GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירי חוגרי: זאת אומרת, החיבור הוא כל הזמן לדאוג להם לכל מיני מקומות בילוי מוגנים עם אותם מדריכים מהבוקר, עם כל מיני תכניות שממש מחברות – ראיית הילד מבוקר עד ערב, וניסיון לתת להם את כל המענים.
<מירי חוגרי: בנוסף, אנחנו מנסים לזהות את הנוער בסיכון.
<מירי חוגרי: יש ועדות מיוחדות שמורכבות גם מהרווחה, גם מהחינוך, "עיר ללא אלימות", אס"א – כל הגורמים ביחד.
<מירי חוגרי: אנחנו יושבים ומזהים ילד-ילדה שיש חשש שהולכים לתופעות סיכוניות ומנסים למצוא כל מיני מענים.
<מירי חוגרי: אחד הדברים שאני הכי מתחברת אליהם – וזה צורך שגם עלה אצלנו – זה הנושא של עובדת סוציאלית בתוך בתי הספר.
דוד צור: אולי סגן השר יתייחס לזה אחר כך.
<מירי חוגרי: כחלק מתפיסת החינוך בתוך בתי הספר, כי זה גורם מקצועי.
<מירי חוגרי: הלוואי ויכולנו.
<מירי חוגרי: אני חושבת ששם הם יוכלו לסייע הרבה יותר.
<מירי חוגרי: תודה רבה.
דוד צור: רצינו לשמוע גם את אלון.
דוד צור: אלון, אתה רצית להשמיע משהו.
דוד צור: רק תציג את עצמך.
<אלון אבידר: שלום, שמי אלון אבידר.
<אלון אבידר: אני פה בשני כובעים.
<אלון אבידר: קודם כל, אני בא מתיאטרון "המרתף" פה בירושלים.
<אלון אבידר: תיאטרון "המרתף" הוא בית ספר למשחק לנוער בסיכון.
<אלון אבידר: אנחנו מאתרים חבר'ה צעירים מוכשרים ויצירתיים שמסיבות כאלה ואחרות נכנסו לקטגוריה של נוער בסיכון, ומשם רוב המסגרות עסוקות בלדכא את הכישרון שלהם ולא בלתת מענה לכוחות שלהם.
<אלון אבידר: אנחנו מספקים להם מסגרת מקצועית של שלוש שנים של הכשרה אומנותית להיות שחקנים, לנצל את היכולות שלהם.
<אלון אבידר: במסגרת התיאטרון שלנו, שאנחנו רואים אותו כתיאטרון עם אמירה חברתית, אנחנו העלינו עכשיו – מתוך הבנה שכל הנושא הזה של זנות ושל סחר בנשים לא באמת מקבל מענה בשיח הישראלי בכלל.
<אלון אבידר: אנחנו לא ראינו שום התייחסות לנושא.
<אלון אבידר: עכשיו במסגרת הצגת גמר של המחזור האחרון שלנו העלינו הצגה בנושא הזה, על סבתא שמוכרת את הנכדה שלה לזנות.
<אלון אבידר: זו הצגה שהצליחה לעורר הרבה עניין אצל "עלם" ואצל כל מיני גורמים.
<אלון אבידר: הכובע השני שלי הוא נציג הדור הצעיר.
<אלון אבידר: אני בן 22.
<אלון אבידר: סיימתי תיכון יחסית לא מזמן.
<אלון אבידר: למרות שאני בא מבית טוב וממשפחה טובה, ולמדתי בתיכון "הניסויי" פה בירושלים, שזה תיכון נחשב מאוד, אני מכיר לא מעט חבר'ה בגיל שלי שהם היו צרכנים של חשפניות.
<אלון אבידר: אני לא יודע אם בדיוק של נערות ליווי, אבל של הרבה תופעות של סחר בגוף של נשים.
<אלון אבידר: אני יכול להגיד שגם אצלנו, שאנחנו כביכול אוכלוסייה אליטיסטית ומודעת חברתית, התודעה שלנו למשמעות של מה זה לעסוק בחשפנות, מה זה לעסוק בזנות, לא באמת קיימת.
<אלון אבידר: האמירות שנאמרו פה קודם: הן בוחרות בזה, הן נהנות מזה, הן לא חייבות לעשות את זה, אלו אמירות שאני שומע כל הזמן.
<אלון אבידר: הזנות לא נמצאת בתודעה – אין תודעה שזנות היא ניצול.
<קריאה: אני מסתכלת על הבנים שלי בצופים.
<קריאה: הם ילדים טובים, ובכל זאת גם שם יש.
<אלון אבידר: זנות לא נתפסת כניצול מיני, היא לא נתפסת כאלימות.
<אלון אבידר: בכלל לא מתייחסים לפגיעה שנעשית בנשים ובגברים שעוסקים בזה.
<אלון אבידר: אומרים פה שנעשות תכניות נקודתיות איפה שמאותרת תופעה כזאת.
<אלון אבידר: אני חושב שזה בעייתי מאוד, כי התופעה היא ארצית.
<אלון אבידר: התופעה היא לא במוקדים מקומיים.
<אלון אבידר: התופעה היא לא בבית ספר כזה או אחר.
<אלון אבידר: אם אני כאשכנזי אליטיסט מבית טוב מכיר אנשים – חברים מאוד טובים שלי – שסתם ביום הולדת 18 הביאו שתי חשפניות הביתה, אז זו תופעה שקורית בכל מקום.
