GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת קריב: הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב, כי זה גם מה שיאפשר טכנולוגיה שמותאמת יותר לנשים ותקדם אותנו כברת דרך עצומה קדימה.
יפעת קריב: אני רק יכולה לברך אתכם על הדיון הפורה הזה ולהתנצל שאני צריכה לרוץ לוועדה אחרת, ואני מתנצלת שהפסדתי את רוב הדיון, אבל נעשה גם וגם וגם ולא נוותר, כמה קשה שזה יהיה.
יפעת קריב: בהצלחה.
עליזה לביא: תודה לך, חברת הכנסת קריב.
עליזה לביא: נדיה אליס מהמכון למדיניות העם היהודי, בבקשה.
<נדיה אליס: תודה, שלום.
<נדיה אליס: הכנתי את המצגת שיש מולכם, לא אחזור על כל הנתונים שאתם מוצאים בעמודים הראשונים, כי הם מדברים בעד עצמם וגם כי די דיברנו על זה.
<נדיה אליס: אני רק רוצה להתייחס לכמה נתונים מסוימים, אחד בעיקר שקשור לצה"ל, יש נתון שמצאתי שאומר שנשים מהוות 34% ממצבת החובה בצה"ל, שיעור הנשים שמתגייסות לצה"ל הולך ויורד במהלך השנים, רואים במצגת שהוא עמד ב-2008 - - -
<רחל טבת ויזל: לא מדויק.
<רחל טבת ויזל: כבר לא.
<אריאל ויינר: בשלוש-ארבע השנים האחרונות אחוז הנשים עולה.
<רחל טבת ויזל: ממצגת ישנה שלנו מ-2008 אנחנו חוזרים בחזרה.
<נדיה אליס: אבל הנתון המעניין בעצם - - -
עליזה לביא: אז רגע, אז מה הנתון היום?
<רחל טבת ויזל: קצת עולים בנתוני הגיוס כי יש יותר בנות דתיות שמתגייסות, אז אנחנו לא בירידה אלא בסוג של עלייה.
<רחל טבת ויזל: לא עלייה מדהימה, אבל - - -
עליזה לביא: 34% היום?
עליזה לביא: כמה בנות?
<רחל טבת ויזל: לפי 34%.
<נדיה אליס: בדיוק.
<נדיה אליס: הנתון המעניין הוא לגבי בנות דתיות וחרדיות שבוחרות לא להתגייס בשל אורח החיים הדתי שלהן.
<נדיה אליס: יש היום תוכניות לגיוס חרדים כמובן, ואני שואלת את עצמי, אני שואלת אתכם בעצם, האם אי-אפשר לחשוב על תוכנית לגיוס בנות חרדיות ודתיות, תוכנית שתאפשר להן ללמוד בכיתות רק של בנות.
<רחל טבת ויזל: יש לנו, יש.
<רחל טבת ויזל: את מתפרצת לדלת פתוחה, לא זאת הבעיה.
<נדיה אליס: זהו, אני שואלת, באמת אני רוצה לשאול מה המצב.
<רחל טבת ויזל: ישנם פרויקטים, חלקם לא מפורסמים לציבור, לדוגמה, אנחנו מגייסים עכשיו בנות חרדיות דרך "מכון טל" שעושות עתודה.
<רחל טבת ויזל: ישנם פרויקטים, אבל כשאנחנו מדברים על הציבור של הבנות הדתיות ובוודאי החרדיות לא כל הפרויקטים הם פרויקטים כאלה שצריך לפרסם אותם בראש חוצות, ומי שצריך לדעת יודע.
<רחל טבת ויזל: הפרויקט מ"מכון טל" הוא פרויקט מאוד מיוחד שהתחיל רק בשנה שעברה, זו ממש פריצת דרך, וזה דבר אחד.
<רחל טבת ויזל: דבר שני, מהניסיון שלנו עם הבנות הדתיות הלאומיות, לא החרדיות, אין כל כך רצון להגיע למסגרות שהן מסגרות הומוגניות של בנות דתיות בלבד.
<רחל טבת ויזל: מי שרוצה, מגיעה למקומות של חינוך, ומתוך הידע שלי, ממה שקורה באולפנות ובחינוך הדתי לבנות הדתיות, אין כל כך חינוך לטכנולוגיה, כך שזה לא שיש לי עכשיו קבוצה של 100 בנות מאולפנות ברחבי הארץ שרוצות ללמוד טכנולוגיה.
<רחל טבת ויזל: אם תהיה יוזמה כזאת ותהיה קבוצה של בנות דתיות שרוצות טכנולוגיה ורוצות איזשהו משהו כמו החרדים, נחשוב על תוכנית ונעשה תוכנית כזאת.
<רחל טבת ויזל: רק צריך בשביל זה אנשים, זה הכול.
<רחל טבת ויזל: אנחנו ערוכים לכל תוכנית שקשורה לטכנולוגיה בכל צורה שהיא, רק שתבואנה.
<רחל טבת ויזל: אין בעיה.
<נדיה אליס: אני רק רוצה לדבר שנייה על ההיבט היהודי.
<נדיה אליס: אנחנו במכון למדיניות העם היהודי תמיד מתרכזים יותר על ההיבט היהודי של הדברים, ופה מדובר בחינוך.
