GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עינת אופיר: אלה נתונים לא כל כך מעודדים ויש באמת הרבה מה לעשות עם זה.
<עינת אופיר: בסקר אחר שערכנו בקרב נשים שהן אימהות לתינוקות בני חודשיים, שם באמת אנחנו רואים שיש אחוזים יותר גבוהים של נשים שחושבות שזאת זכות של אישה להניק במקום ציבורי כאשר האחוז מתקרב לשמונים אחוזים.
<עינת אופיר: אלה שחשות בנוח כשנשים אחרות מניקות לידן – גם כאן
<עינת אופיר: האחוז מתקרב לשמונים אחוזים אצל יהודיות וכחמישים אחוזים אצל הערביות.
<עינת אופיר: אני חושבת שבאמת בחברה שלנו עדיין אנחנו רחוקים ממה שאנחנו מדברים עליו כאן.
עליזה לביא: אני חייבת לומר לכם שאני מאוד מאוד שמחה על הדיון הזה משום שהוא מתכתב עם נושאים נוספים שאנחנו דנים בהם בוועדה ועוד נדון בהם אבל כולם להבנתי – שלא התחילה היום – נובעים מהשינוי שנובע מהמבנה המשתנה.
עליזה לביא: כלומר, אם פעם היינו בסביבה שבטית קהילתית של אימא, סבתא, דודה, הנחיה, סיוע, תמיכה, בעצם המעגלים האלה, המעגלים של הנשים, המרחב הפרטי הנשי, היחד הנשי שהכרנו אותו, הוא לא קיים היום.
עליזה לביא: ההשתנות הזאת השפיעה קשות על נשים.
עליזה לביא: אנחנו רואים יותר דיכאון אחרי לידה בגלל הסיבה הזאת.
עליזה לביא: אנחנו רואים החלטות אישיות שנובעות משיקולים גם של חוסר הנחיה, חוסר במודלים לחיקוי, כל המעגלים הטבעיים שהיו למעשה נפרצו, אם זה בשם המודרניות, אם זה בשם בריחה של הנשים עצמן מהמעגלים.
עליזה לביא: כלומר, הרבה מאוד פעמים נשים מעדיפות שלא לגור ליד ההורים מכל מיני סיבות אחרות של העולם המודרני ואז למעשה הן מוצאות את עצמן לבד, בודדות.
עליזה לביא: זה מקרין וזה משליך.
עליזה לביא: אחד הדיונים שאנחנו כן נקיים בוועדה הוא עלייה במספר הנשים שנמצאות במסגרות טיפוליות ויש כאן עלייה מאוד מאוד גדולה.
עליזה לביא: אני מוצאת שזה מתכתב בדיוק מאותם מקומות.
עליזה לביא: דיכאון אחרי לידה שעולה ונשים לא מצליחות לחזור גם לעולם העבודה.
עליזה לביא: הדוגמה שאת נתת על חמך לשעבר בצנעא החזירה אותי בפלשבק אחורה.
עליזה לביא: אני מתעסקת במחקרים שלי בעולם של נשים יהודיות ושואלת את עצמי מה קרה.
עליזה לביא: אין ספק שהעולם המודרני בנושא הזה של הנקה, כשאני התחלתי להניק, אני זוכרת שזה היה משהו שבעצם מי עושה אותו?
עליזה לביא: את רוצה לעבוד, גם לגדל ילדים, גם לנהל קריירה.
עליזה לביא: בגיל 26 אני כבר הייתי מנכ"ל המועצה לחילופי נוער ואני זוכרת שהיו לי בקבוקים במקרר וחיים רמון היה היושב ראש ואז הוא היה פותח את המקרר לקחת חלב והוא היה צוחק עלי.
עליזה לביא: זה לא היה ברור ומובן מאליו שיש בקבוקים קטנים.
עליזה לביא: הייתי יושבת ומניקה.
עליזה לביא: אז היו המשאבות הרעשניות ולא כמו שיש היום.
עליזה לביא: היום הדברים באמת יותר מקובלים.
עליזה לביא: למשל בבנקים אני יודעת, יש לי גיסות שעובדות בבנקים, יש שעת הנקה, יש את המקררים בהם אפשר לשמור ולשמר את החלב.
<קריאה: בירושלים פוטרה אחות בגלל ויכוח שהיה לה עם מנהלת המחלקה שלה כי היא שמה את החלב שהיא שאבה במקרר של האוכל והצוות טען שזה מגעיל אותו.
עליזה לביא: יש לנו היום יום לחוץ ולכן חלק מהצוות של הוועדה שלנו לא נמצא.
עליזה לביא: אני מתעסקת בעולמן של נשים יהודיות ובהרבה מאוד תפילות וטקסטים.
עליזה לביא: מצאתי תפילה בספר מדהים של יהודית קוצר כהן, ספר שנכתב בכתב יד בשנת 1786 באיטליה.
עליזה לביא: הספר הזה הוא ספר תפילות ובניגוד למקומות אחרים שהיו כתובים בשפות המקומיות – נשים לרוב לא ידעו עברית – אם זה באידיש או בערבית יהודית או בשפות אחרות באיטליה, הספרים לנשים, ספרי התפילה לנשים כתובים בעברית כי בקהילת יהדות איטליה, בניגוד למקומות אחרים, נשים זכו כמו גברים לחינוך יהודי.