<אלון אבידר: כל הנוער צורך חשפניות.
<אלון אבידר: הרבה נוער צורך זנות.
<אלון אבידר: זו תופעה שצריך להתייחס אליה.
דוד צור: אני רוצה שסגן השר יאמר כמה דברים.
דוד צור: אני רק אכניס את זה לקונטקסט, כי לא היית בחלק הראשון.
דוד צור: שמענו את משרד החינוך.
דוד צור: שוש נתנה, פחות או יותר, את תפיסת העולם ומה נעשה בתוך המשרד.
דוד צור: הקשינו עליה קצת, לא ברמה האישית, אלא רצינו להבין.
דוד צור: ממה שאנחנו מבינים מהדיון, הנושא הזה של זנות, זנות קטינים וצרכנות הזנות, כפי ששמענו כרגע דווקא מעדות של נוער, היא כזאת שהטיפול בנושא הזה נעשה במסגרת כללית של הקניית כישורי חיים, הקניית שיעורי העשרה לתלמידים, אבל לא נוגעים בנושא הזה כנושא בפני עצמו.
דוד צור: שמחתי לשמוע ששוש אמרה בסוף שיעשו חשיבה מחודשת כדי לראות איך נוגעים בתופעה הזאת כתופעה בפני עצמה, עם דגש גדול יותר ושיתוף פעולה עם כלל הגורמים.
דוד צור: זה פחות או יותר הנושא.
דוד צור: הייתי שמח אם היית מתייחס לעניין של עובדת סוציאלית בבתי ספר, מה שאנשי באר-שבע העלו.
דוד צור: זה יכול להיות חלק מהפתרון.
אברהם וורצמן: בוקר טוב, חברי, חבר הכנסת דוד צור, יושב-ראש הוועדה, חברי, חבר הכנסת חיליק בר, כל החברים שנמצאים פה – פה אני מרגיש גם בבית, חבר'ה מבאר-שבע, אסתר ודודי – וכל הנציגים, שוש, הנציגה שלנו.
אברהם וורצמן: אני חייב לדבר מהלב.
אברהם וורצמן: לפעמים אני מרגיש שאנחנו בחלם.
אברהם וורצמן: אני אומר לכם תחושה מהלב.
אברהם וורצמן: אני לא רוצה להביא את הדברים שלי דווקא כאדם דתי או כאדם שבא ממפלגה מסוימת.
אברהם וורצמן: אני אומר את הדברים שאני מרגיש מהלב.
אברהם וורצמן: אתם יודעים שבחלם היו בונים את בית החולים מתחת לגשר השבור במקום לתקן את הגשר.
אברהם וורצמן: וזה כואב לי כל כך.
אברהם וורצמן: אמרה לנו קודם סגנית מנהלת האגף של מודיעין, אולי אלו מספרים נמוכים.
אברהם וורצמן: אלו לא מספרים נמוכים.
אברהם וורצמן: זו נורמה.
אברהם וורצמן: אמרת מקודם שזו נורמה, וזו נורמה.
אברהם וורצמן: כי כולם פה יודעים שזו נורמה.
אברהם וורצמן: כי כולם יודעים שלהזמין חשפנית למסיבה זו נורמה בהרבה מקומות היום.
אברהם וורצמן: כולם יודעים את זה.
אברהם וורצמן: וכולם יודעים שבמועדונים שהילדים שלנו – של כל אחד מאתנו – מבלים בהם, יש ארוטיקה על הבמה.
אברהם וורצמן: על הבמה.
אברהם וורצמן: במועדונים הכי גדולים במדינת ישראל, הכי נורמטיביים, הכי רגילים.
אברהם וורצמן: ולא קורה כלום.
אברהם וורצמן: ולא קורה שום דבר.
אברהם וורצמן: והדברים האלה קורים וממשיכים לקרות.
אברהם וורצמן: אני גר בבאר-שבע.
אברהם וורצמן: לפני כן, בתפקידי הקודם הייתי מחזיק תיק הרווחה בבאר-שבע.
אברהם וורצמן: אני מכיר את הדברים.
אברהם וורצמן: נפגשתי, מכל מיני כיוונים.
אברהם וורצמן: הבאת אותי בבוקר נפלא להמשיך פה.
אברהם וורצמן: אחרי זה בוועדה לשלום הילד 50% מהילדים עם פגיעות כאלה ואחרות.
אברהם וורצמן: יופי של בוקר קיבלנו.
אברהם וורצמן: אני רוצה לומר, לפעמים אתה אומר ריבון העולמים, אין פה איזה תמרור אדום לחברה שאומר יש פה משהו לא נורמלי?
אברהם וורצמן: אז נביא עוד מטפל ועוד עובדת סוציאלית, והיועץ יבוא מפה, וזה יבוא לפה, ונעשה תכנית כישורי חיים פה.
אברהם וורצמן: אני לא רוצה להגיד עכשיו את כל התשובות, אבל יש פה משהו שאומר לנו חבר'ה, תמרור אדום מול העיניים.
אברהם וורצמן: עצור, משהו קורה פה.
אברהם וורצמן: זה לא נורמלי.
אברהם וורצמן: תראו מה כתוב פה: אנחנו משתכרים, שמים מוזיקה, להרבה חברים יש ג'קוזי, שוחים בעירום, שותים, מביאים חשפניות.
