GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי בן-דהן: בכל מקרה, לא יכול להיות שתוגש הצעת חוק חד-צדדית, והצעת החוק שלך, גברת לביא, היא הצעת חוק חד-צדדית.
אלי בן-דהן: היא הרבה פחות טובה מהצעה שוועדה מקצועית ממשלתית הסכימה עליה.
אלי בן-דהן: אז אם כבר הולכים להצעה הזאת, אני יכול להגיד לך את ההצעה שלי.
אלי בן-דהן: הרי אני בזמנו הצעתי, לפני כמה שנים, הצעה של "יחלוקו".
אלי בן-דהן: אתם יודעים מי לא הסכים לה? בתי-המשפט.
אלי בן-דהן: אני הצעתי אותה בפני שופטים מבתי-המשפט למשפחה.
<עדי בלוטנר: למה ההצעה הזאת לא מוגשת?
<עדי בלוטנר: אפשר היה להצמיד אותה.
<קריאה: אפשר גם לשנות את זאת בהתאם.
אלי בן-דהן: אני בזמנו, יחד עם עו"ד רוטר היועץ המשפטי הקודם, הכנו איזשהו מתווה לחלוקה בכל הנושאים הנתונים, חלוקה דיכוטומית.
אלי בן-דהן: זה ברור לבית-המשפט, זה ברור לבית-הדין וזה הכול.
אלי בן-דהן: השופטים שהצעתי להם את ההצעה אמרו שהם מתנגדים, לא רצו.
אלי בן-דהן: בניגוד לכם, אני חושב שבנושא כזה צריך לבוא בהסכמה רחבה.
אלי בן-דהן: לבוא בכוחניות זה לא ילך, ולכן ההצעה הזאת לא הוגשה, כיוון שבתי-המשפט יתנגדו.
אלי בן-דהן: יכול להיות שהיום לשופטים יש עמדה אחרת, ואני מוכן לבחון אותה.
אלי בן-דהן: אני אומר פעם נוספת, אם תחליטו ללכת במתווה של מרוץ הסמכויות, אנחנו באמת חייבים להמשיך לקיים הידברות ולהגיע לנוסח מוסכם, נוסח שכולם יכולים לחיות אתו.
אלי בן-דהן: אם זה יעשה בדרך של כיפוף ידיים או בהנחת אקדח, כמו שאומר חברי הטוב עו"ד אפי, זה לא יהיה.
עליזה לביא: אדוני, אני רוצה להזכיר לך שההצעה הרחבה הזאת הוגשה אליך די מזמן, לפני כמה וכמה שבועות, מתוך תקווה ורצון טוב להגיע לדיאלוג על עצם ההצעה תוך כדי התייחסות לכל הדברים הנוספים שהועלו.
עליזה לביא: אבל מאחר שלא הגענו, למרות שישבנו כמה וכמה פעמים, לדון על עצם ההצעה עצמה, משום שאתה חזרת ואמרת שלא צריך את ההצעה משום שהמצב השתפר, דרשת נתונים והקדשנו לזה את מחצית השעה הראשונה של הוועדה להסביר לך מה מצב הצגת הנתונים.
עליזה לביא: שמעת פה גם את נציגת מרכז המחקר והמידע, שזאת חוות דעת מקצועית.
אלי בן-דהן: אגב, לא אמרת לי שפנית אליהם.
אלי בן-דהן: כשביקשתי ממך לפנות אמרת שאין מה לעשות.
אלי בן-דהן: לא ידעתי מזה.
עליזה לביא: אמרתי לך שאין נתונים, ולכן כינסנו ואנחנו נעזרים גם באנשים הטובים שנמצאים כאן וגם בארגונים וגם במי שיום-יום, שעה-שעה, מושיט יד ועזרה לכל הנפגעים והנפגעות מהמרוץ הזה.
אלי בן-דהן: את מדברת עלי?
אלי בן-דהן: מי עזר לנשים 21 שנה?
אלי בן-דהן: את מטיפה לי מוסר?
עליזה לביא: דווקא בגלל זה.
עליזה לביא: אני לא מטיפה לך מוסר.
אלי בן-דהן: מי שעזר לנשים 21 שנה זה אני.
עליזה לביא: דווקא בגלל זה, אני שמחה שאתה יושב היום במקום הזה, בעת הזאת ובשעה הזאת, וכל מה שאני מבקשת ממך זה לבוא ולפתוח דיאלוג על עצם ההצעה הזאת.
עליזה לביא: יש לנו המתווה של ההצעה שהוגשה על-ידי ועד דיכובסקי, יש לנו ועדת שנהב, יש לנו הצעות נוספות.
עליזה לביא: בואו נשב, יש לנו כמה ימים, ונעביר את זה לקריאה טרומית.
עליזה לביא: אני מבטיחה לך שלא אתקדם משם, אבל בוא נעביר את זה בוועדת שרים לענייני חקיקה ונקדם ונשנה את המציאות.