עליזה לביא: כלומר, נשים ידעו עברית כבר במאה ה-15, 16 ו-17 ויש לנו תיעוד על כך.
עליזה לביא: גם הדברים שנכתבים להן כמו ספרי התפילה שנכתבים לנשים נכתבים בעברית.
עליזה לביא: מצאתי שם תפילה מאוד מאוד מרגשת, תפילת הודיה בטרם לידה.
עליזה לביא: האישה מודה בעד תשעת ירחים והיא לפני הלידה מבקשת כוח ללדת.
עליזה לביא: תפילה מאוד מאוד יפה.
עליזה לביא: החלק המרכזי בתפילה הוא הבקשה שלה לחלב.
עליזה לביא: הדברים שאת אמרת על החם שלך בצנעא, ממש החזירו אותי לזה.
עליזה לביא: היא אומרת כאן בתפילה: והכן לי חלב בדדי מספיק להניק אותו וחנני שאוכל לגדלו ליראתך ולעבודתך.
עליזה לביא: כלומר, גם השם של האיבר, גם הבקשה של החלב.
עליזה לביא: כלומר, המקום של החלב, של ההנקה, הוא מאוד מאוד מרכזי ואנחנו מדברים על 1786 בסידור התפילה של אישה יהודייה.
עליזה לביא: המקום הזה של ההנקה שהוא מאוד מאוד מרכזי, עד כדי קשר בלתי אמצעי בין המקום של התזונה שדיברת עליו, של היחד עם הילד, אבל מתוך המקום לגדל את הילד בצורה בריאה ונכונה, אם זה נפשית, אם זה גופנית, כדי באמת למצות את המקום של האחריות של האימא.
עליזה לביא: זה במרכז התפילה.
עליזה לביא: אני גם בחרתי את זה ככותרת לשער של האימהות והלידה.
עליזה לביא: אני כן חושבת שיש כאן תהליך של חזרה.
עליזה לביא: כלומר, זנחנו את הדברים הללו מכל מיני סיבות אבל יש היום חזרה.
עליזה לביא: כל הקבוצות שנוצרות, מעגלי הנשים שנוצרים כאן בארץ בכמה הקשרים, הם התכתבות עם אובדן של מרחב נשי - שבמקרה זה שאני עוסקת בו הוא יהודי, אבל זה קורה גם במסגרות אחרות כמובן - שהלך לאיבוד.
עליזה לביא: זה יבוא גם עם חקיקה.
עליזה לביא: אנחנו כן ניכנס לחקיקה אבל זה חייב להמשיך לעבוד עם המודעות, עם ההבנה שזה שלנו, שזה אזורים כמו מיילדות.
עליזה לביא: אני מזכירה לכם שזה בדיוק אותו הדבר.
עליזה לביא: כלומר, המיילדות שהיו מאז קדמת דנא ואז נכנסו הגברים לעולם הרפואה, ובטח בפורום הזה אני לא מזכירה איך הזיזו את המיילדות והפכו אותן למכשפות והיו מיילדות שפשוט שרפו אותן וכל האימה של עולם הרפואה הגברי מול המיילדות עם הידע, עם הניסיון, עם ההבנה לאורך השנים – הזיזו אותן אבל גם הנושא הזה חזר.
עליזה לביא: כלומר, כל המקום של המיילדת עד כדי הרבה פעמים שהמיילדת נמצאת והרופא לא רלוונטי.
עליזה לביא: בנוסף לכך הדולות שנכנסו וכל התומכות למיניהן.
עליזה לביא: כל בתי החולים הקונבנציונאליים שבהתחלה התנגדו והיום משתפים פעולה כי גם כאן זה עניין כלכלי, כי יולדות ברגליים בוחרות בתי חולים אחרים.
<קריאה: בדיוק באותה נישה, הנקה חסרה בתחום הזה.
עליזה לביא: זה יבוא בחקיקה, אבל כמו שאני אומרת בכל מקום אנחנו ניכנס לחקיקה אבל זה לא מספיק.
עליזה לביא: כלומר, החקיקה צריך לאכוף אותה אבל גם מודעות.
עליזה לביא: אם עוד אישה בקפה גרג תקום ותגיד למלצרית ולבעל הקפה שהיא יוצאת עכשיו החוצה, אתה לא תעז לעשות את זה, את יודעת איך זה יעבוד.
<קריאה: בגיבוי החקיקה זה יעבוד יותר טוב.
עליזה לביא: אני שוב לוקחת את הדוגמה של הקמפיין האדיר שהצליח במדינת ישראל וזה שמירת פרחים.
עליזה לביא: אין חוק שמירת פרחים.
עליזה לביא: יש אולי אחרי כן אבל הילדים שלי החזירו אותי לשמירה על הסביבה.
עליזה לביא: הילדה הקטנה שלי, כשהיא הייתה קטנה, לא מרשה לי יותר לעטוף את הסנדביץ' בניילון.
עליזה לביא: היא השגרירה הנאמנה של איכות הסביבה, אז אימא שלה השתנתה בהתאם.
<אפרת פלדמן: חוץ מהאירועים שקורים, זה גורם גם להרבה נשים לא לרצות להניק.
<אפרת פלדמן: הן חוזרות לעבודה וחושבות שבהכרח זה אומר לא להניק יותר.
<אפרת פלדמן: הן אומרות שהן בוחרות לא להניק כי בחופשת הלידה הן רוצות להיות בבתי קפה.