אברהם וורצמן: חבר'ה, על מה אנחנו מדברים?
אברהם וורצמן: מדברים על ילדים רגילים, לא על נערות שהלכו לזנות.
אברהם וורצמן: מדברים על ילדים רגילים.
אברהם וורצמן: מדברים על עשרות ומאות אלפי ילדים במדינת ישראל.
אברהם וורצמן: מי שחושב שזה אחרת, טומן את הראש בחול כדי להגיד שזה נחמד, וכל אחד עושה מה שהוא רוצה, זו מדינה דמוקרטית וכולי.
דוד צור: אם לא היית סגן שר, היית שם אותך כיושב-ראש הוועדה.
דוד צור: אתה עושה את העבודה יותר טוב.
אברהם וורצמן: קודם כל, אני חייב לומר שאלו דברים מהלב, מההתחלה, כי זה כל כך כואב לשמוע את הדברים האלה.
אברהם וורצמן: והרי כולם צודקים.
אברהם וורצמן: כולם צודקים.
אברהם וורצמן: ודאי שצריך עובדת סוציאלית, וודאי שצריך עוד תכניות, וודאי שחסרות המון מסגרות לנערות, אני מכיר את זה גם כן.
אברהם וורצמן: והמסגרות האלה הן מסגרות יקרות מאוד.
אברהם וורצמן: חסר המון.
אברהם וורצמן: אבל בואו קודם כל נלך לשורש.
אברהם וורצמן: קודם כל, יש פה משהו כחברה.
אברהם וורצמן: אני אומר גם כמחוקק, אבל גם כחברה, יש פה משהו לא נורמלי.
אברהם וורצמן: הלכנו למקום שהוא לא סביר.
אברהם וורצמן: רבותי, זה אמנם תפקיד שלו, ותפקיד של כולם פה.
אברהם וורצמן: יש פה הרבה אנשים בעמדות השפעה.
אברהם וורצמן: כל אחד יכול להשפיע במקום שלו ובנקודה שלו.
אברהם וורצמן: זה קודם כל מהלב.
<מירי חוגרי: אני מבקשת להגיד שאנחנו דיברנו על תופעת הזנות שהייתה בסרט, ואמרתי שגם אם היא תופעה קטנה, כי הציגו אותה כתופעה קטנה, גם אז אנחנו צריכים להיות חרדים ולדאוג.
<מירי חוגרי: אני אתך בדיוק במקום הזה.
אברהם וורצמן: אנחנו באותו מקום, אין בעיה.
אברהם וורצמן: בעיני יש פה שתי אוכלוסיות.
אברהם וורצמן: אוכלוסייה אחת היא קצה הרצף, שמטופלות בעיקר על-ידי אגפי רווחה, שזה טיפול משולב של הרשויות המקומיות עם משרדי הממשלה, בעיקר עם משרד הרווחה.
אברהם וורצמן: שם הפעילות היא פעילות קודש.
אברהם וורצמן: אני חושב שהטיפול הולך ומשתפר.
אברהם וורצמן: יש עוד הרבה מה להרחיב אותו, יש עוד הרבה מה לעשות.
אברהם וורצמן: אתם רוצים חלם?
אברהם וורצמן: כשדיברו מקודם על תופעה של בני מיעוטים שבאים ולוקחים נערות – כל הידיים כבולות.
אברהם וורצמן: אני דיברתי במשרד שלי.
אברהם וורצמן: אמרתי חבר'ה, למה אנחנו לא עושים שום דבר?
אברהם וורצמן: מה אני יכול לעשות?
אברהם וורצמן: זו בחירה חופשית שלו, בחירה חופשית שלה.
אברהם וורצמן: אף אחד לא מכריח אף אחד, וכולי.
אברהם וורצמן: יש עוד הרבה דוגמאות, אני לא רוצה להיכנס לכל המקומות.
אברהם וורצמן: אבל לעצם העניין, בקצה הרצף צריך לטפל.
אברהם וורצמן: צריך לתת את כל השירותים האפשריים.
אברהם וורצמן: צריך להגדיל את המסגרות.
אברהם וורצמן: אני מאוד מסכים עם מנהלת אגף הרווחה בנתניה.
אברהם וורצמן: כל טיפול במקום הזה שהוא ממש בקצה, זו הצלה לפני מקרים הרבה יותר גרועים.
אברהם וורצמן: ולפעמים הנערות האלו נלקחות למקומות, ה' ישמור לאיפה הן נלקחות.
אברהם וורצמן: ולכן זה קודם כל.
אברהם וורצמן: קצה הרצף, ודאי שצריך טיפול משמעותי יותר, חזק יותר, להשקיע עוד משאבים כדי לתת את הפתרון.
אברהם וורצמן: דבר שני, לגבי הנורמה, לגבי הבעיה הכללית שדיברנו עליה פה.
אברהם וורצמן: קודם כל, משרד החינוך מפעיל תכנית, כמו ששמעתם משוש קודם, וחברי דוד צור גם כן העלה.
אברהם וורצמן: אני חושב שראוי תמיד לבחון מה כדאי לשפר בתכנית, איך כדאי לשפר את התכנית.
אברהם וורצמן: בשיחה המקדימה שלנו הדברים כך ייעשו.