<נדיה אליס: הבנים והבנות כשהם ילדים נחשפים לכל מיני סטריאוטיפים והטיה מגדרית ומה שנקרא "hidden curriculum" בבתי-הספר שבא לידי ביטוי בהעדפה סמויה של המורה לקידום הבנים.
<נדיה אליס: הבנים גם נחשפים לכל מיני משחקים שקשורים לעקרונות פיזיקליים, מה שלא קורה לבנות.
<נדיה אליס: בקיצור, אנחנו חיים בתרבות שבאמת מחזקת את הסטריאוטיפ של הגבר ה-geek, שזה בכלל לא מתאים לדמות הקלאסית של האישה, ואנחנו ממליצים על יצירת ועדה שתבחן את התוכן של התוכניות לילדים, של תוכניות הטלוויזיה, של המשחקים, של הסיפורים, של הסרטים; ואנחנו גם ממליצים על כל מיני תוכניות שבאות מארצות-הברית, מהקהילות היהודיות מבתי-הספר, שדרך החינוך היהודי מעודדות את השוויון בין בנים ובנות.
<נדיה אליס: ואנחנו חושבים שליהדות יש באמת תפקיד מאוד מאוד חשוב, בעיקר במדינת ישראל, ואנחנו כן חושבים שיש לנו מה ללמוד מהקהילה האמריקנית.
<נדיה אליס: ואשמח גם לספר אחר כך על כל מיני תוכניות שיש בארצות-הברית.
<רחל טבת ויזל: העיר פה אריאל לידי, עברנו את שלב המחקרים.
<רחל טבת ויזל: שמענו הרצאה מעלפת של ד"ר משיח, אחותה של חברת הכנסת לביא, שדיברה על ההסללה של ילדים בגיל גן וקרוב לגילאי גן לכיוונים שהם לא טכנולוגיים לבנות וטכנולוגיה לבנים.
<רחל טבת ויזל: המחקרים קיימים, אנחנו מוצפים במחקרים.
<רחל טבת ויזל: אנחנו בשלב של לעשות משהו.
<רחל טבת ויזל: אנחנו מכירים כבר, אנחנו יודעים, מכירים את ההסללות, רואים את הרצון של נשים להצליח, ולכן הן נוטות להגיע למקצועות שיותר קל להצליח מאשר למקצועות הגבריים שלכאורה יותר קשה להצליח.
<רחל טבת ויזל: הכול קיים, הנתונים קיימים על השולחן, אנחנו מסתכלים עליהם כבר שנים, ואנחנו לא עושים עבודה מספיק רצינית.
<רחל טבת ויזל: יש לנו הרבה מאוד תוכניות בבתי-הספר.
<רחל טבת ויזל: כשאנחנו מגיעים לבתי-הספר, אנחנו נכנסים לבתי-הספר בשביעית-שמינית, אני אומרת לכם, זה מאוחר מדי.
<רחל טבת ויזל: אנחנו מגיעים לבנות שעמדתן מגובשת, כבר יודעות מה הן רוצות.
<רחל טבת ויזל: וכשאנחנו היום פותחים קורס באלקטרוניקה ואיכשהו לוקחות את העיוני פה ושם ושואלות מה הבנות תִגברו בבית-הספר, תִגברו קולנוע, סוציולוגיה, פסיכולוגיה, משפטים, אוסף שמונצס שאין מה לעשות אתו, בוודאי לא בצבא, ואז הן מוצאות את עצמן בכל מיני תפקידים, גם בצבא, שהם לא רלוונטיים.
<אלה שטראוס: אין לכם תוכניות בבתי-ספר יסודיים שאתם כבר נכנסים?
<רחל טבת ויזל: תראי, זו שאלה טובה, תשמע את זה רגע גם חברת הכנסת לביא, האם זה נכון שהצבא עם המדים יכנס לבתי-ספר יסודיים?
<אלה שטראוס: לא חייבים להיכנס על מדים, אפשר להיכנס - - -
<רחל טבת ויזל: מה זאת אומרת?
<רחל טבת ויזל: צריך לעשות פה תחימה בין מה שעושה הצבא וקצת אחורה עם המיועדים לגיוס - -
<אלה שטראוס: אז לא הצבא.
<רחל טבת ויזל: - - לבין מה שצריכה לעשות המדינה, משרד החינוך, משרד המדע.
<רחל טבת ויזל: יש גבול.
<רחל טבת ויזל: אני לא חושבת שזה יהיה נכון.
<רחל טבת ויזל: לא ארצה שהילד שלי בכיתה ז' ייחשף ללובש מדים בגיל הזה, לאט לאט.
<אלה שטראוס: אז לא אתם צריכים להיכנס, אבל אולי - - -
<רחל טבת ויזל: זה בדיוק העניין.
עליזה לביא: אנחנו חוזרים עוד פעם לגוף המרכז הזה, ואני פה בשקט אומרת לבינה שהיא לדעתי האישה הנכונה, בזמן הנכון, במקום הנכון, עם כל הרקורד המדהים שלך והיכולות שלך, את חייבת להרים את זה.
<בינה בראון: קודם כול, תודה רבה.
<בינה בראון: תגידי עוד פעם, אולי גם אאמין בכל הקומפלימנטים האלו.
<בינה בראון: חברותי מההיסטוריה מחייכות בקצה האולם.
עליזה לביא: אני לא צודקת?