<אפרת פלדמן: כל מיני דברים כאלה שהם כאילו סותרים.
<אפרת פלדמן: אם נוכל להגיד לה בפירוש שהחוק לטובתך, מותר לך להניק בחוץ, כל היחס הוא אחר.
<אפרת פלדמן: כלומר, אנחנו עדיין עושות את התמיכה, עדיין הכול חשוב, עדיין כל הקבוצות יהיו, אני במאתיים אחוזים מאחורי כל מה שאמרת, אבל צריך גם שנוכל להגיד לאישה שפונה אלינו ואומרת שאמרו לה כך או היא מפחדת שיגידו לה כך כי לחברתה אמרו כך ואנחנו נוכל להגיד לה שמותר כי יש חוק.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לעשות מחקר.
עליזה לביא: נבקש ממרכז המחקר של הכנסת שיעזור לנו, אבל בואו ניקח את התגובות שלכן כי המליאה תכף צריכה להתחיל.
<לימור פלד: אני לימור פלד, יועצת הנקה מוסמכת, חברה בוועד המנהל של איגוד יועצות ההנקה.
<לימור פלד: רציתי להוסיף עוד פרספקטיבה מאיפה אני רואה את הקושי של נשים.
<לימור פלד: בייעוצי הנקה אני הרבה פעמים מקבלת שאלות בנושא של שאיבת חלב וזה יופי אם זה למטרת חזרה לעבודה וזה פחות יופי אם זה נובע מהפחד לצאת לרחוב ולהניק.
<לימור פלד: הרבה אימהות לא מתוך בחירה נאלצות לשאוב חלב בבית כדי שהן יוכלו לצאת החוצה עם התינוק שלהן.
<לימור פלד: הציבור היום נותן לגיטימציה לאימא לשבת בקפה גרג לדוגמה עם בקבוק תמ"ל, וזה ממש בסדר, אבל אימא רוצה להניק ולעשות את הדבר הכי טוב לתינוק שלה, זה לא לגיטימי.
<לימור פלד: לא כל אימא יכולה להרשות לעצמה לקחת משאבה.
<לימור פלד: יש אימהות שיש להן ממש פחד או טראומה או רתיעה מהמשאבה ולא יתכן שמפלים את האימהות שבוחרות להניק ולא מאפשרים להן להניק בציבור.
<קריאה: לא כל תינוק רוצה בקבוק.
<לימור פלד: לעודד אימהות לתת את הבקבוק, גם אם זה בקבוק שאוב, לפעמים זה יוצר קושי בהנקה.
<איונה פפו סלע: אחת היוזמות שאנחנו התחלנו אתן בעמוד שלנו - אנחנו אפילו לא ארגון אלא אנחנו כן רוצים להיות בעתיד הקרוב מלכ"ר, אבל אנחנו עובדים על הכרה כדי לקבל את זה – אנחנו לא מחכים לחוק הזה כי ייקח לו זמן רב עד שהוא ייכנס.
עליזה לביא: את לא מכירה אותי.
<איונה פפו סלע: כרגע יש לנו עיצוב של סטיקר שאנחנו רוצים להעניק מבחינת הסטנדרט לבעלי עסק.
עליזה לביא: מעולה.
עליזה לביא: תו חברתי.
<איונה פפו סלע: כמו שיש לטבעונים שקיבלו תו חברתי שהאוכל כאן בטוח מבחינה טבעונית.
<איונה פפו סלע: אנחנו התחלנו לקדם את זה.
<איונה פפו סלע: כרגע מבחינתנו זה עניין של סבסוד.
<איונה פפו סלע: אנחנו מתחילות לגלגל את זה.
עליזה לביא: למה לא לעשות שיתוף פעולה בין כל ארגוני הנשים?
<קריאה: ארגוני נשים, הם לא בהכרח בעד הנושא הזה אבל זה נושא אחר.
<איונה פפו סלע: אני חושבת שארגוני הנשים גם מקבלים איזה שהן תרומות.
<אלן שיין: כשהתחלתי את הקריירה לפני שלושים שנים הקמתי עמותה ממש לנשים, אבל ברגע שיש את המילה הנקה, זה עושה אנטי לארגוני נשים.
<אלן שיין: הן שואלות אותי למה אני רוצה להתחרות בהן.
<אלן שיין: מה התפיסה הזאת?
<אלן שיין: ברגע שמדברים על הנקה, משום מה לא כמו כל דבר אחר בחיים שלנו, זה יוצר אנטגוניזם שזה בלתי נתפס.
<איונה פפו סלע: האנטי נובע מהמקום הזה של אישה, חלב, שיעבוד.
עליזה לביא: אין לנו איזה קייט מידלטון שמניקה בציבור?
< שרון ברנסברג צברי: היו הרבה דוגמניות שהניקו, אבל לא בארץ.
< שרון ברנסברג צברי: בשבוע שעבר הייתי בכנסת, בישיבת הוועדה לזכויות הילד, אני בוועדה מייעצת במשרד הבריאות, ואחד הדברים המדהימים זה שהיה לכולם ברור, עת דיברו על בנקי חלב לפגים, לא הובן הצד השני.
< שרון ברנסברג צברי: כדי שיהיה בנק חלב לפגים, שם מדברים על סכנת חיים אם הם לא מקבלים, צריך את הקאדר של הנשים שיניקו באזור ארבעה, שישה, שבעה חודשים.