אברהם וורצמן: הדברים שעולים בוועדה נלקחים בחשבון, הם חשובים לנו, ואנחנו ניקח אותם בחשבון וננסה להביא אותם לידי ביטוי גם בתכניות של המשרד.
אברהם וורצמן: עובדת סוציאלית בכל בית ספר – הלוואי.
אברהם וורצמן: רוצים לשמוע עוד משהו?
אברהם וורצמן: גם אחות בכל בית ספר – הלוואי, כמו שהיה פעם.
אברהם וורצמן: לצערי, המדינה הפקירה את זה לאבדון.
אברהם וורצמן: אבל אלו משימות חשובות.
אברהם וורצמן: דרך אגב, אותה בעיה בדיוק שנשמעת פה – בעיה מכיוון אחר, אבל עם אותה התייחסות – שמענו גם בוועדה לשלום הילד.
אברהם וורצמן: אם ילד נפגע, אל מי הוא פונה בבית הספר?
אברהם וורצמן: יכול להיות שאם תהיה פונקציה ספציפית שהוא יידע שהיא תהיה נאמנה עליו הוא יוכל לדבר בצורה חופשית.
אברהם וורצמן: יש יועצות.
אברהם וורצמן: אני גם העליתי – לפעמים זה מספיק, לפעמים לא.
אברהם וורצמן: לא בכולם יש.
אברהם וורצמן: זה קצת מורכב.
אברהם וורצמן: אני אמרתי בוועדה, הרי יש את יועצת בית הספר.
אברהם וורצמן: הילד יכול לפנות גם למחנכת וגם ליועצת.
אברהם וורצמן: אבל נושא של עובדת סוציאלית, אני חושב שבמיוחד בחינוך העל יסודי, בבתי ספר גדולים מאוד – הרי יש היום בתי ספר של 1,000, 1,200, 1,500 ילדים, זו יכולה להיות פונקציה משמעותית.
אברהם וורצמן: ילדים שכבר עם משברים, עם שאלות של זהות, וכולי.
אברהם וורצמן: הדבר יכול להיות משמעותי יותר.
אברהם וורצמן: עוד פעם, אין לי תשובה חד-משמעית לדבר הזה.
אברהם וורצמן: זו סוגיה שצריכה להיבחן, אבל אני מכיר בצורך שלה.
אברהם וורצמן: אני מכיר אותה, מכיר בצורך שלה.
אברהם וורצמן: נביא את זה לדיון במשרד, ונראה להיכן ניקח את זה.
אברהם וורצמן: בכל מקרה, אני רוצה להודות לדוד צור על העלאת הנושא.
אברהם וורצמן: אני חושב שהנושא חשוב מאוד.
אברהם וורצמן: אני חושב, כמו שאמרתי בהתחלה, שיש לנו תמרור שזועק לנו בפנים.
אברהם וורצמן: חייבים לעשות פה משהו יסודי מאוד כחברה.
אברהם וורצמן: זה קשור להרבה מאוד גורמים בחברה הישראלית, אבל אנחנו נשתדל לעשות כל מה שנוכל, כי כל נערה מבחינתנו זה עולם מלא.
אברהם וורצמן: כל נער או נערה שמבינים טוב יותר את הדברים האלה – צריך להבין מה נורמה ומה לא נורמה.
אברהם וורצמן: אני יכול להביא עוד הרבה דוגמאות.
אברהם וורצמן: אני לא רוצה להביא דוגמאות, אבל להבין שמתירנות חסרת רסן או דברים שנראים לגיטימיים הם לא לגיטימיים והם לא נכונים.
אברהם וורצמן: איפה הגבולות, ואיך אני שומר על מה מותר לי ולא רק על מה אסור לי, אלא מה לא כדאי לי כי זה לא טוב לי.
אברהם וורצמן: לא רק כי אסור לי כי יכול לקרות לי משהו, אלא כי זה לא נכון בשבילי ולא טוב לי.
אברהם וורצמן: אני חושב שאם ניתן – אני חוזר למושג – כישורי חיים נכונים לנוער שלנו, נוכל לשפר את המצב.
אברהם וורצמן: אני מבקש סליחה שאני צריך לעזוב.
דוד צור: תודה רבה לך אדוני סגן השר.
<אלון אבידר: אני רק רוצה להגיד שאנחנו נשמח מאוד להביא את ההצגה שלנו לכל תיכון בארץ.
<אלון אבידר: אם שפ"י רוצים לקחת את זה, אנחנו נשמח מאוד.
<שוש צימרמן: צריכים לבדוק את זה לגופו של עניין.
<נעמה ריבלין: אני רק אבקש – עלו פה גם תכניות מקומיות שמורחבות.
<נעמה ריבלין: יש גם בבאר-שבע יחידה לטיפול בנושא של נשים.
<נעמה ריבלין: שכן יביאו את השטח.
<נעמה ריבלין: אני לא אומרת דווקא לנוער עצמו, אבל אלה שמעבירים חייבים לשמוע מאנשי השטח שמטפלים בנשים, מה המשמעות של אישה במעגל הזנות, איפה זה פוגע בה.
<נעמה ריבלין: לא הוזמנו מעולם לתת הרצאה לא ליועצת חינוכית – אני חושבת שכדי לבנות תכניות מותאמות לנושא של זנות צריך לשמוע את כל השטח.
דוד צור: אני בהחלט מסכים עם זה.
דוד צור: אמרנו שניתן לשוש להגיב.