<בינה בראון: יש לנו את המועצה שבראשה עומדת אישה מאוד מכובדת ומאוד רצינית, ואנחנו ננסה ככל שביכולתנו להפעיל את המועצה בכיוונים האלו.
<בינה בראון: זאת אומרת, אם אנחנו יודעים מה הבעיה, אם אנחנו יודעים – לממשלה יש שליטה בערוצי השידור, היא יכולה להכווין שידורים, היא יכולה לנסות לעשות תוכניות חינוך.
<בינה בראון: אני מבקשת שתתני לי חודש לחזור עם תשובה איך אנחנו יכולים בעזרתך הטובה ובעזרת הוועדה להתחיל לכוון עשייה ממשית.
עליזה לביא: אחד הנושאים שלי זה הנושא של הגיור, זה נושא שהוא בדמי, אני פועלת, פעלתי עוד קודם שהגעתי לכאן, אני זוכרת מפגש שהיה לי עם אבי ניר המנכ"ל של "קשת", הייתי גם חברת מועצת הרשות השנייה והיו לנו ויכוחים על נושאים אחרים, ואז אמרתי לו: אתה יודע מה, שים לי מתגייר אחד בבית "האח הגדול" ואז אני אתך.
עליזה לביא: היה לנו ויכוח על הריאליטי ועל הבית "האח הגדול", זה היה אז סיפור של הכדורים וכו'.
עליזה לביא: למה אני אומרת את זה?
עליזה לביא: אני אומרת את זה כי באמת מדענית אחת בבית "האח הגדול" - - -
<מאירה בסוק: אין מצב.
<רחל טבת ויזל: מדענית לא תסכים להגיע לשם.
עליזה לביא: מדענית אחת שתהיה שם.
<קריאות: תשלחי אותה ל"הכפר" - - -
עליזה לביא: "הכפר", החלל, אני לא יודעת מה.
<קריאה: - - - מהתוכנית הזאת, לא רואים אותם בכלל, לא צופים בתוכניות האלה.
עליזה לביא: א', אני לא מזלזלת היום בשום דבר.
<מאירה בסוק: לא צריך להגזים.
<קריאה: אל תזלזלי, אבל תכירי במציאות.
<אושרה לרר: אבל זה בית-הספר של הילדים שלנו, גם אם נעצום עיניים זה בית-הספר - - -
<קריאה: זה בסדר, אני לא נגד זה, אבל אני אומרת שזה חלב, איך אומרים?
<קריאה: תה וקפה, זה לא בדיוק - - -
עליזה לביא: אני לא מסכימה אתך, אני לא מסכימה אתך.
עליזה לביא: כשמדברים על תוכנית חירום לאומית או על תוכנית לאומית לקידום נשים במדע צריך לסנכרן את כל הכלים הקיימים, לבוא ולזהות את כל מה שמשפיע בתהליך הסוציאליזציה.
עליזה לביא: אי-אפשר להתעלם מאמצעי התקשורת, אסור לנו להתעלם מאמצעי התקשורת.
עליזה לביא: אמצעי התקשורת לוקחים את כל הנושא של ההבדלים בין המינים וכל העבודה המדהימה שנעשית בבתי-הספר ומחזירים אחורה.
עליזה לביא: כל הנושא שדיברתם עליו של החולשה של נשים והחשש של נשים והלקיחה שלהן אחורה נובעים מאמצעי התקשורת, ואם לא נדע להתמודד עם אמצעי התקשורת, כל העבודה הנפלאה שנעשית, והיא נעשית, לא לוקחת אותנו קדימה, היא לוקחת אותנו אחורה.
עליזה לביא: ולחשוב ש"האח הגדול", או אני לא יודעת מה, זה משהו שאסור לנו להיות שם, אני לא אומרת "להיות שם", אני רק אומרת שבשולחן כזה, בינה, שאת מרכזת אותו, צריך לחשוב על כל החסמים ועל מה מעכב.
עליזה לביא: ואיך יכול להיות ש-20% אנחנו כבר חמש שנים ושש שנים ואומרת היוהל"נית, ובצדק, אנחנו כבר יודעים את המחקרים האלה בעל-פה.
עליזה לביא: כבר נתתי את ההרצאות האלה לפני עשר שנים באקדמיה על הנושא של חסמים בפני נשים, וכשאני שומעת את הנתונים האלה, אני אומרת: רגע, מה, אנחנו חיים בחלם?
עליזה לביא: יש לנו את הידע, יש לנו את ההבנה, יש לנו את הבנות שלנו שצומחות לידנו, לאן אנחנו מנווטים אותן?
עליזה לביא: וזה סוג של אחריות כלפי הדור הבא שלנו, ואם לא נתערב ולא ניתן פה את התמריצים הנכונים, גם התרבותיים וגם הכלכליים, לא הכול זה כסף, ונשמע פה הרבה מאוד רצון טוב, אמרו מקודם המנהלות של IBM: אנחנו רוצות לקחת, אף אחד לא מזמין אותנו.
עליזה לביא: הרצון קיים.
<בינה בראון: אעשה מיפוי ראשוני תוך חודש ימים להגיד לך מה כיווני הפעולה.
עליזה לביא: עורכת-הדין דנה נאור, נסיים אתך ונקרא את הסיכומים של הוועדה.
<דנה נאור מנדאל: חבל שמסיימים אתי כי רציתי להגיד דברים מדכאים קצת, אז אשתדל להיות חיובית.