< שרון ברנסברג צברי: לגברים שם היה ברור שזה עניין של מקררים ופסיליטיס ולא הובן שכדי שאנחנו נוכל ליצור מצב שיהיה מספיק חלב בתרומות, ההנקה צריכה לעבור להיות דרך חיים.
< שרון ברנסברג צברי: זאת אומרת, יש איזשהו פער בין ההבנה שהנקה צריכה לעבור עוד צעד בחיים שלנו ולהיות חלק מאוד מאוד מקובל מחיינו, בכל פן של חיים כאישה.
< שרון ברנסברג צברי: הקושי של נשים הרבה פעמים, ואני שומעת בהרצאות שלי, הוא שבעצם אומרים לאישה מה לעשות עם השד שלה.
< שרון ברנסברג צברי: כשאת אומרת הנקה, כל מיני סלוגנים, כאילו אומרים לאישה שיגידו לה מה טוב בלי להבין שהחופש האמיתי והשוויון האמיתי של אישה הוא לשים בפניה את המידע כמו שהוא ולתת לה את חופש הבחירה.
< שרון ברנסברג צברי: הנושא של ההנקה צריך להיות חופש הבחירה על סמך המידע הנכון ולא נסתיר מהאישה את המידע כדי שהיא תעשה את הבחירה המתאימה.
עליזה לביא: הדברים שלך עכשיו מתאימים להרבה מאוד נושאים.
<שרון ברנסברג צברי: לגמרי.
עליזה לביא: אנחנו נסיים את הדיון.
עליזה לביא: בואו נחליט כמה החלטות.
עליזה לביא: אנחנו נבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת מסמך שיעשה השוואה בין לאומית לגבי חוקים במדינות העולם השונות.
עליזה לביא: הוועדה תפנה למרכז המחקר והמידע של הכנסת בבקשה להכין מחקר משווה לגבי החקיקה בעולם, גם לגבי הזכות להניק בציבור וגם לגבי חיוב בהקמת חדרי הנקה במבנים ציבוריים.
עליזה לביא: אני רוצה להיפגש עם מנהל רשת גרג.
עליזה לביא: הוא צריך לעשות חוויה מתקנת.
<אפרת פלדמן: הוא חזר בו.
<אפרת פלדמן: מאז המקרה כל אישה מניקה שבאה לשם מקבלת מיץ תפוזים.
<אלן שיין: נדמה לי שאפילו לפני כן.
<אלן שיין: זה היה משהו נקודתי.
עליזה לביא: מיץ התפוזים הזה מאוד חשוב.
עליזה לביא: למה הוא לא עשה מזה איזה קמפיין?
<אפרת פלדמן: כשהתחילו לבוא קולות שהן מקבלות, כל אלה שלא מניקות שאלו אם הן לא אימהות מספיק טובות.
<אפרת פלדמן: זה דיון שאי אפשר לצאת ממנו.
עליזה לביא: אני מציעה שאתן תשבנה שתיכן – ומי שרוצה להצטרף, מוזמנת – ותראו מה בנוגע לחקיקה.
עליזה לביא: זה נושא שכל מה שנעשה, תמיד יהיה מישהו נגד.
עליזה לביא: זה מהנושאים האלה שאת באה לעשות טוב, ואז מאשימים אותך.
עליזה לביא: אלה נושאים לא פשוטים.
עליזה לביא: זה שארגוני הנשים לא נמצאים היום בדיון כאן, זה לא בכדי.
עליזה לביא: כלומר, אני לא זוכרת שהיה דיון בוועדה שלא הייתה נציגה של ארגוני הנשים.
עליזה לביא: לפעמים אלה היו נושאים פוליטיים, לפעמים נושאים כאלה ואחרים, אבל אחרי שכולם היו אתנו אתמול בכלא, היה לנו יום מאוד מאוד חזק אתמול, היום הבין לאומי נגד אלימות נשים, אני מאוד מופתעת – ואני רוצה לציין את זה גם לפרוטוקול – שאף אחת מנציגות ארגוני הנשים והארגונים החברתיים לא נמצאת כאן.
עליזה לביא: המתח הזה בין ארגוני הנשים לבין התופעה הזאת שעולה מהשטח בצורה מאוד מאוד אמיצה, מעורר שאלות שאני חושבת שגם עליהן צריך לדבר, בטח בהעלאת המודעות אבל גם בחקיקה.
עליזה לביא: אני רוצה לפנות לארגוני הנשים ולקבל את חוות דעתם על הסוגיה הזאת.
עליזה לביא: אני רוצה לפנות במכתב לארגוני הנשים ולקבל את חוות דעתם, כמו שאני פונה למרכז המחקר והמידע של הכנסת ולשמוע את דעתם.
עליזה לביא: לגבי שר הפנים, ידידנו שעוד מעט הולך להיות אבא חדש, אולי נדבר אתו על הנושא של מבנים ציבוריים.
עליזה לביא: הוא יכול לתקן תקנות.
עליזה לביא: למה אני צריכה חוק?
עליזה לביא: בואי נשאל אותו מה עמדתו.
עליזה לביא: הוא מאוד פמיניסט.
עליזה לביא: אנחנו נבדוק ואנחנו כמובן נעמוד אתכן בקשר ונקיים ישיבה נוספת.
עליזה לביא: עמליה ויעל, תמשיכו.
עליזה לביא: כל הכבוד, תמשיכו, תפיצו, תכתבו, תיידעו אותנו.