עליזה לביא: אתה יודע שהמציאות הפוליטית משתנה.
עליזה לביא: אין לנו תמיד הזמן והאפשרות והתלכיד הנכון כדי לקדם דברים.
עליזה לביא: יותר מדי שנים, יותר מדי זמן, הדברים לא זזים אדוני סגן השר.
עליזה לביא: זה מה שאנחנו מבקשות ומבקשים ממך.
עליזה לביא: הרב דיכובסקי, אתה רוצה להתייחס לדברים?
<הרב שלמה דיכובסקי: אין לי בעצם מה לומר.
<הרב שלמה דיכובסקי: הנושא הזה, כפי שאמרתי, צריך להיות נדון בפורום מקצועי של הוועדה שהיה לי הכבוד לעמוד בראשה, וביקשתי גם לרדת מן הכבוד הזה.
<הרב שלמה דיכובסקי: הנושא הזה הוא לא דיון רב-משתתפים, אלא דיון מיעוט-משתתפים, כאשר כל אחד מביא אסכולה מסוימת או מייצג קטגוריה מסוימת ובוחנים את הדברים מכל הזוויות ומכל הצדדים ומגיעים למסקנה.
<הרב שלמה דיכובסקי: סך הכול מבחינת תולדות חייהן של ועדות שונות, כגון ועד שניט, ועדת שנהב, ישבנו מעט זמן.
<הרב שלמה דיכובסקי: הוועדות האלה ישבו ארבע שנים ושש שנים, אנחנו ישבנו שנתיים וכבר הגענו כמעט לקו הסיום, למעט מה שביקשנו לשתף את הדיינים גם כן.
<הרב שלמה דיכובסקי: אני חושב שצריך לתת את ההזדמנות, וזו לא חייבת להיות הזדמנות של עוד שנתיים.
עליזה לביא: כמה זמן להערכתך?
<הרב שלמה דיכובסקי: חצי שנה.
<הרב שלמה דיכובסקי: אני לא חושב שצריך יותר.
<קריאה: לכמה זמן מונתה הוועדה במקור?
עליזה לביא: מה היה משך הזמן שמונתה הוועדה?
<עדי בלוטנר: שלושה חודשים.
<דב פרימר: אבל ישבנו קרוב לשנה.
<הרב שלמה דיכובסקי: "ויהי מקץ שנתיים ימים ופרעה חולם".
<הרב שלמה דיכובסקי: מה לעשות?
<הרב שלמה דיכובסקי: אבל ישבנו בערך שנה.
אלי בן-דהן: הרב, אתה יכול להגיד זמן?
<הרב שלמה דיכובסקי: מבחינתי, שבוע.
<הרב שלמה דיכובסקי: אבל זה לא ילך.
<הרב שלמה דיכובסקי: אני חושב שצריך לתת זמן.
<הרב שלמה דיכובסקי: לכנס ועדה זה לא דבר פשוט, להרכיב אותה מחדש זה לא דבר פשוט.
<הרב שלמה דיכובסקי: בהערכה גסה אני לא חושב שצריך יותר מחצי שנה.
עליזה לביא: זה מה שאתה גם כותב בדברים.
אלי בן-דהן: אני נאלץ לעזוב.
עליזה לביא: תיתן לנו חוות דעת על הצעת החוק?
עליזה לביא: בוא נעביר אותה, ואני מבטיחה לך לא להתקדם בטרומית.
עליזה לביא: או שנשב מאוחר יותר היום.
<קריאה: אפשר לתאם עם סגן השר בלו"ז.
עליזה לביא: אנחנו מאוד מודים.
עליזה לביא: אנחנו חוזרות ומנסות.
עליזה לביא: תודה אדוני סגן השר.
עליזה לביא: תודה על ההשתתפות שלך ועל הנכונות שלך.
עליזה לביא: עו"ד מתת פלסנר מלשכת עורכי הדין, בבקשה.
<מתת פלסנר: חבל לי שסגן השר יצא.
<מתת פלסנר: אני רוצה להגיד לכל מי שחושב שאין מרוץ סמכויות, אני בעלת משרד, אני פוגשת לקוחות בוקר וערב.
<מתת פלסנר: יש מרוץ סמכויות.
<מתת פלסנר: אנחנו פוגשים בזה יום-יום.
<מתת פלסנר: אולי אגיד דברים שמנוגדים לאינטרס שלנו, של ציבור עורכי-הדין, שמתפרנסים מהעניין הזה, אבל אני רואה שילדים נפגעים מהעניין הזה, נשים נפגעות מהעניין הזה.
<אפי פרי: גם גברים נפגעים.
<מתת פלסנר: להפתעת רבים מהנוכחים פה, גם גברים נפגעים.
<מתת פלסנר: אני פוגשת גברים שנתבעים בשתי ערכאות נפרדות.
<מתת פלסנר: בתביעה למזונות ילדים בבית-המשפט לענייני משפחה, ובמקביל בתביעה למזונות אישה בבית-הדין הרבני.
