GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נפתלי בנט: ראיתי כמה וכמה פעמים שבדיונים מיכל, בשונה מאתנו, הפאונדרים הגברים, ניסתה לשים את המהות, ולא מי חשב על הרעיון אלא מה באמת טוב.
נפתלי בנט: אגב, החברה צמחה, מכרנו אותה, והיא הקימה עוד חברה מאוד משגשגת, אז היא יזמית סדרתית.
נפתלי בנט: המיכל השנייה היא מיכל ברוורמן.
נפתלי בנט: אגב, היא בת דודה של אבישי ברוורמן.
נפתלי בנט: הבאתי אותה לחברה כמס' 2 שלי.
נפתלי בנט: היא החליפה אותי.
נפתלי בנט: אחרי שעזבתי, החברה ממש המריאה.
נפתלי בנט: כשעזבתי היו 120 עובדים, והיום יש 400 עובדים, כמעט עשור אחר כך.
נפתלי בנט: אצלה ראיתי במיוחד את היעילות.
נפתלי בנט: אני חוטא בהכללות, אבל ראיתי את זה יותר מדי פעמים כדי להתעלם מזה – מכיוון שהיו פחות אילוצים של להגיע הביתה בזמן, לאסוף את הילדים, אנחנו מקשקשים, מעבירים בשיחות בטלות.
נפתלי בנט: היא הגיעה, מכונת עבודה ומכונת יעילות של תפוקה פר שער לאין ערוך גבוה מהממוצע הגברי.
נפתלי בנט: המיכל השלישית היא מיכל צוק, מהמשרד שלי, המשנה לתחום התעסוקה.
נפתלי בנט: היא מדהימה.
נפתלי בנט: לוקחת על עצמה את כל התחום של שילוב החרדים בעבודה, את התעסוקה, את המעונות.
נפתלי בנט: עוד לא הבנתי איך אשה אחת עושה כל כלך הרבה דברים.
נפתלי בנט: היא תמיד יודעת הכול בכל התחומים.
נפתלי בנט: והמיכל האחרונה היא מיכלי, הבת שלי, שאני מאחל לה שכל ההזדמנויות שעמדו לרשותי, גם יעמדו לרשותה.
נפתלי בנט: ואין סיבה שלא.
נפתלי בנט: פה זה יום חג, אבל מריר ומתוק.
נפתלי בנט: מריר, כי הפערים עדיין גדולים.
נפתלי בנט: יש פער משמעותי בין נשים לגברים בארץ.
נפתלי בנט: 68 אחוז של השתתפות נשים לעומת 79 אחוז.
נפתלי בנט: באוכלוסייה הערבית הפער הוא עצום – 26.9 אחוז השתתפות של נשים בעבודה לעומת 78.4 של גברים.
נפתלי בנט: אנחנו מקימים ברחבי הארץ מרכזי תעסוקה.
נפתלי בנט: הקמנו השנה, נדמה לי, חמישה מרכזי תעסוקה ערביים, עם דגש לנשים הערביות.
נפתלי בנט: זה נושא ליבתי במשרד – הגדלת ההשתתפות של נשים ערביות, כי שם באמת יש פער.
נפתלי בנט: יש גם פער בכמות המשרות החלקיות - נשים בערך פי ארבעה מגברים.
נפתלי בנט: יש פער בשכר – שכר הנשים הוא שני-שלישים מהגברים.
נפתלי בנט: גם יש פער בקרב המנהלים – פחות משליש מכלל המנהלים הם נשים.
נפתלי בנט: זה מעט.
נפתלי בנט: יש המהלך שאנחנו עושים היום, והקרדיט מגיע להרבה שרים לפניי.
נפתלי בנט: זכינו להיות פה ביום הלידה של היציאה לפועל.
נפתלי בנט: אנחנו מביאים את התקנות לחוק לעידוד שילוב וקידום נשים בעבודה והתאמת מקומות עבודה לנשים.
נפתלי בנט: הן אבן דרך משמעותית ליישום החוק החשוב תחת החסות של משרד הכלכלה.
נפתלי בנט: אז יש השמחה, אבל הדרך עוד ארוכה.
נפתלי בנט: הזווית שאני רוצה לפנות, ובזה אסיים – אני לא רצה לפנות בשם זכויות הנשים.
נפתלי בנט: זה נעשה פה; אני רוצה לפנות למעסיקים ולמנכ"לים בשם האינטרס האישי שלכם.
נפתלי בנט: תסתכלו ק דרך החור של הגרוש, איך אתם מצמיחים ומשגשגים את החברה.
נפתלי בנט: יש פה הזדמנות כלכלית נטו.
נפתלי בנט: כולם יודעים שיש מחסור גדול בכישרון.
נפתלי בנט: באופן כללי, כולם מחפשים את הגברים, ולכן יש פול גדול מאוד עובדתי של כישרון נשי לא מנוצל.
נפתלי בנט: אז לפני שאתם רצים לחו"ל ומחפשים מישהו שיבוא לארץ, תסתכלו תחת היד שלנו.
נפתלי בנט: יש כמות כישרון אדירה בקרב הנשים.
נפתלי בנט: תעשו לעצמכם טובה, אל תהיו פראיירים, ותעסיקו נשים בעמדות הכי בכירות שאתם מסוגלים.
נפתלי בנט: זה מה שאני עשיתי.