עליזה לביא: עוד דבר, כל בעיה שיש, אם יש איזו אישה שמאוימת, אנחנו כאן.
עליזה לביא: יש לכם את הטלפונים שלנו.
עליזה לביא: אל תסגרו את זה בחדרי חדרים אלא תביאו את המקרים אלינו.
דוד צור: אנחנו פותחים את הישיבה למרות שהנושא היום, נמצא אתנו גם מנכ"ל משרד הרווחה.
דוד צור: עדין אני חושב שגם בהקשר של הדיון שהיה בשבוע שעבר, שבו משרד החינוך הגיע ופרס את התכניות, כלומר, לא בחרנו את זה בעיתוי אבל התפוצצה לנו פרשה מדוברת של הזמר המפורסם, שחוץ מההורים שלי בערך, שלא מתעניינים יותר מדי, כולם יודעים במי מדובר.
דוד צור: אני לא מתייחס דווקא לענין ההקשר שלו, אם הוא כן קשור או לא קשור בכל מה שקשור לסוגיה של החקירה אבל אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל על זה דווקא כוועדה בכנסת, על הענין העקרוני, על הנושא שבו קטינות נסחרות למסיבות סמים ומין עבור ידוענים או קרובים לידוענים או לא ידוענים בכלל.
דוד צור: ובכלל, הסוגיה הזאת היא פינה חשוכה שלא מוארת מספיק ואנחנו כנראה לא ירדנו לעומקה, למרות שבדיון האחרון אני חושב שדיברנו על זה ארוכות, אני לא אכביר מילים בענין וגם זמנו של המנכ"ל קצר בגלל תקלה בתיאומי לו"ז אז נאפשר את פתיחת הדיון מיד.
דוד צור: אני כבר אומר שבשבוע הבא, בדיון שיהיה שרת המשפטים בנושא של מדיניות האכיפה, גם דיברתי עם נציג המשטרה, עם רובי, שאני לא רואה אותו פה, אני לא בטוח שהוא צריך להיות בדיון הזה.
דוד צור: בכל מקרה, הוא היה אתנו אתמול גם בסיור שעשינו ב”סלעית”, וזה המקום להודות לנעמה על הסיור המאלף אתמול.
דוד צור: אנחנו נעשה דיון בנפרד בנושא האכיפה ונתייחס גם לנושא הזה של זנות הקטינים ומה שנוהגים לקרוא "מסיבות חשק", שגם זו מילה שצריך אולי למצוא לה מכבסה אחרת.
דוד צור: כיוון שאנחנו לא מדברים פה במכבסות אלא ישר ולענין, אני מתכבד לבקש מהמנכ"ל לתת לנו את הסקירה בהקשר של הדברים שהתייחסנו אליהם.
דוד צור: נתנו פה כמה בקשות ספציפיות, כולל בקשה ספציפית לגבי באר שבע, אז אם נוכל לשמוע את ההתייחסות שלך.
<יוסי סילמן: תודה דוד.
<יוסי סילמן: אני רוצה לעדכן מה קרה בחודשים האחרונים: א.
<יוסי סילמן: חידשנו וחתמנו חוזה חדש לגבי “סלעית”.
<יוסי סילמן: לשמחתי, אני כבר אומר, אנחנו ויתרנו בצורה משמעותית על חלק מהמצ’ינג.
<יוסי סילמן: הכרנו בזה כבעיה ארצית ואני חושב שהגענו להסדרה של הענין בצורה טובה.
<יוסי סילמן: זה לגבי “סלעית”.
<יוסי סילמן: כנ"ל לגבי חיפה.
<יוסי סילמן: אני חושב שהעסק שם עובד טוב.
<יוסי סילמן: הדבר שני שהתרחש – סיימנו את המכרז לגבי הקמת מרכז לקטינים וקטינות שעוסקים בזנות.
<יוסי סילמן: התחייב על זה השר בזמנו.
<יוסי סילמן: לשמחתי, העמותה שזכתה היא על"ם, ואנחנו נראה בזמן הקרוב מאד, למעשה התשתית הבסיסית כבר קיימת.
<יוסי סילמן: אני מקווה מאד שנצא להפעיל את המרכז הזה בתל-אביב שעניינו קטינים וקטינות שעוסקים בזנות.
<יוסי סילמן: זה בהחלט נושא שאפרופו "הזמר המפורסם", הנושא הזה של אוכלוסיית הקטינים והקטינות שעוסקים בזנות הוא נושא מאד מאד רגיש.
<יוסי סילמן: אני מקווה שאנחנו ניכנס לענין הזה וניתן מזור או חלק מהמענה לענין הזה.
<יוסי סילמן: לכן, הפרויקט הזה כבר בשלב מימוש.
<יוסי סילמן: שני דברים נוספים: 1.
<יוסי סילמן: קיימתי דיון על ההוסטל בבאר-שבע.
<יוסי סילמן: - -
<קריאה: זה לא הוסטל.
<יוסי סילמן: - - לא הוסטל, סליחה, על הפרויקט בבאר-שבע.
<יוסי סילמן: הכרתי בצורך של מיליון וחצי.
<יוסי סילמן: לא, זה שהכרתי עוד לא אומר כלום, זה התחלה טובה.
<יוסי סילמן: היום הפרויקט הזה ממומן ממש בחלקיות, ב-300 אלף, אבל אני מודה, דוד, הוא לא ייכנס ל-2014.