<מתת פלסנר: למה זה בכלל אפשרי?
<מתת פלסנר: למה אפשר לתת לאישה לגשת לשתי ערכאות נפרדות?
<מתת פלסנר: שלא לדבר על זה שיש מקרים רבים של נשים נפגעות מהעניין הזה של ערכאות מקבילות.
<מתת פלסנר: שלא לדבר על זה שאצלי כמגשרת יושבים אנשים בחדר הגישור ומפחדים שתוגש נגדם תביעה באחת מהערכאות, וזה גם קורה.
<מתת פלסנר: מחליטים ביחד שלא להגיש תביעות במסגרת גישור, וגם זה קורה.
<מתת פלסנר: אני נתקלת כל יום במקרים מהסוג הזה.
<מתת פלסנר: אני תומכת נלהבת במלחמה שלך, כבוד חברת הכנסת עליזה לביא, למנוע את העניין הזה, לבטל את זה.
<מתת פלסנר: אני רואה שאין לנו פרטנר לעניין הזה.
<מתת פלסנר: אני לא יודעת מה עוד אפשר לעשות, אבל בהחלט אני תומכת ואני חושבת שזה מאבק ראוי ויש להמשיך בו ולא להיכנע.
<מתת פלסנר: אומנם למעלה מ-60 שנה זה המצב, אבל אם לא נעשה דבר זה ימשיך להיות המצב עוד 100 שנה נוספת.
<אפי פרי: אני חושב שיש פרטנר: חבר הכנסת אורבך, חברת הכנסת שקד, חבר הכנסת נפתלי בנט.
<אפי פרי: אלה אנשים מהמגזר שלך, חברת הכנסת לביא.
<אפי פרי: אני מגדיר את המגזר הזה כמגזר שבמקרה של ספק מעדיף את החוק של מדינת ישראל, בעוד שהמגזר של כבוד הרב דיכובסקי, שאני מאוד מכבד, במקרה של ספק בבית-דין רבני מעדיף את דין תורה.
<אפי פרי: ואני אומר, מי שרוצה דין תורה, שיחתום על תצהיר שהוא מסכים, כמו שבהצעת החוק, או שילך לבית-דין בבני-ברק.
<אפי פרי: אני מכבד את זה, אבל לא יעלה על הדעת שאנשים חילוניים ירוצו ויגרמו לזה שהמשמורת וענייני הרכוש והעסק של הבעל יתברר בבית-דין רבני בגלל שמישהו רץ יותר מהר.
<רונן דליהו: ושלא יבלבלו אותך עם נתונים סטטיסטיים, כי אין כאלה.
עליזה לביא: אדוני הרב דיכובסקי, אני רוצה לסכם, ודווקא לפנות אליך בכיוון נוסף.
עליזה לביא: השימושים של המילים שנעשו כאן בעשר הדקות האחרונות, גם הרב אלי בן-דהן דיבר וחזר ודיבר על המילה איומים: אני לא מפחד מאיומים, אתם לא תאיימו עלי.
<אפי פרי: אני מתנצל על הביטוי "אקדח על השולחן".
<אפי פרי: זה לא ביטוי דמוקרטי.
עליזה לביא: עו"ד מתת אמרה "אני נמצאת במלחמה".
עליזה לביא: אני לא רוצה להגיע לשם.
עליזה לביא: זה לא איומים וזה לא מלחמה.
עליזה לביא: אני כן רוצה לחזור אל הלב ואל הרגש ואל המקום היהודי ואל הרצון שלנו כן לפתור את הבעיות.
עליזה לביא: דווקא כמי שמצויה בעולמה של תפילה, של תפילת נשים, של דיאלוג עם בורא עולם, של הנהגה תורנית דתית לאורך הדורות בפזורה היהודית שידעה למצוא את הפתרונות וידעה להיעזר בנתונים הקיימים, ודווקא מאז שקמה מדינת ישראל, והזכרתי את העגונות ומסורבות הגט כי יש פה כשל בירוקרטי שלא נתנו עליו את הדעת כשקמה המדינה.
עליזה לביא: אני רוצה לחזק את המקום היהודי של החברה הישראלית, כי זה הדבק שלנו.
עליזה לביא: ודווקא ממרום שנותיך ומהניסיון שלך ומההערכה הרבה שאני רוחשת לך ולמוצא פיך, מה אנחנו יכולים לעשות?
עליזה לביא: אני לא רוצה מלחמה.
עליזה לביא: אני כן רוצה לפתור בעיות.
עליזה לביא: אני כן רוצה שאנשים יבואו מבחירה אל בית-הדין הרבני.
עליזה לביא: אני כן רוצה, ולכן אני מובילה את ברית הזוגיות ב"יש עתיד", מהמקום הזה כן לחזק.
עליזה לביא: כי אנשים רוצים אחרת בגלל המצוקה ובגלל המציאות המעוותת שנוצרה בחברה בישראל.