<דנה נאור מנדאל: אז קודם כול להגן על כבודן של בוגרות מדעי החברה, אני חושבת שאמרה פה עורכת-הדין קרן גרינבלט משדולת הנשים, שהיא אגב בוגרת תיכון לאומנויות ויוצאת 8200, אז גם המיון של הצבא, שאני מאוד מעריכה אותו, דווקא מהאנשים שאני מכירה הוא גם יכול להיות מגוון, ולא צריך אולי לסגור את הדלת למי שלא למדה פיזיקה, כימיה בתיכון ואפשר לנסות נשים.
<דנה נאור מנדאל: נערות חכמות יכולות ללמוד מהר הרבה מאוד דברים בצבא, בכל מקום, וגם בוגרות מדעי החברה.
<דנה נאור מנדאל: יש עכשיו אמנה כזאת של מנכ"לי חברות, אם אני לא טועה, שאמרו שינסו לעודד בוגרי ובוגרות מדעי הרוח מתוך התפיסה שגם לתחום הזה יש מה לתרום, אז גם כך אפשר לקדם נשים שלא בחרו ללמוד מקצועות טכנולוגיים.
<דנה נאור מנדאל: אבל אני כן רוצה להגיד משהו על שוק העבודה, זה לא עלה פה בנושאי השיחה.
<דנה נאור מנדאל: אי-אפשר לדבר על קידום נשים בלי לדבר על נושא של איזון עבודה-משפחה, במיוחד בתחומים הטכנולוגיים אנחנו רואות את זה – חברות היי-טק וחברות מקצועות טכנולוגיים בכלל, מקומות עבודה עם תרבות ארגונית מאוד בעייתית בתחום של איזון עבודה-משפחה; זה גם עלה מהציטוטים מדוח כרמי, נשים שלא רוצות לוותר, הרבה פעמים גם נשים שמוכנות כביכול לוותר על התפקיד ההורי שלהן אין להן ברירה כי אין מישהו שיעשה את התפקיד ההורי במקומן, אין מסגרות, אנחנו כל הזמן מדברות על זה פה בוועדה.
<דנה נאור מנדאל: אז חשוב מאוד לא להתעלם מהנושא כי הרבה פעמים גם אם יש רצון, אז אנחנו רואות את זה בשלב בחירת המקצוע, בחירת הקריירה של נשים מראש; וגם שריל סנדברג מדברת על זה בספר שלה, כבר חושבות: אוקיי, למה לי להיכנס למסלול שאני יודעת שלא אוכל להתקדם בו, כי ארצה לצאת לאסוף את הילדים או כי אצטרך לאסוף את הילדים או כי הילד או ילדה יהיו חולים.
<דנה נאור מנדאל: אז אני חושבת שכשמדברים יהיה באמת שולחן עגול וכל הרעיונות המאוד יפים חייבים לתת את הדעת לנושא הזה.
<דנה נאור מנדאל: יש המלצות של ועדה ממשלתית, של הוועדה של ורד סוויד ראש הרשות לקידום מעמד האישה, שמדברים, נותנים המלצות מאוד יפות למקומות עבודה לגבי שעות עבודה, ישיבות וכו', ואני ממש מבקשת שבסיכום הישיבה, היושבת-ראש, תיתני לזה את הדעת, אני יודעת שהנושא הזה הוא בדמך גם, אבל אני חושבת שלא בכל מקומות העבודה הנושא הזה עדיין חלחל, וברגע שנפתור את הנושא הזה או נקדם אותו, אני בטוחה שנראה נשים.
<דנה נאור מנדאל: ועוד נושא אחרון באמת מצער - - -
<ציפי רון: מוקמת שדולה לנושא הזה.
<דנה נאור מנדאל: באיזה נושא?
<דנה נאור מנדאל: של איזון עבודה?
<דנה נאור מנדאל: כן, של איתן כבל, כל כנסת יש שדולה, אבל צריך גם לעבוד באמת בוועדות.
<דנה נאור מנדאל: ועוד נושא אחרון, הנושא שאני גם מצטערת להעלות אותו פה בפורום המכובד, הנושא של הטרדה מינית.
<דנה נאור מנדאל: אנחנו ארגון שמטפל בנושא הזה.
<דנה נאור מנדאל: לצערנו, אנחנו מקבלות הרבה פניות, אני לא רוצה להכליל, אבל מחברות היי-טק, בגלל הנושא שיש יחסית מעט נשים לעומת גברים, יש הרבה מאוד טענות על אווירת עבודה, מה שנקרא במשפט האמריקני "סביבת עבודה עוינת", "אווירה מיננית".
עליזה לביא: את שומעת את זה יותר מחברות היי-טק?
<דנה נאור מנדאל: אני לא רוצה להגיד, אני לא רוצה להכליל, לצערי זה נפוץ בכל מקום.
<דנה נאור מנדאל: תראי, בכל מקום שיש יותר גברים מנשים וגברים בעמדה בכירה יותר, והרבה פעמים בחברות היי-טק למרבה הצער הגברים הם באמת ראשי הצוות והמנהלים והנשים הן או עובדות זוטרות או פקידות וחלוקת תפקידים מגדרית מסורתית.