<יוסי סילמן: הגענו לאילוצי תקציב מאד מאד משמעותיים ואני אעשה את הכל על מנת שב-2015 נוכל להרחיב את הפרויקט בבאר-שבע ולהגיע ליכולת הרבה יותר טובה.
<יוסי סילמן: כרגע, למרות הכרתי בחשיבות, אני מודה שאין לי מקור תקציבי.
<יוסי סילמן: אני יכול גם לשתף אתכם, ביקשתי ממרב מיכאלי, היא השיגה 6.5 מיליון למקלטים לנשים מוכות.
<יוסי סילמן: אמרתי לה: תני לי להסב מיליון מהתקציב הזה לשם, אני מתחנן.
<יוסי סילמן: לא קיבלתי אישור שלה.
<יוסי סילמן: לכן, ניסיתי גם דרך האפוטרופוס להשיג עוד מיליון ומשהו שקלים.
<יוסי סילמן: כרגע, זאת תמונת המצב - לא הצלחתי להשיג מקור תקציבי.
<יוסי סילמן: אני מכיר בצורך הזה בבאר-שבע ובאזור הדרום אבל עוד פעם, בסוף אני נמדד לפי סדרי העדיפויות.
<יוסי סילמן: יש לנו עכשיו עם "קרן אור" שעלה לכותרות עוד בעיה של שני מיליון.
<יוסי סילמן: בקיצור, זה עוד בעיה ועוד בעיה ובסוף, אין מה לעשות, צריך לקבל סדרי עדיפויות ולצערי הרב, אני אעשה את כל ההכנות לקראת 2015.
<יוסי סילמן: כרגע, ב-2014, זה יישאר במתכונת הזאת.
<יוסי סילמן: אני גם שוקל לבדוק יותר את הנושא הזה באילת.
<יוסי סילמן: אילת, שזה נושא מאד מורכב, בעייתי, של קטינים וקטינות שמגיעים מכל הארץ - -
<קריאה: ובגירות.
<יוסי סילמן: ובגירות, כן, כן.
<יוסי סילמן: כל המכלול.
<יוסי סילמן: אני חושב שאילת גם לא זכתה לתשומת לב ראויה אבל אתך, חבר הכנסת דוד, נעשה עבודה מכינה.
<יוסי סילמן: אני מוכן גם להציג לך מה המשמעויות ובא ביחד, מול האוצר, נתקצב את הענין כי כרגע, אני אומר, מהמקורות שלי, לצערי, זה לא יהיה ב-2014.
<יוסי סילמן: זה כרגע העדכון.
<יוסי סילמן: אני מבין שיש פה רצון גם את קו החירום להצמיד ל-118.
<יוסי סילמן: אנחנו בהחלט חושבים בחיוב בענין הזה.
<יוסי סילמן: בכלל, את ה-118 אנחנו רוצים להפוך לקו רב שימושי, שיהיה מספר אחד ולא כל אחד ירוץ עם פנקסים, לכל דבר יש לו מספר אחר.
<יוסי סילמן: אנחנו נעשה על זה עבודת מטה ונראה איך מאחדים את כל הצרכים למרכזיה אחת, לקו אחד כולל ילדים בסיכון.
<יוסי סילמן: דרך אגב, אפרופו המאמר במחקר שהוצג בכנסת, אצל חברת הכנסת אורלי לוי, מסתבר שגם שם חלק מהילדים שנפגעים לא יודעים למי להתקשר אפילו.
<יוסי סילמן: לכן, אני אומר שאנחנו צריכים לצאת עם קמפיין יותר בענין הזה, ושיהיה מספר אחד ובסוף, כל בעיה שיש בחיים זה לחייג 118.
דוד צור: וגם שהמענה מהצד השני יהיה מקצועי.
דוד צור: כל מה שקשור ל - -
<יוסי סילמן: כשאני אומר "עבודת מטה", דרך אגב, זה הנתח העיקרי.
<יוסי סילמן: הקו עצמו זה דבר טכני, פורמאלי שאפשר לעשות אותו מחר אבל זה להכשיר את העובדות הסוציאליות, מי שיענה בצד השני, אני לא יודע אם צריכות להיות עובדות שידעו לנתב את השיחה בצורה טובה ולבצע בעיקר פולו-אפ.
<יוסי סילמן: לראות שבאמת מי שהופנה זכה למענה ולא איפה שהוא מתגלגל בין הכיסאות.
<יוסי סילמן: אנחנו בענין הזה נעשה עבודת מטה.
<יוסי סילמן: דרך אגב, זה נראה לי זניח בעלויות וזה נראה לי מבחינת ערך מוסף יכול לתת פה ערך מוסף אמתי.
<יוסי סילמן: לכן, אנחנו פתוחים לענין ואנחנו הולכים על הכיוון הזה.
<יוסי סילמן: זה מה שיש לי לעדכן.
<יוסי סילמן: אם יש שאלות אלי, ספציפיות, כי אני ממש מתנצל - - כן, אתי.
<אתי כהן: אנחנו שמחים להיות פה על עצם הדיון.
<אתי כהן: אני סגנית מנהלת אגף הרווחה בעיריית באר-שבע.
<יוסי סילמן: אתי, את היורשת, לא?