אברהם וורצמן: שוש, אני חושב שיש הרבה תכניות – אתם יודעים את זה – שהרשויות המקומיות מפעילות.
אברהם וורצמן: אני חושב שככל שנעמיק את הקשר - - -
<אושרה לרר: יחד אתנו.
<אושרה לרר: כל רשות ורשות שהציגה כאן – יש לנו תכניות.
<אושרה לרר: אנחנו, היחידה לשוויון בין המינים, מגיעים לרשות ואנחנו גם יוזמות מפגשים עם כל אחת.
<אושרה לרר: ממפים את הצרכים, מה הם צריכים.
<אושרה לרר: מה שמבקשים מאתנו בדרך כלל זה בנות למדעים.
<אושרה לרר: אבל בהחלט אפשר היה לבקש מאתנו – ואני מזמינה את כל הרשויות כאן ובכלל – לצרוך אותנו כיחידה לשוויון בין המינים ולבנות ביחד אתנו גם תכניות אחרות.
<אושרה לרר: כי יש לנו תכניות ברשויות שלכם.
<אושרה לרר: יש.
<אושרה לרר: רק לא בתחום הזה.
<אושרה לרר: נשמח לחבור אליכם גם בתחום הזה.
דוד צור: אני רוצה לתת לעידית לומר דברים, לשוש.
דוד צור: לתת לסגן השר ללכת ולסכם.
דוד צור: עידית, כן.
<עידית הראל שמש: שמי עידית הראל שמש.
<עידית הראל שמש: אני מנהלת עמותת "מכון תודעה" שעוסקת בשינוי תודעתי בגישה הציבורית ביחס לזנות.
<עידית הראל שמש: אני שמחה על הדיון הזה.
<עידית הראל שמש: אני מחכה לו כבר די הרבה שנים.
<עידית הראל שמש: אין הרבה מה להוסיף על כל מה שנאמר, רק חשוב להגיד לכן, שוש ואושרה, שהתכניות שאתן מציעות – קטונתי מלהתייחס.
<עידית הראל שמש: אתן נשות החינוך.
<עידית הראל שמש: אבל מהניסיון שלי, ואני כן נכנסת לבתי ספר, מתקשרים אלי בעיקר מורים.
<עידית הראל שמש: ואת יודעת מתי זה עולה?
<עידית הראל שמש: כשמדברים על רחב הזונה.
<עידית הראל שמש: פתאום מתעורר דיון והם לא יודעים מה להגיד.
<עידית הראל שמש: הם מתקשרים אלי ואומרים לי שמענו כך וכך ואת יודעת מה להגיד על זנות, אנחנו לא יודעים.
<עידית הראל שמש: תבואי.
<עידית הראל שמש: זה קרה לי.
<עידית הראל שמש: מפניות אלי גיליתי שבני נוער נמצאים חזק מאוד בתוך המיתוסים – היא בוחרת בזה, הן עושות מלא כסף, היא נימפומנית, אלו סטודנטיות.
<עידית הראל שמש: מה שחשוב לי להגיד הוא שכל התכניות הכי מקצועיות בנושא כישורי חיים ופגיעות מיניות – הם לא עושים את ההיקש לעניין הזנות.
<עידית הראל שמש: הם לא מחברים את זה.
<עידית הראל שמש: אם לא נביא להם את המילה הזאת ואת המשמעות, ומה זה לצרוך אישה בזנות, הם לא יעשו לבד את ההיקש.
<עידית הראל שמש: כמה שהם אינטליגנטיים – ואני מאוד "מחזיקה" מכל בני הנוער – צריך לדבר איתם בשפה שלהם, להביא להם את הנושא הזה בלי כל – וגם לא סחר בנשים.
<עידית הראל שמש: הם לא מבינים שהאישה שבאה ממולדובה זה קשור אליהם.
<עידית הראל שמש: כן, זו תופעה מאוד בעייתית, מאוד קשה שיש.
<עידית הראל שמש: צריך לדבר על כבוד האדם ועל פגיעות מיניות.
<עידית הראל שמש: אנחנו מציעים את הידע שלנו, של ארגוני השטח, ואיתי יושבים ארגונים נוספים.
<עידית הראל שמש: מציעים לכם את הידע שלנו.
<עידית הראל שמש: אני יודעת שהתכנית הלאומית מקצה מדי שנה 150,000 שקלים לטובת הסברה ופעילות בנושא של זנות.
<עידית הראל שמש: אני מציעה לכם להיעזר בנו.
<אושרה לרר: אנחנו פועלות על-פי מכרז.
<אושרה לרר: מי שרוצה לעבוד אתנו צריך לגשת למכרז ולזכות במכרז.
<עידית הראל שמש: לתת הרצאה – לא צריך מכרז.
<עידית הראל שמש: רק לבוא לספר קצת, להביא אישה שהייתה בזנות.
<עידית הראל שמש: אני חושבת שכדי להביא את כל השטח לא צריך מכרז.
<עידית הראל שמש: אנחנו רוצים להעביר מהיום-יום.
דוד צור: במיוחד שאלו עובדי מדינה.
<עידית הראל שמש: אני מציעה את זה זמנית.
<אושרה לרר: אבל עבדנו עם "אישה לאישה", עם "אמנסטי", עם "סלעית".
<אושרה לרר: אנחנו עובדים עם הרבה מאוד - - -
<קריאה: אבל הן מציעות פה איזושהי עזרה וולונטרית מעבר.