<דנה נאור מנדאל: אז כן, בחודשים האחרונים טיפלנו בכמה פניות כאלה במקומות שלכאורה לא היית מצפה לפי הסטריאוטיפים החברתיים מאנשים משכילים והערות ממש - - -
<מאירה בסוק: זה לא קשור.
<דנה נאור מנדאל: ברור, אני אומרת לפי הסטיגמות החברתיות לא היית אולי מצפה, גם בנושא הזה צריך לטפל.
<דנה נאור מנדאל: אלינו פנו גם בחודשים האחרונים, לשמחתנו, יותר מחברת היי-טק אחת בבקשה שנעבוד אתם ונעשה להם הרצאות וסדנאות.
<דנה נאור מנדאל: אני חושבת שגם זה מתחיל לחלחל למגזר העסקי, אבל באמת צריך להעמיק גם את הנושא הזה.
עליזה לביא: כדי שלא נסיים עם זה - - -
<דנה נאור מנדאל: סליחה.
עליזה לביא: תשמעי, מי כמוך יודעת שההתעסקות סביב הנושא של הטרדות מיניות גרמה גם לדיון הזה להיות במושב השני שלי בכנסת.
<דנה נאור מנדאל: ברור.
עליזה לביא: אז הקדשתי ואני מקדישה ועוד אקדיש זמן לנושא הזה של הטרדות מיניות, אבל צריך להבין שמקצוע הטכנולוגיה – מרים?
<מרים ארז: הייתה תאונת דרכים, אני ארבע שעות על הכביש.
עליזה לביא: אנחנו ממש בסיום של הישיבה.
עליזה לביא: אנחנו פה אחרי דיון של שעה וחצי, השר גם כבר היה צריך לעבור הלאה וגם אנחנו חייבים לסיים, אבל עשית את כל הדרך אז ממש בקצרה.
עליזה לביא: אנחנו הבנו ומבינים ומכירים את המחקרים ואת המצוקה, יושבת פה היוהל"נית שמדברת על כך שכבר חמש שנים רק 20% מהבנות מגיעות לכל מקצועות שנפתחו, היא נתנה בפנינו – יושבות פה נציגות משרד החינוך, יושבים פה גם מההשכלה הגבוהה שאנחנו כרגע לא בדיון, איך אנחנו מקדמים נשים למדע?
<מרים ארז: אני רוצה להתחיל בצד האופטימי.
<מרים ארז: הצד האופטימי זה שאם מסתכלים על אחוז הבנות, מספר הבנות שמסיימות חמש יחידות מתמטיקה, אז נכון שהאחוז שלהן נמוך יחסית לבנים, אבל המספר האבסולוטי שלהן מאוד דומה, מדוע?
<מרים ארז: משום שיש מספר גדול יותר של בנות שניגשות לבחינות בגרות מאשר מספר הבנים שניגשים לבחינות הבגרות.
<מרים ארז: זאת אומרת שאם לא נסת
<מרים ארז: כל על האחוז שלהן אלא על הפול של מי הפוטנציאל להגיע למקצועות האלה, אז הוא קיים.
<מרים ארז: וזה אומר שצריך לעשות הרבה יותר הסברה וליידד, לעשות את ההנדסה והמדעים המדויקים – במדעי הטבע, אגב, אין בעיה, אני יכולה להגיד שמעל 50% בנות לומדות ביולוגיה, כימיה ורפואה, וזה שינוי מאוד דרסטי לעומת שנים קודמות, במיוחד לגבי רפואה.
<מרים ארז: זאת אומרת שאם מיידדים את התוכנית ומראים את הרלוונטיות שלה לבנות, יש להן את הבסיס מבחינת נקודות הלימוד שהן לקחו בתיכון, והן פונות לכיוונים האלה.
<מרים ארז: אני חושבת שהכול צריך להתחיל הרבה יותר מוקדם, זאת אומרת, לא לחכות עד – צבא זה גם שלב טוב, אבל אפילו הרבה לפני, החל מחטיבת הביניים, ויש הרבה יוזמות שהן לא חלק ממשרד החינוך שנעשות במועצות מקומיות שונות.
<מרים ארז: אני באה מחיפה, אז בחיפה יש כבר 250 בנות שלומדות בתוכניות העשרה מיוחדות, אנחנו מארגנים להן בנובמבר כנס בטכניון גם, ואני יודעת על מועצות אחרות במדינה שמעודדות את זה.
<מרים ארז: אני חושבת שזאת הדרך, כי עם הסברה נכונה ועם הזדמנויות להתנסות – אגב, אנחנו בתוכנית החיפאית גם מקשרים, זה לא רק הלימוד שהן לומדות, לימודי העשרה, אלא גם ביקורים בתעשייה כדי שיראו מה אפשר לעשות עם הידע הזה אחר כך וגם יראו נשים שעובדות בתחומים האלה ומצליחות ומובילות גם תחומים כאלה.
עליזה לביא: מאחר שבנושאים האלה הרחבנו ואנחנו חייבים לסיים, רק אם יש לך דוגמה למדינה אחת, גם בינה התחייבה שתיתן בפנינו מיפוי של כל מה שקיים כי עלו פה הרבה דברים טובים, אבל מצאנו שאין מי שמרכז את זה.
עליזה לביא: מההיכרות שלך עם התחום, יש מדינה שכן לקחה את הנושא הזה?
עליזה לביא: שכן קידמה אנשים?