נפתלי בנט: זה הצליח.
נפתלי בנט: אני לא הייתי פראייר, והעסקתי נשים.
נפתלי בנט: אני ממליץ למעסיקים מבחינת הטובה שלכם - תעשו את זה.
נפתלי בנט: שלא נזדקק לקביים האלה עוד כמה שנים.
עליזה לביא: זו רק ההתחלה.
עליזה לביא: כרתנו פה ברית בחוק הזה, ברית יציבה שלא תלויה בשום דבר אחר.
עליזה לביא: הזכרת את מיכל, שאנחנו עובדים מולה, אבל הרשימה עוד ארוכה, והרבה מהדברים שהשולחן הזה עוסק בהם – הזכרנו את המשפחתונים ודברים קשים שצריך לחלץ אותם ולקדם אותם, כי בלעדיהם עולם העבודה לא יתקדם.
עליזה לביא: יש גם הנושאים של גיל פרישה, שנדון בהם, והנושאים של עולם העבודה, ובכלל, תוכנית לאומית להגיש בנושא של עולם עבודה נכון וראוי בשילוב הורות, וכל מה שקשור בנושאים הללו.
עליזה לביא: שוב תודה לך.
עליזה לביא: השופטת בדימוס דליה דורנר, יושבת-ראש המועצה הציבורית.
עליזה לביא: בשיחה מקדימה אמרת לי: מי שמינה אותי היה – היום חבר הכנסת ישי, השר ישי לשעבר.
עליזה לביא: כל כך הרבה זמן חלף.
עליזה לביא: אז תחזירי אותנו אחורה להתחלה, לתהליך העבודה, לתקנות, ולמה שהחוק החדש הזה מבקש לבשר, אבל גם לקדם.
<דליה דורנר: יש לנו חקיקה מתקדמת מאוד בדיני עבודה לגבי זכויות נשים, שיש בזה, כמובן, גם פן פרקטי, כפי שהשר ציין, ושהעם לא מוותר על 50 אחוז של הפוטנציאל שלו.
<דליה דורנר: אבל יש גם עניין של שוויון.
<דליה דורנר: חוקים נהדרים – להזכיר: חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, איסור אפליה בשל היריון, לידה וכו'.
<דליה דורנר: יש לנו, כמובן, שכר שווה לעובד ועובדת – דבר שלא פועל בכלל.
<דליה דורנר: אם כן אנחנו רואים שהסיבה לכל העניין היא התדמית – יש עניין תרבותי – התדמית של האשה, מעגל הקסמים הזה של תדמית נמוכה.
<דליה דורנר: בדיוק סיפרתי ליושבת-ראש על חוברת שהכין הבן שלי.
<דליה דורנר: הוא הכין חוברת לכבוד יום המשפחה – מה עושה אמא: ספונג'ה, תולה כביסה, וזה לכבודי.
<דליה דורנר: נתן את זה לאשתו, אבל לא תכף, שלא תיבהל...
<דליה דורנר: החוק הזה, שישבנו שנים על התקנות שלו, הוא בא לעודד.
<דליה דורנר: אגב, הוא לא בא לעודד בעניין קבלה לעבודה וקידום האשה את המערכות השלטוניות.
<דליה דורנר: ההנחה היא, וצריך להפעיל אותה, שהם מכירים את החוקים, המערכות האלה.
<דליה דורנר: יש להם גם העדפה מתקנת.
<דליה דורנר: בכל מקום שיש אפשרות בין איש לאשה, צריך לתת קדימות וכו'.
<דליה דורנר: פה אנחנו פונים בחוק הזה לשוק הפרטי, לעודד את המעביד לקדם אשה, לשכור אשה, לעודד אותו בפרסים, בשם הטוב, בפרסום שאנחנו נותנים.
<דליה דורנר: הרי העולם הוא גם פרסום – לא רק כסף, אם כי סכומי כסף מכובדים, בהחלט יש בהם גם - לא רק סמל, אבל אני מאמינה, בייחוד ככל שמדובר בחברה גדולה, שהשם הטוב והפרסום יכול להניח.
<דליה דורנר: עבדנו, מערכת המשרד, בני פפרמן והצוות שלו עבדו קשה.
<דליה דורנר: בדקנו תקנה-תקנה – מה יכול להועיל ומה יכול לקדם.
<דליה דורנר: נדמה לי שבסופו של היום יצאה תחת ידינו הצעה ראויה, וזה עבר את המערכות שלכם, ותבוא עליכם הברכה.
<דליה דורנר: נקווה לטוב.
עליזה לביא: תודה רבה, השופטת בדימוס דליה דורנר.
עליזה לביא: עו"ד ציונה קניג-יאיר, נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה וחברת המועצה הציבורית.
עליזה לביא: חזרת לארץ אחרי שנה בבוסטון, והנה את חוזרת במלוא המרץ, ועשינו לך הפתעה – יש תקנות.
<ציונה קניג יאיר: כן.
<ציונה קניג יאיר: ברכות רבות גם לשר הכלכלה, גם ליושבת-ראש הוועדה על ההגעה ליעד, לשופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר, וכמובן, לבני פפרמן ולרעות הררי על עבודה מאומצת ונהדרת מבחינה מקצועית.
<ציונה קניג יאיר: אני מאוד שמחה על התקנות הללו, אבל לא במיוחד בשביל נשים אלא בשביל מעסיקים, ובעיקר בשביל הגברים מבינינו.