עליזה לביא: איך אני יכולה לעשות את זה, הרב דיכובסקי?
<הרב שלמה דיכובסקי: זאת שאלה קשה.
<הרב שלמה דיכובסקי: אני מעדיף שנשוחח על כך בארבע עיניים.
עליזה לביא: חברים, אני מבקשת להודות לכם על העזרה הרבה.
עליזה לביא: אני נעזרת בכם הרבה מאוד, ועוד איעזר בכם.
עליזה לביא: אנחנו מעלים את ההצעה ביום ראשון.
עליזה לביא: יש לנו הגיבוי גם של ועדת שרים לענייני חקיקה, גם כמובן של "יש עתיד".
עליזה לביא: אני מקווה שנגיע לדיאלוג עם "הבית היהודי".
עליזה לביא: אני מקווה שנעביר את זה ונגיע לטרומית ונפתח משא-ומתן.
עליזה לביא: כמובן שכולם יעודכנו.
עליזה לביא: אני שוב חוזרת ומודה על השעה המוקדמת שהגעתם לכאן.
עליזה לביא: גם לחברי הכנסת שהגיעו וכמעט לא ישנו הלילה.
עליזה לביא: אני מודה לך הרב דיכובסקי, ואשמח מאוד שנשב, אפילו עוד היום.
עליזה לביא: אני מאוד מאוד שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה כאן בכנס שדרות.
עליזה לביא: תודה למארחים, תודה על ההזמנה, תודה לכן שהגעתן מכל קצוות הארץ לשדרות, למכללה שמארחת מדי שנה את כנס שדרות.
עליזה לביא: תודה ליושב ראש עוזי דיין שאמר לי שהוא ייכנס ברגע שהוא יוכל כי הנושא בו אנחנו דנים מאוד מאוד חשוב לו.
עליזה לביא: הוא אמר לי שהוא בוחר לשבת בוועדה שלנו ואני מקווה שבאמת הוא יפרע את השטר.
עליזה לביא: זו הייתה אמירה ביוזמתו והנה אנחנו כאן פותחים את הישיבה כשעל סדר היום נשים ברשויות המקומיות ביום שאחרי.
עליזה לביא: אני מזכירה לכולנו את ישיבת הוועדה הקודמת בה התכנסנו בפורום רחב יותר של המתמודדות ושל עמותת כן שפועלת ועוד תפעל רבות בתחום.
עליזה לביא: יפעת, מיכל, חברות כנסת וחברי כנסת שמלווים במשך שנים את הנושא, חברת הכנסת תמר זנדברג שבאה עם ניסיון ברמה המוניציפאלית, חבר הכנסת דב חנין, חברי הוועדה, חברת הכנסת יפעת קריב שהיא הרוח החיה בנושא, ורד סוויד שאמרה לי ששינתה את תכניותיה כדי לבוא לישיבה ואני מודה לה, פרופסור אסתר הרצוג ועוד רבים.
עליזה לביא: ברכות על הפרופסורה.
<אסתר הרצוג: כבר ארבע שנים.
עליזה לביא: אבל תמיד כיף לברך.
עליזה לביא: כל מי שמכיר את נפתולי הקידום גם באקדמיה יודע – וגם על זה פעם נדבר – למה יותר נשים עוזבות את האקדמיה ועוברות למכללות, כדי לקבל את הפרופסורה ובטח בנושאים שהם חשובים לשולחן הזה.
עליזה לביא: גם על זה נדבר פעם בהרחבה.
עליזה לביא: בשנה שבה מספר שיא של נשים בכנסת ישראל, קיווינו שתהיה מהפכה עוד יותר גדולה.
עליזה לביא: מה שהיה בבחירות הקודמות ברמה המוניציפאלית, זאת הצלחה.
עליזה לביא: יותר נשים ברשימות ועוד יותר נשים בראשות אבל עדיין לא מספיק.
עליזה לביא: אני שייכת למי שרואים את חצי הכוס המלאה ואני רוצה להתבונן על השינוי ועל התהליך הזה כתהליך.
עליזה לביא: התחלנו וכאשר מתחילים ומסמנים מטרה, מגיעים.
עליזה לביא: אם נדע יום אחרי הבחירות – כלומר, היום – והלאה להכין את הבחירות הבאות, נצליח יותר.
עליזה לביא: זה לא עניין של שבוע קודם או חודש קודם או שנה קודם אלא זה מעכשיו.
עליזה לביא: מודעות, מנהיגות, הבנה, ראייה, ניתוח גם של כישלונות והיו כישלונות, גם ברמה המקומית ואולי גם ברמה הארצית, בסיוע, בעזרה, בחקיקת החוקים.
עליזה לביא: חברת הכנסת יפעת קריב ואני מובילות חוק שיתמרץ מפלגות שיכללו אישה בכל אחד משלושת המקומות.