<קריאה: הן רוצות לבוא להעשיר את הצוות.
<קריאה: זה לא קשור למכרז.
<אושרה לרר: הבנתי.
<אושרה לרר: אנחנו עובדות גם ארגוני הנשים.
דוד צור: שוש.
<אביב יהלום: חשוב שיהיו שם גם גברים כשמדברים על זה.
<אביב יהלום: מאוד חשוב.
<אביב יהלום: מה שהבחור אמר – אני חושב שזה הדבר הכי חשוב שנאמר כאן היום.
<אביב יהלום: קוראים לי אביב יהלום, אני פעיל בתחום הזה.
דוד צור: אתה מתחילת הדיון פה?
<אביב יהלום: כן.
דוד צור: נאמרו דברים חשובים גם בתחילת הדיון.
<אביב יהלום: אבל אני חושב שהנושא הזה, של מה שמסופר כאן - - -
דוד צור: אבל זה לא עניין מגדרי בכלל.
דוד צור: אנחנו בוועדה - - -
<אביב יהלום: זנות מתחילה מהמשתמשים, ובזה משרד החינוך גם צריך לטפל.
<אביב יהלום: זה לא קורה לצערי.
דוד צור: דיברנו על זה גם.
דוד צור: אני אתן למשרד החינוך להגיב.
דוד צור: הייתם במרכז הבמה היום.
<שוש צימרמן: אני אתחיל להסכים עם ההערה האחרונה, שזנות מתחילה במשתמשים.
<שוש צימרמן: מבחינתי, המטרה המרכזית של תכנית "כישורי חיים" היא לעבוד עם המשתמשים בפוטנציה כדי שהם יעשו את הבחירות הנכונות שלהם בחיים.
<שוש צימרמן: חייבים להגיד שבחברה בה מגיעים מסרים מכל מיני כיוונים זו משימה לא פשוטה.
<שוש צימרמן: כשההורים מזמינים את זה, זו משימה לא פשוטה להעביר מסרים ולעבוד עם בני הנוער.
<שוש צימרמן: זה המוקד שלנו, מה אתה רוצה – האם אתה רוצה להיות ביחסים בגלל שאתה שילמת כסף או כי הזדמן לך, או כי רצו אותך, כי היה שם משהו הדדי?
<שוש צימרמן: זה מוקד העבודה שלנו.
<שוש צימרמן: אני חושבת שצריך לעשות הבחנה – למרות שאמרנו את זה פה, לא כל הזמן נעשתה הבחנה – בין נערים ונערות שעוסקים בזנות ומגיעים לשם מסיבות משפחתיות ואישיות מורכבות, ואז צריך לאתר אותם ולטפל.
<שוש צימרמן: הם לא המוקד של שום תכנית מניעה.
<שוש צימרמן: אנחנו לא צריכים להתבלבל בזה.
<שוש צימרמן: תכנית המניעה האוניברסלית של משרד החינוך היא לחיזוק כוחות ולעשות את הבחירות הנכונות.
<שוש צימרמן: התפקיד של אנשי החינוך הוא גם לאתר את הילדים בסיכון.
<שוש צימרמן: יועצים חינוכיים לומדים במסגרת ההכשרה שלהם של שלוש שנים לאתר ילדים בסיכון.
<שוש צימרמן: סימני הסיכון יכולים להיות זהים להרבה תופעות.
<שוש צימרמן: נכון, המילה זנות צריכה להיות שם בתוך הרפרטואר של שיקולי הדעת.
<שוש צימרמן: אמרתי, אנחנו נסתכל שוב על התכנית שלנו, נראה איזו רביזיה צריך לעשות, מה צריך להוסיף.
<שוש צימרמן: ג'סטין ביבר – הידיעה הזאת של שלשום מדליקה אצלנו אור אדום.
<שוש צימרמן: אנחנו מנסים על הזמן לתת מענה למצבי מציאות.
<קריאה: מה היה בידיעה?
<קריאה: הוא צולם במיטה.
<שוש צימרמן: ג'סטין ביבר צולם עם נערת ליווי.
<שוש צימרמן: הוא ממש אליל הנוער.
<שוש צימרמן: צריך לתת לזה איזשהו מענה.
דוד צור: אני מזכיר לך – למרות שאתם לא מתעניינים בספורט יותר מדי – את שחקני כדורגל שהזמינו את נערות הלווי לפני המשחק.
דוד צור: מה שהטריד את כל המערכת זה שהם הגיעו עייפים למגרש.
דוד צור: זה התירוץ.
<קריאה: האישה תמיד אשמה.
<קריאה: בסוף האישה אשמה.
<קריאה: הם גם הפסידו בגללה.
דוד צור: אני רוצה לתת לנוער הצעיר להגיד מילת סיכום.
דוד צור: תציג את עצמך, מי האדון?
<דניאל וינשטיין: שלום.
<דניאל וינשטיין: שמי דניאל וינשטיין.
<דניאל וינשטיין: אנחנו מספר סטודנטים מהאוניברסיטה העברית שפעילים בנושא.
<דניאל וינשטיין: אנחנו שומעים את השיח, והוא קצת מנותק, לדעתי, מחלק מהבעיה.
דוד צור: בשביל זה הבאנו אותך, כדי שתחבר אותנו למציאות.