<ציונה קניג יאיר: לצערי, אין מספיק גברים שיושבים פה בוועדה הזאת, ואני אומרת את זה הרבה מאוד שנים.
<ציונה קניג יאיר: כשנראה פה 50 אחוז גברים יושבים בוועדה, מחויבים לנושא הזה כנושא חברתי, יהיה לנו קצת יותר נחת.
<ציונה קניג יאיר: אבל זו בשורה לגברים.
<ציונה קניג יאיר: חלוקת האחריות ההורית היא חלק בלתי-נפרד ממה שקורה בתקנות הללו.
<ציונה קניג יאיר: אם לא נתסכל על זה כמקשה אחת, לא נוכל לשנות את המאזן – לא בזירה הביתית ובטח לא בשוק העבודה.
<ציונה קניג יאיר: זה רווח לכולם, שנשים נמצאות בתפקידים בכירים.
<ציונה קניג יאיר: יש הנתונים המדהימים בקטליסט עולמי, שמוכיחים שחברה מרוויחה יותר ככל שיש יותר נשים בעמדות בכירות.
<ציונה קניג יאיר: שחברה היא כלכלית יותר ומגיעה להישגים.
<ציונה קניג יאיר: זה בעצם תמיכה כלכלית לדברים שהשר אמר בפתח הדיון.
<ציונה קניג יאיר: אין לי ספק שבעצם תקנת התקנות הללו והוצאת הדברים לגדר של פרס – זה לא רק פרס כספי אלא פרס רעיוני, שמאפשר למעסיקים לחשוב אחרת על איך ייראה שוק העבודה, כשנשים הן שותפות מלאות להצלחה.
<ציונה קניג יאיר: נדמה לי שכל מי שיושבת פה, ואני רואה פה הרבה מאוד נשים שמלוות את הדרך הארוכה הזו, מגיעות שוב ושוב לוועדה, והצעדים הם קטנים.
<ציונה קניג יאיר: אבל אני מרגישה היום בדיון, ואני לא יודעת אם זה בגלל שאני חזרתי או כי יש יושבת-ראש חדשה או שר חדש, או כי אנחנו בציון דרך, שיש רוח חדשה, והראייה שלנו חייבת להיות כזו שמשתפת גברים בסיפור הזה, ומחייבת אותם לדברים הללו - אם בתור מעסיקים, אם בתור בני הזוג שלנו בבית, ואם בתור גברים שנמצאים בעבודה, ונוטלים הן את החובה שלהם והן את הזכות - החובה מבחינת העבודה, הזכות ההורית, כדי להגיע למאזן ראוי יותר.
<ציונה קניג יאיר: אני מאמינה שהרווח יהיה של כולנו.
<ציונה קניג יאיר: תודה.
עליזה לביא: חתן, בני פפרמן.
עליזה לביא: אתה זוכר את הישיבה שהיתה, ואמרת לי: תקנות, ואיך אגיע לשר, והוא כל כך עסוק, ויש לו כל כך הרבה משרדים, וזה חמש שנים תקוע, והנה.
<בני פפרמן: אני רוצה להציג שני שקפים, נתונים, שמבהירים את כל הסיפור.
עליזה לביא: רעות אחריך.
<בני פפרמן: כדאי שביום הזה היא תהיה לפניי.
עליזה לביא: נציג, למי שלא מכיר – בני פפרמן, מנהל מינהל המחקר במשרד הכלכלה, ורעות הריי במינהל המחקר במשרד הכלכלה.
נפתלי בנט: רק הערה אחת, ברשותך.
נפתלי בנט: מה שציונה אמרה לגבי קטליסט – אני לא הייתי מודע לזה.
נפתלי בנט: אם יש נתונים שמוכיחים שייטב לחברה, ככל שהחברה תעסיק יותר נשים בעמדות ניהוליות בכירות, אני מבקש מאתנו במשרד למצוא את הדרך - או בקמפיין פרסום – נמצא את הדרך להפיץ את זה.
נפתלי בנט: אני רוצה לפנות לאינטרס, כי זה מה שיניע בסוף.
נפתלי בנט: זה היה אצלי אינטואיטיבי ומחוויה אישית, אבל את אומרת שיש מחקר בין-לאומי שמוכיח את זה – בואו נפיץ את זה, בואו נפנה.
נפתלי בנט: בסוף למנכ"לים יש שורה תחתונה.
נפתלי בנט: אם יש הוכחה לזה, אני מנחה את אנשי משרדי להציג לי תוכנית, איך אנחנו מביאים לתודעת העולם העסקי את הנתונים האלה.
עליזה לביא: היועצת המשפטית שלנו תמי הזכירה לי את מחקר טאו לגבי היעילות של נשים – נשים שעובדות X שעות, שזה זמן יותר צפוף מגברים – אני לא צריכה להזכיר פה איך נשים אוכלות ארוחת צהריים.
עליזה לביא: הן לא יוצאות לשעה; הן מביאות אל מול המחשב.
עליזה לביא: הן יודעות לעשות כמה דברים בבת אחת.
עליזה לביא: הנושא הזה של לקבוע ישיבות אחר הצהריים וערב, ובכלל, יום עבודה נכון ומותאם יותר.
<רעות הררי קמר: אציג מספר נתונים לגבי המצב של ישראל לעומת המדינות המובילות בעולם.