עליזה לביא: אנחנו ביקשנו להשית קנס אבל ועדת השרים החליטה לתמרץ.
עליזה לביא: לא נפתח כאן את הדיון בעד ונגד, אבל בכל מקרה גם עצם החוק הזה, עלה השיח סביבו, המתקפה חסרת התקדים של חבר הכנסת גפני והדברים הנלווים נגד החוק הזה, בטח באותן מפלגות שאוסרות על נשים להשתתף באותן רשימות שלא מאפשרות.
עליזה לביא: לגבי נשים חרדיות שהן ברוכות הבאות, נרצה לשמוע על המהפכה שאתן מובילות, על החסמים הכפולים שנמצאים בזירה שלכן, וכן לגבי נשים ערביות.
עליזה לביא: בישיבת הוועדה הקודמת שקיימנו הכרנו נשים ערביות, דרוזית רצה בפעם הראשונה.
עליזה לביא: אמנם היא לא נבחרה אבל בטח יש לה הרבה במה לשתף אותנו.
עליזה לביא: עת אנחנו נבחרנו לכנסת, נתתי לחברותיי בכנסת ישראל את תפילת דבורה.
עליזה לביא: דבורה, אם ומנהיגה שאני ממליצה לכל אישה שמגיעה לתפקיד ובכלל לומר את דבורה.
עליזה לביא: דבורה הנביאה שהיא אחת הדמויות בהיסטוריה היהודית שהפרשנים אפולוגתיים לגביה.
עליזה לביא: הם לא יודעים איך לאכול אותה, הם לא יודעים איך להתבונן, להכיר, ללמוד אותה.
עליזה לביא: דבורה הקדימה את זמנה, אבל 150 שנים אחורה בקהילת יהדות איטליה מחליטים לחגוג לבנות המצווה בת מצווה בפעם הראשונה בהיסטוריה היהודית ומכל הדמויות של הנשים בהיסטוריה היהודית הם מציבים בטקס בת המצווה בבית הכנסת יחד בלבן והתפילה שהן נושאות זאת תפילת דבורה.
עליזה לביא: לא תפילה של דמות אחרת, של אישה אחרת על כל המשמעויות ובאמת יש לי הערכה לכל הנשים בהיסטוריה היהודית, אלא הבחירה שלהן היא דבורה.
עליזה לביא: דווקא בגיל הבת מצווה, במקום הזה שהבת הצעירה צריכה לסמן את הדרך וגם הקהילה צריכה להבין שהבנות הצעירות יכולות להגיע לאן שהן רוצות – אם זה להיות נביאה, להיות שופטת, להיות אסטרטגית צבאית, להיות מנהיגה, לעמוד על כס המשפט – והקהילה בוחרת ללכת אליך כי באותם ימים שדבורה משמשת כמנהיגה וכנביאה, יש לנו נביא ואת זה אנחנו שוכחים.
עליזה לביא: כלומר, הנביא קיים אבל העם בוחר ללכת לנביאה.
עליזה לביא: כדאי מאוד שנחזור ונזכור כולנו שנשים מנהיגות תמיד היו אלא שקרו דברים בדרך ואת כל הדברים הללו עלינו לתקן.
עליזה לביא: כמנהגנו בוועדה לקידום מעמד האישה, אנחנו פותחים תמיד בדמות של אישה ואני רוצה לבקש ממך, פרופסור אסתר הרצוג, לפתוח.
<אסתר הרצוג: תודה רבה לך על הזכות שנתת לי.
<אסתר הרצוג: אני בהחלט שמחה ומוקירה לה תודה.
<אסתר הרצוג: אני גם מברכת על הזימון הזה של הדיון כאן בוועדה למעמד האישה במסגרת כנס שדרות.
<אסתר הרצוג: אני חושבת שזאת הזדמנות לדון בנושא, בתוצאות של הבחירות שאולי במידה לא מבוטלת מאכזבות.
<אסתר הרצוג: אם כבר דיברת על העבר, אני רוצה לפתוח במקום שאני חושבת שאולי לא כל כך הרבה השתנה מאז העבר הרחוק ומהעבר הפחות רחוק.
<אסתר הרצוג: אם אני מדברת על דמות נשית בולטת בהיסטוריה הפוליטית של מדינת ישראל, אני רוצה לדבר על דוקטור רחל כהן כגן שהייתה חברת הכנסת מטעם ויצ"ו בכנסת הראשונה.
<אסתר הרצוג: רחל כהן כגן הייתה רופאה במקצועה והיא למעשה העבירה את החוק החשוב ביותר עד היום.
<אסתר הרצוג: האמת היא שהיא לא בדיוק העבירה אותו, כי הגישו הצעה אלטרנטיבית להצעה שהיא הגישה.
<אסתר הרצוג: היא הגישה את ההצעה של חוק זכויות המשפחה באישה ובן גוריון והממשלה שלו לא כל כך רצו את החוק הזה, ולמה?