<אתי כהן: לענין הפרויקט בבאר-שבע: קודם כל, אני שמחה שב-2015, אני מאד מקווה שתהיה התרחבות - -
<יוסי סילמן: אם חבר הכנסת דוד יעזור לי, אנחנו נפתח את זה - -
דוד צור: אני לא ויתרתי על 2014 עדין.
דוד צור: בטוח שאני אעזור ל-2015.
<אתי כהן: - - ל-2014, על מנת לשמר את השירות בצורה הטובה, אני מבקשת תוספת תקציבית לא גדולה של עד 100 אלף שקל על מנת שנוכל לתחזק את השירות מבחינה מקצועית וראויה, וזאת בקשה קטנה - -
<יוסי סילמן: זה מ-300 ל-400? מאושר.
<אתי כהן: תודה רבה.
<יוסי סילמן: על סכומים כאלה, בואי נגיד שאנחנו לא נרוץ.
<יוסי סילמן: תראי, אני משמר את השירות שם כי אני הולך להרחבה ולכן, אם יש היגיון, אם מדובר על 100 אלף שקל – לא תהיה בעיה.
<יוסי סילמן: היעד העיקרי זה ב-2015, באמת, לתת מענה ראוי לאזור הדרום.
דוד צור: אני גם אחליף מילה עם חברת הכנסת מיכאלי, אם בוועדת הכספים אפשר לעשות הסבה ולדחות דווקא חלק מה-6 מיליון ל-2015, אז זה נראה לי חיוני מאד.
דוד צור: אני חושב שגם אתמול הסוגיה של האימהות בהיעדר פתרון לאימהות שנמצאות במעונות “סלעית”, שזה גם סוגיה שאני לא יכול לצפות ממך שתיתן לנו פתרון בשלוף אבל נצטרך להעלות - -
<יוסי סילמן: אתה מדבר עם הילדים, הגידול.
<עידית הראל שמש: בעצם אמא עם תינוק או אמא עם ילד לא יכולה להיקלט בהוסטל אז הפתרון הוא מאד בעייתי כי בעצם היא במצב סיכון גבוה יותר לנפילה בגלל - -
דוד צור: תגידי, בדירות מעבר, כשהן עוברות אחר כך לדירות מעבר, הן יכולות להיות עם הילדים?
<עידית הראל שמש: יש לי אמא היום עם תינוק בן שנתיים בדירת מעבר - -
דוד צור: שזה קיים.
<עידית הראל שמש: - - אבל באופן חריג קיבלתי אישור.
<עידית הראל שמש: אני צריכה לקבל על זה אישור גם ממשרד הרווחה כי להחזיק ילד במעון שלי, אני צריכה גם פיקוח מיוחד וזה קיבל אישור יחיד וחריג עד שלא נעשה עם זה איזו שהיא עבודה.
<עידית הראל שמש: גם הדירה לא לגמרי מותאמת לתינוק.
<עידית הראל שמש: יש שם עוד נשים ללא ילדים ואז הצרכים של אמא עם ילד שיהיה שקט בשעה כזאת ומבחינת בטיחות, כן עברנו על הדירה שתהיה בטוחה אבל צריך להקים דירה ייחודית כזאת לאימהות עם ילדים.
<באטריז רוזן כץ: דוד, אני חושבת שאולי כן אפשר לחשוב - -
דוד צור: רק שניה, באטריז.
דוד צור: אני רוצה שנמקד את השאלות למנכ"ל כדי שנוכל לשחרר אותו.
<באטריז רוזן כץ: כן, למנכ"ל, כי אם הולכים לפתוח מקלט לנשים מוכות - -
<יוסי סילמן: איפה?
דוד צור: ה-6 מיליון שקל.
<באטריז רוזן כץ: לא, למה אני אומרת?
<באטריז רוזן כץ: אני רוצה שיהיה ברור שהחשיבה למסגרת לאימהות עם ילדים היא שונה לחלוטין מהמסגרות שקיימות היום.
<יוסי סילמן: אני גם צריך להיות משוכנע שזה נכון.
<יוסי סילמן: זה נשמע על הסף – כן, אבל בואו, אני מציע שנעשה על זה דיון מקצועי, נשמע אנשי מקצוע.
<יוסי סילמן: יכול להיות שישכנעו אותי שדווקא בשנה הזאת של המאבק הקשה לא כדאי, לכן אני אומר שאסור לנו להינעל.
<יוסי סילמן: אני מוכן, שרעבי - -
<קריאה: השאלה גם כמה צורך יש - -
<יוסי סילמן: נעשה על זה דיון מקצועי, נשמע את היתרונות והחסרונות ונקבל החלטה.
<יוסי סילמן: ברגע שנבין מה אנחנו רוצים, נדע לאן כדאי לצעוד.
<עידית הראל שמש: לקחת בחשבון שאת הנשים שלנו, במקלטים לנשים מוכות, לא מקבלים כי לפחות חצי שנת ניקיון, וזאת אישה שגם אם נגדיר אותה באיזה מצב סיכון, היא לא נקלטת היום במקלט לנשים מוכות.
<יוסי סילמן: מה התנאי?
<באטריז רוזן כץ: חצי שנה נקיה ושלא תהיה - -
<עידית הראל שמש: חצי שנת ניקיון וגם כשהן כבר בחצי שנת ניקיון, הרבה פעמים הן בעייתיות בהתנהגות שלהן והן "מוקאות" משם.
<אפרת מייקין כנפו: כי הן לא האוכלוסייה המידית של המקלטים.