<רעות הררי קמר: ערכנו באחרונה מחקר שמתבסס על נתוני הפורום הכלכלי העולמי, שמוציא מדי שנה את דוח פערי המגדר.
<רעות הררי קמר: עשינו עיבודים מיוחדים שבהם אנו בוחנים את מצב ישראל אל מול מדינות ה-OECD וה-G8 בדפוסי ההשתתפות המרכזיים בשוק העבודה.
<רעות הררי קמר: ביניהם בחנו את הנושא של השתתפות בכוח העבודה, תגמול ושוויון הזדמנויות וקידום.
<רעות הררי קמר: כצפוי, שיעור ההשתתפות של נשים בכוח העבודה עלה בצורה משמעותית בעשורים האחרונים.
<רעות הררי קמר: בהתאמה לכך אנו רואים שהיחס של ישראל למול מדינות אחרות בנושא הזה הוא גבוה.
<רעות הררי קמר: אנחנו באופן כללי עולים על מדינות ה-G8 וה-OECD בנושא הזה עם יחס בין גברים לנשים של 88 אחוז.
<רעות הררי קמר: כשאנחנו באים לבחון את המדדים האחרים, התמונה היא פחות מעודדת, במיוחד בנושא של תגמול.
<רעות הררי קמר: כשבוחנים מידת השוויון בשכר עבור עבודה שוות ערך, היחס בין נשים לגברים הוא 55 אחוז.
<רעות הררי קמר: גם ב-OECD היחס הוא לא מאוד גבוה – גם שם עומד על 62 אחוז, אבל עדיין מדובר ביחס גבוה יותר, וגם במדינות ה-G8 היחס הוא של 61 אחוז.
<רעות הררי קמר: מבחינת השתתפות במשרות בכירות ובמשרות ניהול, אנחנו מגלים נתונים עגומים מאוד.
<רעות הררי קמר: היחס בין נשים לגברים הוא 48 אחוז, בהשוואה למדינות ה-G8, ששם אנחנו רואים יחס של 53 אחוז בין נשים לגברים.
<רעות הררי קמר: כלומר בשני המדדים, גם בנושא תגמול וגם בנושא שוויון הזדמנויות וקידום, במדינות אחרות היחס אינו גבוה באופן מובהק, אבל אנחנו עדיין נמוכים מהמדינות הללו.
<רעות הררי קמר: זה המקום שאנחנו צריכים להמשיך להקדיש בו מאמץ רב.
<רעות הררי קמר: זה בא לידי ביטוי בתקנות שניסחנו.
עליזה לביא: הנתונים כוללים נשים ערביות וחרדיות?
<רעות הררי קמר: כן.
<רעות הררי קמר: הם כוללים את כל הנשים בכוח העבודה, בגילאי העבודה, בהשוואה למדינות המפותחות.
<ורד סויד: בנושא של נשים ערביות יש גידול בשנתיים האחרונות, בהשתתפות בעבודה.
עליזה לביא: זה לא הנתונים ששמענו כאן, לצערי.
<ורד סויד: לפני שנתיים זה עמד על 19 אחוז.
<ורד סויד: היום השר דיבר על 26 אחוזים.
עליזה לביא: זה עדיין נמוך.
עליזה לביא: הקדשנו ישיבה לנושא, שמענו נתונים קשים, במיוחד נושא התעבורה – איך נוסעים לעבודה, וכל החסמים האחרים שנוספים.
עליזה לביא: נמשיך להקדיש זמן לעניין עם הנשים הערביות.
עליזה לביא: בני, בבקשה.
<בני פפרמן: אני מבקש להעביר פה שני מסרים: אחד הוא מסורתי, והאחר הוא יותר חדשני בהקשרים של הוועדה.
<בני פפרמן: ראשית, התעניינתי בשאלה, איך אמהות היו בתחילת העשור הקודם ואיך הן היום.
<בני פפרמן: לראות מה הסיפור, האם חלים שינויים במעמדן התעסוקתי.
<בני פפרמן: ראשית, ניתן לראות - מדובר פה באמהות עם ילדים עד גיל 4.
<בני פפרמן: נכון להיום 530 אלף נשים - זו מסה משמעותית מאוד.
<בני פפרמן: שיעור ההשתתפות הוא היום 70 אחוז.
<בני פפרמן: שימו לב, מ-2001 ל-2011, מ-57 אחוזים זה קפץ ל-69 אחוז.
<בני פפרמן: אין עוד הרבה מדינות בעולם שזה קרה.
<בני פפרמן: נכון להיום שיעור ההשתתפות הוא כ-70 אחוז, אבל כפי שאמרתם, זה כולל נשים ממוצע בין ערביות ויהודיות.
<בני פפרמן: הנשים היהודיות – 84 אחוז.
<בני פפרמן: אני מדבר על אמהות.
<בני פפרמן: נשים ערביות – 30 אחוז.
<בני פפרמן: מה זה אומר לנו – שבניגוד למה שחושבים, אין הרבה פוטנציאל להגדיל את שיעור ההשתתפות והתעסוקה במדינת ישראל בקרב אמהות, בניגוד למה שאתם חושבים, כי זה כבר 85 אחוז.
<בני פפרמן: בהשוואה בין-לאומית, יש כמה מדינות, במיוחד המדינות הנורדיות, שהן קצת יותר גבוהות מהאמהות שלנו.