<דניאל וינשטיין: אנחנו פה כדי לתת את הזווית הזאת, במשפט, חבר'ה שלא מזמן יצאו ממערכת החינוך.
<דניאל וינשטיין: אנחנו מרגישים שמערכת החינוך מתעלמת מהנושא של פורנו ולא רוצה להתעסק עם נושא הזנות או של חשפנות.
<דניאל וינשטיין: את מדברת פה על הנושא של בחירות טובות ומהן הבחירות הנכונות, ולחזק אותן.
<דניאל וינשטיין: כיום, להביא חשפנית, להביא זונה, זו לא בחירה רעה.
<דניאל וינשטיין: לפנות רק דרך משרד הרווחה למי שעובדת בזה, זה להתעלם מכך שזה נורמטיבי לחלוטין.
<דניאל וינשטיין: אני גדלתי במושב בעמק חפר, אוכלוסייה נורמטיבית, שזה נורמטיבי להביא חשפנית.
<דניאל וינשטיין: ואני זה שלא נורמטיבי שאומר אני מצטער, אתה חבר יקר שלי, אבל למסיבת הרווקים שלך אני לא אגיע כי אתה צורך זנות.
<דניאל וינשטיין: בכלל לא מבינים על מה אני מדבר.
<דניאל וינשטיין: אני שמח לשמוע על תודעה.
<דניאל וינשטיין: אני שמח לשמוע אנשים שמדברים על היקף התפיסה, כי הנורמה היא שזה לא רע.
<דניאל וינשטיין: ואם זה לא רע, אז כל כישורי החיים שתיתני לא יביאו אותם למסקנה שזאת בעיה.
<דניאל וינשטיין: חייבים לדבר על זה ולהתמודד עם זה.
דוד צור: ידעתי שאני צריך לתת לך לדבר, למרות שלא ידעתי מי אתה.
דוד צור: אני חייב לסכם את הדיון, אנחנו גולשים בזמן.
דוד צור: קודם כל, את הדיון הזה קבעתי מהסיבה שהנושא הזה עלה כמעט בכל אחד מדיוני הוועדה.
דוד צור: אני שם את זה בקונטקסט הכללי.
דוד צור: הנושא של החינוך איכשהו תמיד לא היה במרכז הדיון בוועדה.
דוד צור: צריך להיות הוגנים ולומר – ואמר בלהט רב סגן השר, ובצדק – לכאורה למשרד החינוך יש איזו אחריות שיורית הכי גדולה שאני יכול לחשוב עליה אחרי המשטרה.
דוד צור: זאת אומרת, תמיד בסוף זורקים עליהם את כל הכשלים של החברה ושל - - -
<קריאה: וגם הרווחה.
דוד צור: וגם הרווחה.
דוד צור: זאת אומרת, בסוף, איפה שכשלו בעיקר, ובעיקר איפה שכשלנו אנחנו, כל אחד, כהורה, כמחנך ב-ד' אמותיו, אנחנו זורקים את זה על משרד החינוך.
דוד צור: ואחרי שמשרד החינוך לא עשה את זה, אז אנחנו זורקים את זה על המשטרה, הרווחה ואחרים.
דוד צור: ולכן לא בכדי החוליה הזאת – ואני לא אחזור על הקלישאה שהחוזק של השרשרת נאמד בחוליה החלשה.
דוד צור: לכן בסוף צריך למצוא כל פעם שכל החוליות האלה יהיו חוליות חזקות.
דוד צור: שכל אחת מהחוליות האלה יתפקדו.
דוד צור: לכן היום אנחנו דנים בחוליה של החינוך, ולא מתנפלים עליכם כי קמנו באיזה בוקר אחד והחלטנו שאנחנו רוצים להתנפל עליכם.
דוד צור: התנפלנו כבר על משרד המשפטים, המשטרה, הרווחה, כל אחד בתורו.
דוד צור: עכשיו התור שלכם.
דוד צור: לכן אני אומר שזה בקונטקסט הכללי.
דוד צור: ללא ספק, יש פה כישלון.
דוד צור: צריך לומר את זה בצורה ברורה, יש פה כישלון חברתי, נורמטיבי, שלא מצליח להגדיר את העניין הזה של צריכת זנות כדבר א-נורמטיבי.
דוד צור: הוא א-נורמלי.
דוד צור: זה גם בגלל הקורבנות של הזונה שנותנת את השירות.
דוד צור: אגב, הצורך הוא גם קורבן בסופו של דבר.
דוד צור: לא במובן המטאפורי של העניין, כי בסוף זה מביא אותו לזוגיות בעייתית, להבנה מעוותת של החיים.
דוד צור: הפורנוגרפיה היא חלק מהבעיה הזאת.
דוד צור: גם בפורנוגרפיה לא דנו מספיק אולי בוועדה.
דוד צור: אני לא מרחיב את כל הפעילות של הוועדה להרבה מאוד תחומים, למרות שאני לא איזה פורמליסט שמנסה להצטמצם נורא בסמכויות שניתנו לו.
דוד צור: ולכן אני אומר, אני הולך דווקא לסיפא של הדברים שלך, שוש, שהם חשובים בעיני.