עליזה לביא: לפי הנתונים ששמענו, ישראל נמצאת באקדמיה באחד המקומות האחרונים, אבל בנושא הזה של קידום נשים למדע, הרי זה הון אנושי, זו לא בעיה של נשים, להפך, זה נושא חברתי ויתרום רבות לכלכלת המדינה, אז יש מדינה שכן לקחה את זה קדימה?
<מרים ארז: יש את הדוח האירופי שנקרא "She Figures", אני הכנתי את הנתונים על ישראל והם נמצאים בדוח.
<מרים ארז: למיטב זכרוני, דווקא במדינות מזרח אירופה יש שיעור גבוה יותר של בנות, נשים, במדע וטכנולוגיה וגם ברמות היותר גבוהות.
עליזה לביא: מה יש שם שאין פה?
<רחל טבת ויזל: משמעת, הכוונה, אכיפה.
<מרים ארז: הכוונה.
עליזה לביא: אנחנו חוזרים אליכם, משרד החינוך.
עליזה לביא: אנחנו צריכים לעשות ישיבה עם שר החינוך, והנושא הזה צריך להיכנס לפני הבחירה של היחידות, ההכוונה למקצועות הטכנולוגיים.
<אושרה לרר: דווקא אם ניקח את המודל המזרח אירופאי, נראה שצריך באמת את אותה חבירה שכולנו מדברות עליה, ולא הייתי מורידה את אמצעי התקשורת, כי הם מקבלים שם כל יום כמה שיעורי חינוך מאוד חשובים דרך אמצעי התקשורת וצריך כפר שלם כדי לחנך ילד אחד או ילדה אחת.
<אושרה לרר: השינוי הוא באמת שינוי של תודעה ותפיסה.
<אושרה לרר: התחלנו לעבוד בשנה שעברה, ואנחנו מרחיבות את העבודה עם הורים למדע וטכנולוגיה.
<אושרה לרר: שנה שעברה כל מורי "עתידים" קיבלו יחידה בתוך ההשתלמות שלהם שעוסקת במגדר, אנחנו בשאיפה להרחיב את זה שכל המורים בכל הארץ יקבלו בתוך ההשתלמויות שלהם יחידה במגדר, מתוך הבנה ששינוי של תפיסה ואסטרטגיות הוראה ושל עמדות של מורה בכיתה יחוללו בסופו של דבר את הבחירה.
<אושרה לרר: צריך לזכור שאנחנו פוגשות את הבחירה הזו בגיל ההתבגרות שהוא גיל ההתבצרות הכי גדול בתוך הסטריאוטיפים המגדריים.
<אושרה לרר: אנחנו מתחילות את התוכניות שלנו בגן, אבל בגיל ההתבגרות כשהן צריכות לקבל את ההכרעה החשובה ביותר אולי לגבי תכנון הקריירה שלהן והתכנון המשפחתי שמשיק אחד לשני, הן נמצאות גם במקום שהן הכי רוצות להיות נשים והגברים במקום שהם הכי רוצים להיות גברים.
<אושרה לרר: יש גיל כזה, כולנו זוכרות אותו שם.
<אושרה לרר: ולכן העבודה צריכה - - -
עליזה לביא: חלקנו כבר לא זוכרות, את יודעת.
<אושרה לרר: אני רוצה לדבר דווקא על "כי"ח" שיש להם פרויקט מאוד יפה "סודקות את תקרת הזכוכית", והן עובדות בפריפריה יחד אתנו בשיתוף פעולה קטן שלנו, האמת שהיום אנחנו מצטרפות אליהם כי אנחנו רוצות להצטרף להצלחה, והם בדקו בתוכנית שלהם מהו המשתנה שמשפיע יותר מכל על בחירת הבנות בסופו של דבר במסלול של מדע וטכנולוגיה ומתמטיקה מורחב ב"על-יסודי", הן מתחילות בחטיבה.
<אושרה לרר: נכון, הם נתנו role modeling והם נתנו שיעורים פרטיים לבנות לתגבור, והם מצאו שהסדנה למגדר שבנות עברו, סדנה מגדרית בלי קשר למדע וטכנולוגיה הייתה החזקה ביותר מבחינת הבנות בדרך להחלטה שלהן.
<אושרה לרר: וזה אומר לנו, וליחידה לשוויון בין המינים בעיקר, איפה אנחנו צריכות לשים את הכסף.
<אושרה לרר: אני שמחה להגיד שלא קוצץ לנו התקציב, ואני שמחה להגיד שלכן נשקיע יותר - - -
עליזה לביא: את יודעת כמה עבדנו בשבילכן?
<אושרה לרר: אני יודעת, ולכן אני אומרת שאני שמחה, אני לא יודעת אם מותר לי להגיד כמה עבדתם, אבל לא רק שהוא לא קוצץ, הוא גם גדל.
<ציפי רון: יש הכוונה גם ליועצות שעוזרות?
<אושרה לרר: חלק מהמסקנות שלנו – יושבת אתי ד"ר אורנה מרקוס שאחראית אצלנו ביחידה על התחום של קידום מדעים, מתמטיקה, וחלק מהמסקנות שלנו היו גם היועצות שיושבות בצומת הזה, - -
<ציפי רון: זה בעצם אחד החסמים.
<אושרה לרר: נכון.