<בני פפרמן: האמהות עשו מהפכה ענקית בעשור הזה, לפחות לגבי אמהות יהודיות.
<בני פפרמן: 85 אחוז – בעולם זה מספר שלא מוכר.
<בני פפרמן: מה שכן, יש הרבה פוטנציאל באמהות ערביות, אבל כולנו יודעים שזה לא רק הסיפור של שילוב חיי משפחה; יש הרבה חסמים שיש לפעול עליהם.
<בני פפרמן: אז שוב, הסיפור של אמהות בישראל הוא סיפור ענק בעשור האחרון.
<בני פפרמן: זה הצלחה.
<בני פפרמן: לכן הדגש עכשיו, לפחות באוכלוסייה היהודית, לא צריך להיות, איך להכניס נשים למקום העבודה, כי הן נכנסו כבר, אלא המהפכה שקורית בתוך מקום העבודה.
<בני פפרמן: לכן התקלות הללו שחברת הכנסת דיברה עליהן הן אחת התרומות החשובות למהפך הזה בתוך מקום עבודה.
<בני פפרמן: ואם יהיה מהפך כזה, נביא שינוי גם בשיעור, אבל אם לא, זה לא יעבוד, כנראה.
<בני פפרמן: בנוסף, יש הקטע הכאוב.
<בני פפרמן: שיעור האבטלה של נשים בממוצע הוא בין 6 ל-7 אחוזים, שיעור האבטלה הכללי.
<בני פפרמן: אבל לנשים יש סיפור אחר שבדרך כלל אין לגברים – עבודה חלקית שלא מרצון.
<בני פפרמן: כופים עליהן אבטלה, שאנחנו לא מודדים אותה.
<בני פפרמן: אני עשור שלם טוען שצורת המדידה של אבטלה בעולם העבודה החדש חייב לקחת פרמטרים נוספים כדי לקבל את התמונה.
<בני פפרמן: אם תיקחו את כל הפרמטרים שיש לכלול, ולא רק אלה הנצפים אלא גם – אתה עובד במשרה חלקית מתוך זה שאתה לא רוצה, אתה מיואש מחיפוש עבודה כי אתה לא מוצא, מקצרים את יום העבודה שלך – אלה דברים שאנחנו מכירים מהסטטיסטיקה.
<בני פפרמן: תיקחו את הדבר הזה, ותראו ששיעור האבטלה של נשים הוא פי שניים או פי 2.5 מגברים, כי לגברים אין התופעות האלה, שעכשיו דיברתי עליהן.
<בני פפרמן: והדבר האחרון, יש ירידה ריאלית של 5 אחוז בשכרן של נשים בעשור האחרון - אני מדבר על אמהות עד גיל 4.
<בני פפרמן: אם תכלילו את השכר לשעת עבודה, זה מגיע ל-7 אחוז.
<בני פפרמן: אמא בתחילת העשור הקודם ביחס לאמא שהיום מקבלת ריאלית פחות – לא סתם שאמהות יצאנו להפגנה כשדחפו את העגלות במחאה.
<בני פפרמן: זה חלק מהסיפור הזה, הנתונים היו כתובים על הקיר.
שולי מועלם-רפאלי: לא התייחסת לאחוז המנהלות.
שולי מועלם-רפאלי: אם דיברנו קודם על שלושה נושאים שעלו גם בדיונים קודמים, של השתתפות ושימור נשים ותגמול, והנושא של קידום עלייה מ-5 ל-6 אחוז, זה כל כך דליל, בלשון המעטה.
<בני פפרמן: אני מקבל את זה – קודמיי דיברו על כך, ולא רציתי לחזור.
<בני פפרמן: יש פה סיפור המנהלות – מה קורה במקום העבודה.
עליזה לביא: וגם בחירה.
עליזה לביא: אני רואה נשים שבוחרות ללכת לתפקידי רוחב או תפקידים מקבילים לאלה שקיימו ולא לתפקידי אורך - נשים שמציעים להן להתקדם הלאה, והן מחליטות ללכת לתפקידים מקבילים לאלה שקיימו ולא להתקדם בגלל כל המערכת העוטפת, במיוחד בהיותן אמהות.
<בני פפרמן: זה הסקר המיוחד.
<בני פפרמן: אני מודה לרעות, ולא נמצאת אתנו גם רונית האריס, שעשו את הסקר הזה – שאלנו בסקר מיוחד את האמהות, האם קיימים שורה של הסדרים במקום העבודה שלכן.
<בני פפרמן: זה היה חשוב לצורך נושא איזון חיי משפחה ועבודה.
<בני פפרמן: נתחיל בקטע הקשה יותר – 93 אחוז מהנשים שמדווחות, מתוך 900 נשים שדיווחו בסקר, מדגם מייצג, אמרו שאין בארגון שלהן דבר כזה, עבודה מהבית באופן מלא.
<בני פפרמן: מישהו יכול לומר ש-6 אחוזים זה הרבה, אבל אין דבר כזה.
<בני פפרמן: בנוסף, עבודה מהבית באופן חלקי זה 75 אחוז.
<בני פפרמן: אמנם יש הרבה יותר, אבל עדיין 75 אחוז נשים אומרות שאין דבר כזה במקום עבודתן, כי חלק מהנשים לוקחות עבודה הביתה, ועושות את העבודה הזאת ללא שכר.