<אסתר הרצוג: בדיוק מאותן סיבות שעד היום מעמד האישה נמצא בידיה של הרבנות.
<אסתר הרצוג: הרבנות עדיין שולטת בסוגיה של דיני אישות ורחל כגן ביקשה לתת לנשים את הזכות לבחור כשלמעשה כבר אז היא דיברה על נישואים אזרחיים.
<אסתר הרצוג: היום אנחנו שומעים שהמפלגה שלכם, יש עתיד, רוצה לקדם עם עוד מפלגות את הנושא של ברית הזוגיות או נישואים אזרחיים.
עליזה לביא: מגיע לנו מזל טוב.
<אסתר הרצוג: בעצם, מה השתנה?
<אסתר הרצוג: לא כל כך הרבה השתנה.
<אסתר הרצוג: תחשבו על זה שאז, ב-1951, כבר הייתה מפלגת נשים כשהיום נשים מפחדות לדבר על זה.
<אסתר הרצוג: זה לא לגיטימי בכלל לדבר במושגים של מפלגת נשים בתוך מציאות שיש בה הרבה מאוד מפלגות סקטוריאליות כידוע לכולנו.
<קריאה: כי אנחנו לא סקטור.
<אסתר הרצוג: בהרבה מובנים אנחנו מאוד סקטור אבל סקטור חסר מודעות וחסר רצון לפעול פוליטית בצורה מאורגנת.
<אסתר הרצוג: רחל כגן הייתה שם והיא זאת שהלכה בראש מפלגת הנשים של ויצ"ו והיא אחראית להעברת החוק שבזכותה הממשלה הגישה את הצעת החוק האלטרנטיבית שהוציאה מתוך הצעת החוק את הנושא של דיני האישות והשאירה את הנושא בסמכויותיה של הרבנות.
<אסתר הרצוג: רחל כגן עצמה – מאחר שהחוק שהיא רצתה להציע לא עבר – התפטרה מהכנסת.
<אסתר הרצוג: ויצ"ו העולמית החליטה לפרוש מהפוליטיקה, שזה היה להבנתי צעד חמור ובעל השלכות קשות מאוד מבחינת כולנו, מבחינת הייצוג של נשים כי למעשה היא הוציאה אוכלוסייה ענקית של נשים עם תשתית ארגונית רצינית מאוד, עם פוטנציאל של כוח פוליטי מאוד משמעותי, הוציאה אותן מתוך המערכת הפוליטית, עד כדי כך שנשים שהעזו להתמודד מטעם ויצ"ו לאיזה תפקיד פוליטי, הדירו אותן, החרימו אותן ובוודאי שלא תמכו בהן.
<אסתר הרצוג: אני חושבת שאם מסתכלים על התקופה של רחל כגן, אנחנו יכולות ללמוד הרבה מאוד גם על הנחישות שלה, גם על היושרה שלה, על הנכונות שלה להתפטר כאשר הדברים שהיו חשובים בעיניה לא עברו ולמעשה עוותו על ידי הממשלה, ממשלת בן גוריון בזמנו.
<אסתר הרצוג: לצערי, אני מוכרחה לומר, אנחנו לא נמצאים הרבה הרבה יותר טוב.
<אסתר הרצוג: מספרית יש שיפור מאוד חשוב ואני לא מזלזלת בו, אבל באופן מהותי מצבן של נשים לא השתנה לפי הבנתי לא בשוק העבודה ולא בתחום הפוליטי מבחינת המעמד והזכויות ובוודאי לא בנושא של דיני אישות.
עליזה לביא: אני רוצה להמליץ על הספר המקסים, הנהדר והחשוב של פרופסור מרגלית שילה, המאבק על הקול, שסוקר את כל הדברים שאת אמרת ולא רק בהיבט הדתי לצערי.
עליזה לביא: כלומר, מי שקורא ורואה מה קרה במושבה פתח תקווה, על התהליך של הבחירות בפתח תקווה, במושבה, כאשר ב-1940, שישים שנה לאחר היווסדה של המושבה, עדיין יש כאן מתחים מאוד מאוד גדולים, נשים רוצות אבל לא מתאפשר להן.
עליזה לביא: תיאור נפלא של כל הפוליטיקה.
עליזה לביא: אני תמיד חוזרת ואומרת שכדי למצוא פתרונות לכאן ועכשיו, צריך לחזור להיסטוריה ולקרוא אותה.
עליזה לביא: אני ממליצה לכולם לקרוא את הספר של פרופסור מרגלית שילה, המאבק על הקול.
<אסתר הרצוג: אפשר להוסיף המלצה לספר שנדמה לי שקדם לרבים מהספרים שהתפרסמו אחר כך.
<אסתר הרצוג: זה ספר של דפנה שרפמן על נשים בפוליטיקה שהתפרסם כבר לפני שנים רבות.
<אסתר הרצוג: שם אפשר למצוא את התיאור והנקודות ההיסטוריות בנושא של פוליטיקה.
עליזה לביא: למדנו והחכמנו.