<אושרה לרר: - - שעוברות בצומת הזה, והן מופקדות גם על החינוך המיני בכלל, זאת אומרת, זה לא רק הראיה של מדע וטכנולוגיה וההכוון המקצועי, הן יושבות על הרבה מאוד צמתים, ויש לנו היום גם עבודה עם שפ"י בעניין הזה, התחלנו שיתוף פעולה ונגביר אותו ונתגבר אותו, זה כולל ימי עיון ליועצים ויועצות, זה כולל השתלמויות.
<אושרה לרר: אבל לא הייתי מורידה על הסף גם את החבירה לאמצעי תקשורת, כי מה שכתוב בעיתון ביום שישי ומחלחל לבנות שלנו הוא שיעור חינוך.
<אושרה לרר: אני תמיד אומרת שמי שהיה בחוף הים בבוגרשוב כשהיה שם המעשה שהיה, - -
<קריאה: האונס.
<אושרה לרר: - - כן.
<אושרה לרר: לא אגדיר את זה במילים, הוא קיבל שיעור חינוך הרבה יותר גדול מכל מחנכת מאתנו שניסתה לחנך להיות אחרת.
<אושרה לרר: אז זה חבירה של כולנו.
עליזה לביא: מרים, עוד תובנות, אני מתנצלת, אבל פשוט אנחנו חייבים לסיים.
<מרים ארז: אני מאוד מזדהה עם מה שנאמר כאן, גם הנושא הזה של חינוך למגדר, למקום של הנערה, לעצמאות שלה.
<מרים ארז: אגב, המשכורות בתחומים האלה לבנות, פערי השכר הם הקטנים ביותר במגזר הזה של הנדסה, טכנולוגיה ומדע, וזה יכול להיות גם מקור מוטיבציה חשוב לעודד בנות לכיוונים האלה.
<מרים ארז: הסיכום זה שקודם כול זה מאוד טוב שבזכותך יש הרבה יותר מודעות לנושא הזה היום ברמה של כנסת ישראל, והייתי מאוד שמחה שמשרד החינוך יקדיש לזה באמת, ואם קיבלתם לזה משאבים, נפלא, לתת יותר priority לנושא.
<מרים ארז: אגב, ביקשתי נתונים ממשרד החינוך על בנות שניגשו השנה לבחינות בגרות, ביקשו ממני 50 שקל.
עליזה לביא: הנה, יש לנו, הכנו.
<אושרה לרר: 2013 עוד אין, אבל יש לך את 2012.
עליזה לביא: מה ביקשו ממך?
<מרים ארז: ביקשו שאשלח להם 50 שקל, בלי זה הם לא שלחו לי.
עליזה לביא: אז תפני אלי, הם קיבלו ממני הרבה כסף, אַת כל דבר - - -
<מרים ארז: שלחתי להם 50 שקל, למרות שאמרתי בשביל מה אני מבקשת, לא בתור אדם פרטי.
עליזה לביא: אז אספר לכם איך בכלל הכרתי את מרים, ואיך הכול התחיל.
עליזה לביא: הכול מתחיל – לפני שנתיים נסעתי לסיים איזה ספר בבוסטון.
<מרים ארז: קניתי אותו.
עליזה לביא: לא, אבל זה עוד לא יצא, זה יצא עכשיו, זה הספר – ישבתי לפני שנתיים וכתבתי את הספר וחשבתי שאסיים אותו כשהגעתי לכנסת ולקח לי הרבה זמן, וישבתי וכתבתי, והיה לי איזה שבועיים בלי הילדים, ואחרי זה חלק מהילדים הגיעו.
עליזה לביא: אבל יש לי בת בטכניון והיא ילדה תינוקת, ואז היא כותבת לי: אימא, זרקו אותנו מהמעונות ואני מניקה ואין אף בת בכיתה, אני הבת היחידה, איך יכול להיות שלא נותנים לי מעונות, אני לא יודעת מה לעשות, אני מניקה ואני רצה – לא ידעתי מה לעשות, ישבתי שם כלואה, ביקשתי קצת שקט, ואז אמרתי: בטוח יש איזו מישהי שאחראית על נשים מניקות בטכניון, לא יכול להיות שאין.
עליזה לביא: התחלתי לחפש וכתבתי לאיזו אישה אחת שקוראים לה מרים, ותוך חצי שעה – ירדן כתבה פנתה.
<מרים ארז: הבת שלך כתבה.
עליזה לביא: ותוך חצי שעה ענית, ואז אמרתי: וואו, איזה יופי, איך היא עונה בכל היום העמוס שלה, וירדן כתבה לך ואת ענית לה מייד ונתת לה את החיבוק הזה כשאני הייתי מרחוק והיא הייתה כל כך אובדת עצות, ואמרתי שאת פרטנרית מדהימה, ואני כל כך שמחה שהכרנו.
<מרים ארז: ולא ידעתי אז על הקשר.
עליזה לביא: לא, אני מספרת לכם, אני בטוחה שהיית עונה לכל אחת שהייתה פונה אלייך.
<מרים ארז: כן, בשבילי היה הייתה כל אחת, והיא גם קיבלה את המעונות בסופו של דבר.
עליזה לביא: נכון, ובאמת אני חושבת שזו התמיכה שאנחנו מדברות עליה, כי מאוד קשה, כאימא לבד בטכניון עם תינוקת זה מאוד קשה.