<בני פפרמן: כל זמן שהמעסיקים לא ישלמו שכר עבור עבודה בביתן, והם יצליחו לגרור את הנשים לקחת את העבודה הביתה, כי בחלק מהמקרים הן לא מספיקות, הנתונים הללו לא יזוזו.
<בני פפרמן: כלומר חלק מהתופעות האלה זה סיפור שהמעסיקים זוכים בישראל לבונוס ענק – לא משלמים על עבודה מהבית.
<בני פפרמן: אני רואה את זה.
<בני פפרמן: בדקתי את הנושא הזה לפני שבע-שמונה נשים.
<בני פפרמן: אחוז הנשים שאמרו שהן לוקחות הביתה עבודה - אז זה היה 14 אחוז – ולא מקבלות שכר.
<בני פפרמן: זה היה אז, ואני מניח שזה לא השתפר.
<בני פפרמן: חלוקת משרה – 66 אחוז מהנשים אמרו שהן לא מכירות את העניין הזה.
<בני פפרמן: זה אחד הכלים היותר חשובים שאנחנו מדברים עליהם באיזון.
<בני פפרמן: למשל, סיוע במימון מסגרות טיפול לילדים – 62 אחוז אומרות שאין דבר כזה במקום עבודתן.
<בני פפרמן: אבל יש פתח חיובי - עבודה במשרה חלקית.
<בני פפרמן: יש 35 אחוז מהנשים, אמרו שהן לא מכירות את זה.
<בני פפרמן: כלומר 65 אחוז מכירות את זה.
<בני פפרמן: זה מעודד.
<בני פפרמן: גם שעות התחלה וסיום גמישות - גם זה טוב.
<בני פפרמן: יש הסדרים המאפשרים הנקה או שאיבת חלב – 43 אחוז.
<בני פפרמן: נשים דיווח על זה.
<בני פפרמן: או יציאה מוקדמת ממקום עבודה – 50 אחוז אומרות שאין דבר כזה בהסדר.
<בני פפרמן: זה סיכום כללי.
<בני פפרמן: יש חלוקה בין מגזר פרטי למגזר ציבורי.
<בני פפרמן: בחלק מהמקרים זו הפתעה ענקית עבורי – המגזר הפרטי הוא טוב מהמגזר הציבורי.
<בני פפרמן: המגזר הציבורי, שצריך להוביל מהלך, לא עושה את זה, כנראה.
<בני פפרמן: יש פה מערכת לא גמישה מספיק, כנראה.
<בני פפרמן: לסיום, יש סכנה גדולה בנושא הגמשת מערכת, כי אחד הדברים שיכולים לצאת מזה, שאנחנו מתירים יותר לאמהות לעבוד יותר בבית.
<בני פפרמן: צריך להיזהר מזה.
<בני פפרמן: אם לא רואים את הפרטנר שנכנס לזה, יש פה בכלל בעיה.
<בני פפרמן: צריך שיהיה איזון תמיד.
<בני פפרמן: אנחנו רוצים להגמיש את המערכת לנשים, אבל שמישהו יעשה בשותפות חלק מהמטלות בבית.
<בני פפרמן: זה, כנראה, רחוק מאוד.
עליזה לביא: חברת הכנסת מועלם, בבקשה.
שולי מועלם-רפאלי: שלום לכולם ולכולן.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר שהכי משמח אותי כל פעם בדיונים הללו, למרות שאני יודעת שיש לנו עוד דרך ארוכה, זו ההבנה שמחלחלת ונאמרה פה על-ידי יותר מאדם אחד שדיבר, שנשים הן חלק מהכול – חלק מהמבנה המשפחתי וחלק ממבנה חברתי וחלק ממבנה כלכלי.
שולי מועלם-רפאלי: ככל שאנחנו מתקדמים בהחדרת ההבנה הזאת למעגלים רחבים יותר, אנחנו נצליח לדבר בשיח הזה של זכויות ואינטרסים.
שולי מועלם-רפאלי: אני, בניגוד ליושב-ראש הסיעה שלי, שאני כל כך גאה לשמוע אותך בכל פעם על המקום שאתה נותן לנשים גם בכלל וגם במקומות היותר קרובים, אני רוצה לדבר על האיזון הזה, לא רק על האינטרסים, כי לפעמים גם במקום שאין אינטרסים, ואולי האינטרס הוא: בואו נזיז רגע הצדה את הנשים, עדיין יש זכויות שאנחנו רוצים לשמר אותן.
שולי מועלם-רפאלי: הרבה דברים ממה שאמרתי נאמרו.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק רוצה לחזור לשלושת הדברים שגם ציונה דיברה עליהם.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהנושא החשוב הוא ההשתתפות בכוח העבודה, אבל לא פחות ממנו, בתוך אותה מסגרת השימור של נשים במקום עבודה.
שולי מועלם-רפאלי: זה שאשה לא צריכה כל הזמן להיות עסוקה בחיפוש העבודה הבא או הניסיון למצוא את עצמה – אם זה מרצונה, זה נהדר, אבל הקטע שהיא מגיעה למקום ולא יכולה להישאר בו, כי הוא לא מספיק מאפשר.
שולי מועלם-רפאלי: הנושא השני הוא התגמול, שאנחנו מדברות ומדברים עליו בלי הפסקה.
שולי מועלם-רפאלי: והנושא השלישי הוא קידום נשים.