עליזה לביא: רשות הדיבור לחבר הכנסת דב חנין שצריך לעזוב אותנו.
עליזה לביא: אני מאוד מעריכה את ההשתתפות שלך בוועדה שלנו ובכלל את הפעילות שלך בוועדה.
דב חנין: תודה על כינוס הישיבה החשובה הזאת.
דב חנין: תודה לכן על ההתגייסות, המאבק והפעילות לאורך כל השנה.
דב חנין: תודה לך עליזה, תודה לך יפעת על השותפות בהצעת החוק שהצלחנו להעביר בקריאה הטרומית.
דב חנין: זה צעד ראשון חשוב אבל צריך יהיה להמשיך אותו.
דב חנין: זה לא יהיה פשוט בהמשך הדרך והמבחן של כולנו יהיה ביכולת להעביר הצעת חוק שבאופן ברור תתעדף – ואפשר בהחלט לדון בינינו באיזו צורה אבל העיקרון שכולנו מסכימים עליו הוא העיקרון של תעדוף – רשימות שכוללות ייצוג שוויוני ברמה המינימלית.
דב חנין: אנחנו לא עושים כאן טובה לאף אחד, אנחנו לא נותנים עדיפות לאף אחד, אנחנו מגינים ומעגנים עקרונות יסוד של שוויון שחייבים להתחיל משוויון נשים.
דב חנין: מה שקורה מבחינת ייצוג נשים בזירה של הרשויות המקומיות, זה פשוט מזעזע.
דב חנין: את הדבר הזה אפשר וצריך לשנות ואנחנו בכנסת יכולים לעשות זאת, כמובן בעזרתכן.
דב חנין: היה לי מאוד חשוב להגיע לכאן אפילו לדקה כדי קודם כל לתת לכן את התחושה שלא רק חברות כנסת לוחמות על העניין הזה אלא גם חברי כנסת.
דב חנין: אני חושב שעניין שוויון הנשים הוא כמובן עניינן של הנשים אבל הוא גם עניינם של גברים.
דב חנין: אם אנחנו רוצים לחיות בחברה מתקדמת, אם אנחנו רוצים לחיות בחברה אנושית, אם אנחנו רוצים לחיות בחברה של בני אדם ובנות חווה, אנחנו כולנו צריכים להתגייס למאבק הזה ביחד.
דב חנין: אני חושב שהוועדה בראשותה של עליזה עושה עבודה מאוד חשובה ויפה ואני רוצה להביע הערכה רבה לכל אחת מהיושבות כאן שאת חלקכן אני מכיר.
דב חנין: אני מאוד מעריך על החריצות, המסירות והעקביות שעוד נצטרך אותן בהמשך הדרך.
עליזה לביא: תודה לחבר הכנסת חנין.
יפעת קריב: לפני שדב הולך.
יפעת קריב: אני רוצה לומר לכם שלגבי הצעת החוק שלנו דב עשה מהלך פוליטי מאוד מאוד משמעותי ששם אותו בצד ושם אותנו בפרונט.
יפעת קריב: אני רוצה להגיד לך על זה תודה דווקא בפורום הזה כי עשית מהלך פוליטי לא ברור מאליו, לא של אופוזיציה-קואליציה, לא של מפלגות ולא של גברים-נשים.
יפעת קריב: זה שמת את עצמך בצד והלכנו צעד קדימה, שמנו את עצמנו יותר בפרונט, זה מה שגרם לחוק לעבור.
יפעת קריב: דיברנו על זה אתמול בכנסת ודיברנו על זה כמה פעמים.
יפעת קריב: הלוואי והיו עוד הרבה חברי כנסת כמוך.
עליזה לביא: אנחנו רוצים באמת לברך יעלה מקליס, ראשת העיר הנבחרת יהוד.
עליזה לביא: ברכות ומחיאות כפיים.
<יעלה מקליס: קודם כל, תודה רבה.
<יעלה מקליס: אני זוכרת לטובה עת היינו בישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ובאמת היו חברות יקרות ורציניות ומקצועיות שבהחלט היו ראויות להוביל ולעמוד בראש.
<יעלה מקליס: לצערי מצאנו את עצמנו רק שלוש, אם כי אני מרגישה כבוד גדול לעמוד ליד מרים פיירברג וליד ליזי.
<יעלה מקליס: באמת התקשורת נתנה לנו הרבה חשיפה ותהודה רבה לכך שאנחנו שלוש נשים.
<יעלה מקליס: יש בעצם עוד שלוש נשים – יש את טלי בערד ושתי ראשות מועצות אזוריות.
<יעלה מקליס: זה באמת מרגש.
<יעלה מקליס: אני יכולה לומר, ואני מקווה שאני לא משביתה את השמחה, שאני חושבת, לפחות אני מרגישה, שזכיתי להיבחר בגלל מה שאני, בגלל מה שאני מביאה ובגלל היכולת שלי להתמודד חמש שנים באופוזיציה וללמוד את מה שצריך ללמוד כדי להגיע למצב בו אני יכולה להתמודד על ראשות העיר.