עליזה לביא: המשברים וגם העובדה שהיא אומרת לי: אימא, הציונים שלי הם לא מה שאני באמת, אני יכולה להיות בציונים יותר גבוהים, וזה גם קושי שצריך לדעת להתקדם אתו, כי אני אומרת לה: אז שנה אחת זה היה יותר קשה, השנה תגבירי ותעשי.
עליזה לביא: אבל את התמיכה הזאת שדיברנו עליה פה מקודם, היא צריכה להיעשות כדי באמת להינתן.
<רות שכטר: הבת שלי גם סטודנטית וגם סטודנטית בשמירת היריון בטכניון קיבלה גם סיוע בטכניון.
עליזה לביא: ממרים?
<רות שכטר: כן, הבת שלי.
עליזה לביא: אז הנה, הזדמנות להגיד תודה, רותי שכטר.
<מרים ארז: אני לא יודעת אפילו למי – בשבילי - - -
עליזה לביא: את רואה.
עליזה לביא: חודש מהיום נקרא את המסקנות שלנו, דלית.
עליזה לביא: חודש מהיום אנחנו מקבלות ממך איזושהי סקיצה ראשונה של מה יש, מה אין, לאן אנחנו הולכות, לא הכול זה תקציבים, כמו שאמרנו, גם תקציבים לא מאיימים עלי, ואנחנו תוך חודשיים וחצי-שלושה נשב פה ונכנס.
<בינה בראון: אם אפשר את עזרתו של הגוף שעושה מחקרים בכנסת, שהם יעשו מחקר.
עליזה לביא: הממ"מ, אנחנו נזמין מהם.
<בינה בראון: אתם תפעילו אותם ואני אעשה את העבודה שלי.
<בינה בראון: נפעיל אותם, תכווני אותנו ואנחנו נפעיל אותם.
<בינה בראון: בסדר?
<מרים ארז: בלי שנשלם כסף.
עליזה לביא: תודה רבה לכל המשתתפים והמשתתפות, אנחנו עוד נמשיך וניפגש, חודש מהיום מתווה ראשון, ואחרי חודשיים וחצי נתכנס שוב.
עליזה לביא: ניירות עמדה, הבנות, תובנות, המלצות שלכם, בבקשה להעביר לדלית מנהלת הוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
שולי מועלם-רפאלי: אני מנהלת היום את הדיון, כיוון שלצערנו, הגיס של חברת הכנסת עליזה לביא, חברנו האהוב ש"י תובל, נפטר אתמול באופן פתאומי.
שולי מועלם-רפאלי: ש"י עמד במשך שני עשורים בראש כל הפרויקט של גרעינים תורניים וחברתיים של הציבור הציוני דתי, איש משכמו ומעלה, שהדברים הרבים שנאמרו אתמול בלוויה שלו התנקזו כולם לכמה תכונות שאפיינו אותו, וזאת הענווה הגדולה שהיתה בו, הדבקות באמת, והידיעה הברורה, מה הדרך.
שולי מועלם-רפאלי: אני שולחת מכאן תנחומים גם לעליזה וגם למשפחת תובל, לרבקה ולילדים, להורים, לאחים.
שולי מועלם-רפאלי: בעזרת השם, שנלמד לקחת משהו מש"י אל החיים שלנו, ובזכות זה להתקדם.
שולי מועלם-רפאלי: אנחנו פותחים פה דיון שעוסק בצורך להקים יחידות אשפוז ייעודיות לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, יחידות אשפוז פסיכיאטריות.
שולי מועלם-רפאלי: המצב כרגע הוא שאין מקום שנותן מענה לנשים וגברים שעוברים תקיפה מינית, ואם יש מענה, הוא מתקיים במקומות שלא מתאימים לאירוע הקשה שהם עברו, שבעצם הוא אירוע שלדעתי, אין שאלה שהוא אירוע שהוא מטלטל חיים, הוא אירוע שמשנה חיים, הוא אירוע שדורש מכולנו להתגייס כדי לשמר.
שולי מועלם-רפאלי: בנייר העמדה שהגיש איגוד מרכזי הסיוע יש קטע שכתבה אפרת גיל, סטודנטית בת 21, שהותקפה מינית והתאבדה.
שולי מועלם-רפאלי: קשה היה לי לקרוא את הדברים.
שולי מועלם-רפאלי: השורה התחתונה בהם היתה: בעצם לא היה לי מקום שישמר את החיים שלי, לא היה מקום שיוכל לדבר אתי על מה שעברתי, ולנסות ללכת אתי קדימה.
שולי מועלם-רפאלי: היו הרבה אנשים בדרך שרצו לעזור לי, אבל אני, כותבת אפרת, הייתי במקום אחר.
שולי מועלם-רפאלי: הייתי כל כך למטה, ושם לא היה שם מישהו שיכול היה להרים אותי.
שולי מועלם-רפאלי: יושב אתנו פרופ' רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות.
שולי מועלם-רפאלי: יושבים אנשים פה גם מהרווחה, גם מאיגוד מרכזי הסיוע, גם נשים, שעברו בעצמן תקיפה מינית, ומוכנות לבוא ולדבר בפנינו, שזה דבר כל כך משמעותי בשבילנו, שמראש אני מודה לכן על הרצון והיכולת הזאת להגיע.
שולי מועלם-רפאלי: אבקש בפתיחת הדברים מאורית, מנכ"לית מרכזי הסיוע, להציג את הנושא.