שולי מועלם-רפאלי: זה נושא כאוב שנצטרך לטפל בו הרבה מאוד.
שולי מועלם-רפאלי: אני מצפה מהמדינה, מהממסד, להוות דגם מקדם, מהמקום של אינטרסים וזכויות.
שולי מועלם-רפאלי: ולסיום, אני חושבת שהמטרה בהרבה מקומות זה פתיחת חסמים.
שולי מועלם-רפאלי: התקנות הללו מאוד מובילות לזה.
שולי מועלם-רפאלי: הדרך, לדעתי, החשובה ביותר זה עבודה כל הזמן על מניעה של העברת נשים לעבודות קבלן.
שולי מועלם-רפאלי: זה קורה יותר ויותר לנשים.
שולי מועלם-רפאלי: גם גברים.
שולי מועלם-רפאלי: ישבנו אתמול בוועדת העבודה והרווחה - עובדי הוט, ברובם גברים, הזיזו אותם למיקור חוץ, עובדי קבלן, כל הדברים הרעים שאנחנו שומעים פה בלי הפסקה, אבל איכשהו זה קורה יותר לנשים.
שולי מועלם-רפאלי: גם בזה, השר, וגם עליזה, אנחנו צריכים להוביל באמירה שכמה שיותר מניעה, נגד העסקה של נשים כעובדות קבלן, כי שם זה מוריד את שלושת הדברים שדיברתי עליהם – השתתפות ותגמול וקידום – זה משטח את זה כמעט לאפס.
שולי מועלם-רפאלי: אני מתנצלת על שאני צריכה עוד כמה דקות לצאת.
עליזה לביא: ורד סויד, מנהלת הרשות לקידום מעמד האשה וחברה במועצה הציבורית, בבקשה.
<ורד סויד: גברתי היושבת-ראש, אני רוצה לברך אותך, חברת הכנסת עליזה לביא.
<ורד סויד: זה באמת יום חג.
<ורד סויד: אני מברכת גם את שר הכלכלה בנט ואת השופטת דורנר, שעמדה בראש הוועדה, את בני פפרמן, הצוות שלו ואת כל חבריי וחברותיי לוועדה.
<ורד סויד: דיברו רבות על האינטרס הגדול שיהיה לחברה, גם על האלמנט של זכויות נשים.
<ורד סויד: יותר ויותר יש לחדד את השיח להורות שוויונית.
<ורד סויד: בוועדה לבחינת מקומות עבודה, להפיכתם לתומכי משפחה, אחד החסמים המרכזיים לפערי השכר הוא השעות הנוספות.
<ורד סויד: גברים, כשמתאפשר להם במקומות העבודה, בעיקר בשירות הציבורי, נוטים לקחת את השעות הנוספות.
<ורד סויד: נשים, גם כשיש להן אפשרות לקחת 90 שעות נוספות בחודש, עדיין בחלק מהבתים לוקחות על עצמן את המטלות המסורתיות מתוך אילוץ חברתי.
<ורד סויד: אנחנו צריכים לעבור לשלב של חינוך להורות שוויונית.
<ורד סויד: בהולנד, כשגבר לא לוקח את חלקו בחופשת לידה, מרימים גבה במקום העבודה.
<ורד סויד: זה השאיפה שאנחנו צריכים להוביל אליה בשנים הבאות.
<ורד סויד: הורות היא אחריות של שני בני הזוג.
<ורד סויד: בשירות הציבורי יש הגנות על מבנה שעות יום העבודה, שעות נוספות; בסקטור הפרטי לא מעט עורכות דין ועורכי דין עובדים מהנץ החמה עד צאת הנשמה.
<ורד סויד: בשיח הזה אנחנו יוצרים פערים ושאיפה לא אידיאלית בין הצלחה במקום עבודה, שנמדדת לפי נוכחות של שעות ולא לפי תפוקות, לבין האפשרות האמתית לאפשר להורים שילוב קריירה.
<ורד סויד: אני חושבת שיש לעשות מבצעי אכיפה יזומים, ולעודד קמפיין בתוך מקומות העבודה הפרטיים על משך יום העבודה.
<ורד סויד: וכמובן, המשך התהליך שמשרד החינוך התחיל, של התאמת החופשות למקומות העבודה.
<ורד סויד: לא ייתכן – חופשים באורך של שלושה חודשים וחצי, שמקומות העבודה במקביל, הורים, אמהות ואבות, נדרשים לעבוד מבלי מתן הסדרים, אין קייטנות בימי סוכות, שהם חופשות מבתי הספר.
<ורד סויד: זה היעד הבא, אני חושבת.
<ורד סויד: אני סומכת עליך שביוזמתך נתקדם לכיוון ההורות השוויונית.
עליזה לביא: נקרא את התקנות, ואחרי זה נאשר.
עליזה לביא: כבוד השר, מילים לסיום?
נפתלי בנט: אני חושב שהדרך ארוכה.
נפתלי בנט: אני מסכים לחלק מהדברים.
נפתלי בנט: יש פה הרבה כיוונים.
נפתלי בנט: בגדול, אני חושב שאנחנו צריכים לאפשר את הכר גם התודעתי וגם המעשי לקידום נשים במקום העבודה.
נפתלי בנט: ההחלטה הפרסונלית פר משפחה, אני חושב שאני יותר ליברלי, כי אני חושב שכל משפחה חפצה בדרך אחרת.