<עידית הראל שמש: אז אני אומרת שנוצרת בעיה ואני מסכימה שזה אולי דיון מקצועי וצריך לחשוב - -
<יוסי סילמן: אני עוד לא השתכנעתי מקצועית.
<יוסי סילמן: בואו נבין רגע את הצורך המקצועי ואז, אני חושב שברגע שנגבש עמדה מקצועית, את החליפה אפשר לתפור אבל בואו לא נמהר עם זה.
<יוסי סילמן: ראוי דיון, בואי נגיד ככה, שבהחלט ראוי דיון.
<עידית הראל שמש: יש לי עוד שאלה לגבי הקו הארצי שדיברת: האם הכוונה לאחד את זה לקו הארצי של משרד הרווחה?
<יוסי סילמן: יש כל מיני אופציות, אני עוד לא בשל לתת תשובה מקצועית.
<יוסי סילמן: גם בענין הזה אני רוצה להיכנס לדיון.
<עידית הראל שמש: כי גם על זה יש מה לומר ויש לנו המלצות בענין.
<רעות גיא: בוקר טוב, אני מעמותת על"ם.
<רעות גיא: אני רק מבקשת להצטרף לדיון המקצועי בנושא של אימהות לילדות כי אנחנו עדות בפרויקטים שלנו לקטינים ולקטינות בזנות לתופעה - -
<יוסי סילמן: כל דיון שאתן מצטרפות עולה לי הרבה כסף.
<רעות גיא: אני מבינה ואני כבר מראש מתנצלת אבל אנחנו ערות ועדות לתופעה מאד מדאיגה של אימהות מתבגרות.
<רעות גיא: יש לנו בחיפה כמה וכמה אימהות.
<רעות גיא: אנחנו נותנים להן, כמובן, את המענה שצריך, שזה סיוע מאד אינטנסיבי וליווי ולצערי, אנחנו גם ליווינו צעירה שהתינוקת שלה נפטרה והיא לא ידעה איך לטפל בה, אז אנחנו מאד מבקשות להצטרף לדיון ובעיניי הוא מאד בהול וחשוב.
דוד צור: אני רוצה לסכם בקצרה את הזמן הקצר שהיה לנו עם המנכ"ל אבל האיכותי.
דוד צור: אני חייב להגיד שבכלל, המשרד הזה גם ביחס למשרדים אחרים, אני יכול להגיד את זה בלי להעליב אף אחד, ההיענות יחסית מהירה ומידית וגם מאד אמפתית.
דוד צור: מן הסתם, גם יש ממשק גדול מאד.
דוד צור: יש פה גם שיתוף פעולה טוב מן הצד של השר והמנכ"ל וגם העובדים שלכם.
דוד צור: אני חושב שזו רוח המפקד ואני מאד שמח שהיא כזאת.
דוד צור: יש הרבה מאד בעיות, אנחנו יורדים הרבה לשטח, אנחנו רואים דברים בעיניים ולכן, אני חושב שפעם אחת הבחינה המקצועית היא באמת חשובה מאד וגם הנושא, בסופו של דבר, החיבור הזה שיש פה הרבה מאד גורמים.
דוד צור: קבענו דיון עם המנכ"ל לביטוח לאומי גם בהקשרים שהביטוח לאומי מטפל בהרבה מאד סוגיות ואני חושב שהצעד הבא שהולך להיות ואמרתי את זה גם בדיון הקודם ואולי כדאי להזכיר את זה גם עכשיו – הצעת החוק של חברת הכנסת גלאון, שהולכת כנראה, אני מאד מקווה, לעבור בקריאה הטרומית בנושא של הפללת הלקוח, תיצור "אפטר שוק" מאד משמעותי שצריך להיערך אליו.
דוד צור: ולצערי, אני אומר, אין היערכות כרגע, אין התייחסות בהצעת החוק להקשרים הטיפוליים הרווחתיים כי הם יגרמו לזה שיזרקו לרחוב או בקיצור, יהיו הרבה יורת קורבנות וזו לא מטרת החוק אבל בטווח הקצר זה יכול שיקרה.
דוד צור: לכן, צריך להיערך לזה יחסית בשלבים מוקדמים ולא למצוא את עצמנו פתאום, אחרי שהחוק עבר.
דוד צור: אגב, רק הדיבורים על החוק כבר מייצרים איזו שהיא הרתעה ובעיה.
דוד צור: יש כאלה אנשים שאפילו בטוחים שהחוק הזה כבר קיים.
דוד צור: נתקלתי בזה.
דוד צור: אני מאד מודה למשרד על הפעילות שלו ועל ההרחבה של הנושא בטיפול בזנות קטינים, הפרויקט שדיברנו עליו וגם הנושאים האחרים וגם על באר-שבע.
דוד צור: אני חייב לומר מילה לבאר-שבע, כי זו פעם שנייה שזה עולה, לכאורה, לדיון: א.
דוד צור: אני כבר אמרתי את זה, אנחנו רוצים לעזור.
דוד צור: אנחנו לא באים לשים איזו סטיגמה על באר-שבע כי קיבלתי כבר טלפונים, כולל זה שדיבר אתי ראש העיר וביקש מאד שאני אבוא להיפגש אתו ואשמח להיפגש אתו.
דוד צור: אנחנו רוצים לעזור.
דוד צור: אם אין בעיה בבאר-שבע, אז אין בעיה אבל יש בעיות.