת ומיוחדת.
<שוש צימרמן: יש לנו אולי מה להרחיב בתוך התוכנית שיכלול גם נגיעה ישירה.
<שוש צימרמן: למשל ג'סטין ביבר, זה בדיוק סוג של סיטואציה שנחשפה שדורשת מאתנו חשיבה, לראות איזה מענה חינוכי אנחנו נותנים לבני נוער.
<שוש צימרמן: זה בוודאי.
<שוש צימרמן: אבל צריך לראות מה אנחנו שמים במוקד.
<שוש צימרמן: אנחנו שמים במוקד חיזוק כוחות לניהול זוגיות בריאה ולא לניצול מיני.
דוד צור: שוש, אני מגדיר את עצמי כמחנך קטן.
דוד צור: אני לא איש חינוך.
דוד צור: אני לא גדלתי בבית ספר, רק כתלמיד.
דוד צור: אני לא מומחה בנושא תכניות חינוך.
דוד צור: אבל זה ברור לי לגמרי – אני דווקא לוקח את הסיום של הדברים שלך – שזה חשוב מאוד לבדוק את עצמנו מדי פעם בתוכניות האלה.
דוד צור: כל פעם להתאים אותן.
<שוש צימרמן: אנחנו מוסיפים כל הזמן לפי מה שקורה במציאות.
דוד צור: אני רוצה לשמוע דווקא ממשרד הרווחה.
<שוש צימרמן: אנחנו שירות פסיכולוגי ייעוצי, ויש לנו את תכנית כישורי חיים.
<שוש צימרמן: אבל יש גם את היחידה לשוויון בין המינים במשרד, שגם מתעסקת בנושא מצד אחר.
<שוש צימרמן: אני מציעה לשמוע גם אותה.
דוד צור: אני אשמע אותה, כי אמרתי משרד הרווחה, זה גם מתאים, לא?
<שוש צימרמן: לא, משרד החינוך.
<אושרה לרר: אושרה לרר, הממונה על השוויון בין המינים במשרד החינוך.
<אושרה לרר: התפיסה שלנו ביחידה, והיא התפיסה שמקובלת במשרד החינוך – להבדיל משפ"י, שזו תפיסה יותר ייעוצית טיפולית – היא תפיסה יותר סוציולוגית.
<אושרה לרר: אנחנו מסתכלות בעבודה שלנו ביחידה על מה בחברה מאפשר תופעות של אלימות מגדרית למיניה, ואנחנו עובדות עם צוותי מורים ועם בתי ספר שמבקשים אותנו.
<אושרה לרר: זה וולונטרי, זה לא מחויב.
<אושרה לרר: אנחנו עובדים איתם כדי לזהות את ההבניות החברתיות האלה, לזהות את התפיסות המוטעות, התפיסות שמובילות.
<אושרה לרר: בשבילנו זנות היא חלק מאלימות מגדרית שהיא על טווח מאוד רחב של סוגי אלימות מגדרית.
<אושרה לרר: בית ספר שרוצה להעמיק בתחום הזה מזמין תכניות שלנו, ובתוכניות האלה בהחלט מדובר גם בזנות כחלק מיתר הפגיעות.
דוד צור: אתם יוזמים גם הפוך, גם מזרימים להם?
<אושרה לרר: אנחנו מציעים לבתי ספר, בוודאי, ואנחנו פורסים בפניהם את התוכניות.
<אושרה לרר: גם השתלמויות מורים וגם תכניות לתוך בתי הספר.
<אושרה לרר: אבל זה נעשה אחרי שבית הספר כבר עובר את התהליך שהוא עובר יחד עם שפ"י, של כישורי חיים.
<אושרה לרר: אתה ראית סרט, ולך זה עשה את הרתיעה.
<אושרה לרר: באותה מידה יכול היה לשבת בכיתה שלך תלמיד או תלמידה אחרת שהיו רואים את אותו סרט – ויש מחקרים שאומרים את זה – וזה עושה להם בדיוק הפוך.
<אושרה לרר: אותו דבר מבחינתנו לדבר על זנות.
<אושרה לרר: ללא הקשר וללא תהליך ארוך מאוד שמדבר קודם על התפיסות הערכיות שעומדות בבסיס מניעת הזנות – של כבוד האדם, של שוויון ערך האדם - - -
דוד צור: אני מאוד מתחבר למה שאת אומרת.
דוד צור: אני אומר יופי, לכו עם זה.
<אושרה לרר: ואז בסופו של דבר, לקראת סוף התוכנית הזו אנחנו מביאים גם את המילים המפורשות – זנות, פורנוגרפיה, תקיפות מיניות.
דוד צור: אז אם אני מתרגם את זה עכשיו לשפה הפשוטה, אם אני אשאל את התלמידים האלה בעוד ארבעה חודשים, הם יגידו כן, בדיוק הגענו לשלב הזה עכשיו.