נפתלי בנט: אנחנו כמדינה לא צריכים להרים גבה בדברים האלה.
נפתלי בנט: אם אשה החליטה שהיא רוצה לחיות אורח חיים, למשל, כן להתמקד בבית, אני לא רואה בזה פסול.
<ורד סויד: מיכל שלך – אתה רוצה שהיא תוכל לממש קריירה ומשפחה.
<ורד סויד: כל המיכליות שלנו.
נפתלי בנט: אבל אני רוצה שאם היא תחליט אחרת, לא ירימו גבה.
קריאה: שההחלטה לא נובעת מפערי השכר בינה לבין בעלה.
נפתלי בנט: לזה אני מסכים.
נפתלי בנט: אני חושב שעשינו צעד גדול היום, אבל בסוף זה צעד אחד מתוך הרבה.
עליזה לביא: יש בקשה של הייעוץ המשפטי לשלוש הערות קצרות, שתשמע אותן, בבקשה.
<תמי סלע: הערות יותר כלליות לפני שנכנסים לקריאת התקנות עצמן.
<תמי סלע: ראשית, על שם החוק ועל תיקונים שאולי יבואו בהמשך לחוק עצמו, כי גם החוק עצמו ניתן לתיקון בהמשך, מהניסיון שיילמד בשטח ובהפעלתו.
<תמי סלע: החוק לא מדבר על נושא הורות שוויונית – בחוק כן, אבל לא בשם החוק.
<תמי סלע: אני חושבת שיש פה דגש חסר.
<תמי סלע: יכול להיות שבהמשך, ביוזמת המשרד, ביוזמת חברי כנסת, יהיה מקום לתקן את זה.
<תמי סלע: היום זה מופיע בהגדרה - מקורות עבודה לנשים – כתוב: וכן להורות.
<תמי סלע: דווקא התקנות מדגישות הרבה יותר את העניין הזה.
<תמי סלע: זה חשוב וטוב, אבל חסר בשם החוק, שגם יש לו משמעות.
<תמי סלע: הערה שנייה, על חובת הדיווח שהחוק קובע.
<תמי סלע: היא לא מופיעה בתקנות אבל מופיעה בחוק, שהוועדה הזו תקבל מהמשרד אחד לשנה דיווח על הפעילות, ונוכל תוך כדי הדיונים לראות, איך הדברים עובדים.
<תמי סלע: זה כתוב בחוק, אבל היה חשוב לי להדגיש את זה.
<תמי סלע: הערה שאינה משפטית, אבל עולה מהדוח, על נושא המגזר הציבורי.
<תמי סלע: החוק עצמו, להבנתי, כן מדבר גם על המגזר הציבורי וגם על המגזר הפרטי, על כלל המעסיקים, כי הוא מדבר גם על אותות הכרה וגם על מענקים.
<תמי סלע: נכון שהמענקים, התמריץ הכספי, מכוונים לשוק הפרטי, אבל אותות ההכרה בהחלט, וגם בדוח זה נאמר, באים לכוון את המגזר הציבורי, ונאמר פה שהנתונים מלמדים שהוא עדיין לא מוביל בתחום הזה – יש עוד הרבה מה לעשות, גם בחקיקה ותקנות אבל גם אולי דרך תמריצים ואותות הכרה.
<תמי סלע: לכן אני, כשקראתי את הדוח של המועצה הציבורית, וראיתי שההמלצה היא שבמגזר הציבורי תהיה התמקדות בנושא מאוד ספציפי – הכוונה כרגע היא לעובדות קבלן – שאולי יש פה פספוס, והבנתי שזה עוד לא משהו שמאושר סופית, ויש מקום לדיון, כי אם יהיה אות הכרה על המכלול, על יחידה במגזר הציבורי, ואני מדגישה שמגזר הציבורי הוא מונח רחב לפי החוק – זה כולל גם רשויות מקומיות ותאגידים סטטוטוריים; לא רק משרדי ממשלה, שיהיה אות שיינתן על מעסיק במגזר הציבורי, שהוא מקדם את המכלול – קידום נשים ואיזון עבודה ומשפחה, אולי לצד גם דגש על נושא ספציפי, תהיה בזה תועלת, כי זה לא רק הפרס אלא גם כל התהליך שנעשה כדי להגיש בקשות ולבנות מדיניות וכו'.
עליזה לביא: המשרד מארגן יום עיון בדצמבר.
עליזה לביא: חבר הכנסת אשר, בבקשה.
יעקב אשר: תודה לך על העלאת הנושא וקידומו, תודה לשר ומשרדו שמקדמים את הדברים, לכבוד השופטת דורנר, שעמדה בראשות הוועדה.
יעקב אשר: היה לי חסר נושא המגזר הציבורי.
יעקב אשר: אני חושב שצריך לחפש את התמריץ הנכון במגזר הציבורי.
יעקב אשר: יש חקיקה לגבי ייצוג נשי בוועדות ודברים מהסוג הזה, אבל בחלקים של קידום נשים בתוך המערכת, אם זה מערכת עירונית או מערכת ממשלתית, יש הרבה מאוד תמריצים - אם זה רשויות מקומיות, ודאי יש תמריצים כאלה ואחרים.
יעקב אשר: לכן חשוב שהמגזר הציבורי יהיה גם בחלק של ההוקרה.