דוד צור: מה שהציגה פה הכתבת דפנה – אני לא רואה אותה כרגע – ומה שהציג גם אלון בהצגה שלו – הוזמנתי, אבל לצערי לא יכולתי להגיע, לא הייתי זמין לזה, אני בטוח אבוא – ומה שאומרים פה בעיקר הנוער, אנחנו שומעים את זה בצורה ברורה מאוד, אנחנו בחברה שצורכת זנות, וזה לא לא נורמטיבי.
דוד צור: להיפך, דניאל אמר בצורה מאוד ברורה, אני החריג בעניין הזה.
דוד צור: אגב, אמרנו את זה קודם, כך זה היה גם בעניין הסמים.
דוד צור: כך זה גם בעניין הסמים.
דוד צור: כשאתה נכנס ואומרים לך קח איזה ג'וינט היום, אם אתה אומר בשום פנים ואופן, אז אתה נחשב לחנון, חריג, או כל דבר אחר.
דוד צור: לכן הדבר הזה דורש שינוי חשיבתי.
דוד צור: אמרה פה בצדק קצינת המשטרה, אלה סוג העבירות שהן עבירות חשיפה, אז למשטרה אין נתונים כי אין נתונים איפה שהיא לא תיכנס.
דוד צור: פעם, כשהיא תיכנס לשם, יהיו לה נתונים, והנתונים האלה מטרידים.
דוד צור: זה בדיוק המצב שהיינו בו לפני 20 שנה בנושא של סמים בבתי ספר.
דוד צור: לא היו לנו נתונים.
דוד צור: בתי הספר גם תמיד נהגו להגיד אצלנו אין בעיה כזאת.
דוד צור: אני עוד לא ראיתי אף מנהל חינוכי – אני זוכר שכמפקד מחוז תל-אביב הייתה לי פרשייה ענקית שהתפוצצה דווקא בבית הספר שלמדו בו ילדי.
דוד צור: באופן אקראי, לא כיוונתי לשם.
דוד צור: כשזה הגיע לשולחני, ראיתי את השמות – הזדעזעתי.
דוד צור: הזדעזעתי.
דוד צור: ילדים נורמטיביים לחלוטין.
דוד צור: אחרי שזה התפוצץ שאלתי את בתי, והיא אמרה לי אבא, ידענו פה ושם.
דוד צור: זה לא היה חריג.
דוד צור: אלו ילדים שזה הפריע להמשך העתיד שלהם בצורה בעייתית, וחבל.
דוד צור: אבל בזה נעשית הרבה פעילות.
דוד צור: מדברים על זה, עושים על זה.
דוד צור: המשטרה נכנסת לזה, חושפת פרשיות.
דוד צור: כאן – אמרתי לכם, גם כשדיברתי עם שניים-שלושה נציגי רשויות, אמרו לי למה אתה מזמין אותנו בכלל?
דוד צור: למה אנחנו צריכים לבוא לוועדה?
דוד צור: זה שם עלינו איזו סטיגמה.
דוד צור: הזמנתי מכמה רשויות.
דוד צור: הייתי מזמין עוד הרבה רשויות, אבל בסופו של דבר הוועדה הזאת לא תנוח ותשקוט כדי לחשוף את הדברים האלה.
דוד צור: כי צריך לדבר עליהם.
דוד צור: לכן אני שמח על הגישה שאומרת שאתם תרעננו את התכניות שלכם.
דוד צור: הציעו לכם פה.
דוד צור: יש פה אנשי מקצוע.
דוד צור: אושרה היא חברה קבועה יותר בוועדה הזאת.
דוד צור: היא מגיעה לעיתים תכופות יותר.
דוד צור: אבל אני אומר שבאופן כללי יש פה אנשי מקצוע שחיים את הדבר הזה כל הזמן.
דוד צור: לכן אפשר להשתמש בהם, ואפשר לבנות ביחד תכניות.
דוד צור: אני יודע שמשרד החינוך באופן כללי נרתע.
דוד צור: אני יודע את זה כי אני יושב-ראש ועדה אחרת שעוסקת בגזענות ומניעת אלימות בספורט.
דוד צור: ראיתי איזה קושי יש להיכנס בכלל לנושא של הסברה בבתי ספר.
דוד צור: כל פעם מביאים מחדש את הדוגמה של החב"דניקים שלא יכולים להיכנס לבית הספר.
דוד צור: לכן אני אומר, בלי מכרזים וכל הדברים האחרים שצריך לקיים אותם כשזה מגיע להוצאה כספית או לדברים כאלה, פה יש שיתוף פעולה בין משרדים.
דוד צור: לכן איגום הידע הזה הוא חשוב מאוד.
דוד צור: לגבי כל הנושא של תקנים, עובדים סוציאליים – נוח לי להתרפק על תקופתי, שהייתה לנו אחות בבית הספר, והיה לנו עובד סוציאלי.
דוד צור: פעם התייחסו לזה אחרת, וחבל שהפרטנו את עצמנו לדעת.
דוד צור: דווקא היום אני אומר את זה מתפיסת עולם מאוד ליברלית, ניאו-כלכלית במובן הזה שאני חושב שצריך להפריט, אבל לא בתחומים האלה.
דוד צור: כי המסירות הזאת, וההיסטוריה הגזרתית, הידע המקצועי שנצבר לאורך שנים של האנשים שעוסקים בזה, אי-אפשר להחליף אותו.
דוד צור: אי-אפשר להפריט את החינוך, גם לא את הרווחה, גם לא את האכיפה.
דוד צור: אנחנו נעשה גם סיור בחלק מהמקומות.