<יעלה מקליס: אני חושבת שתושבי יהוד מונוסון היו מאוד בוגרים ומאוד אחראיים בכך שהם לא ראו בעובדה שאני אישה איזשהו אישיו אלא בחרו לגופו של עניין.
<יעלה מקליס: אני מאוד מקווה שהדיון הזה בשלב מסוים יתייתר כי זה יהיה לנו כל כך ברור שבן אדם נבחר בשל מה שהוא ולא בגלל מגדרו.
<יעלה מקליס: זה באמת יהיה ההישג הגדול ביותר של הפורום הזה ושל כל פורום נשי אחר.
<יעלה מקליס: בכל זאת, כנראה במקומות מסוימים עדיין העניין המגדרי מהווה מגבלה וכנראה שיש עוד הרבה עבודה.
<יעלה מקליס: אני שמחה שיש מי שעוסק בזה במקום הראוי ביותר והמתאים ביותר שיכול לעשות את השינוי.
<יעלה מקליס: אני מרגישה אחריות גדולה כמי שנבחרה להיות דוגמה לכך שכן אפשר ולנשים שמהססות ללכת למשימה הקדושה הזאת.
<יעלה מקליס: אני מרגישה שיש המון פרגון.
<יעלה מקליס: אני הלכתי ללמוד משפטים בגיל 31, אחרי שהיו לי שני ילדים בבית וההחלטה לא הייתה החלטה פשוטה אבל גם היא הייתה סוג של עמידה במגמה כזאת כי אחר כך פתאום חברות מסביב ונשים נוספות שראו, גם לא חששו לעשות קריירה שנייה וללכת ללמוד משפטים או נושא אחר נוסף.
<יעלה מקליס: אני באמת מקווה שבעוד חמש שנים הנושא הזה יהיה ברור וכולנו נחגוג את הראשות וכל השולחן מסביב יהיו ראשות מועצות ועיריות.
<יעלה מקליס: באמת, אנחנו ראויות, יש לנו צוות מצוין, יש נשים מצוינות ושבאמת נזכה להיבחר על בסיס היכולות שלנו.
<יעלה מקליס: תודה.
עליזה לביא: דווקא בגלל שאת נמצאת היום, אם אנחנו שמות על השולחן עכשיו את ארגז הכלים שהיינו רוצות לצייד בחמש השנים הקרובות את הנשים ולהעצים אותן, מה הכלי הראשון – מהניסיון שלך – שאת ממליצה להכניס לארגז הכלים הזה?
<יעלה מקליס: קשה להצביע על כלי אחד.
<יעלה מקליס: זה קצת יומרני להגיד אחד.
<יעלה מקליס: אני יכולה להגיד שאני משלבת גם השכלה, גם ניסיון מוניציפאלי, גם סוג של שליחות ציבורית שבאה מתוך חינוך מהבית.
<יעלה מקליס: אבא שלי היה יושב ראש המועצה המקומית סביון במשך תשע שנים.
<יעלה מקליס: סבא לי היה מעורב פוליטית גם כשהיה בארצות הברית וגם אחר כך כשהגיע לפתח תקווה.
<יעלה מקליס: השילוב של כל הדברים האלה, אני חושבת שזה מה שיוצר את הנכונות שלי להעמיד את עצמי בסיטואציה כזאת ולרוץ לרשות.
<יעלה מקליס: אני מקווה שהם גם יהיו הכלים הנכונים להצליח בתפקיד.
עליזה לביא: שאלתי את זה כי לפני שבועיים התארחתי אצל מי שהייתה ראשת עיריית דאלאס, אישה יהודייה שכיהנה במשך ארבע וחצי שנים כראש העיר.
עליזה לביא: היא החליטה לרוץ כי אנשי התברואה לא פינו את הזבל בזמן וזה היה אחרי קריירה של עשרים שנים כעיתונאית.
עליזה לביא: היא כיהנה כארבע-חמש שנים כראש עיריית דאלאס – היום היא לא בתפקיד זה - והיא אמרה לי שהיא הבינה שלא היה לה מספיק כוח להמשיך.
עליזה לביא: כלומר, הספיקה לה קדנציה אחת.
עליזה לביא: כששאלתי אותה אם אפשר לעשות משהו בקדנציה אחת, בטח בעיר כל כך גדולה כמו דאלאס, היא אמרה לי שהמחיר היה מאוד מאוד גבוה.
עליזה לביא: הילדים שלה, שלושת הילדים שלה, צעירים, אמרו לה: אימא, עד כאן.
עליזה לביא: במחשבה הזאת היא הבינה שהיא חוזרת הביתה.
עליזה לביא: היא תעשה את התפקיד הבא הציבורי שלה, אבל היא לא מצאה את הנוסחה הנכונה בין בית לבין קריירה ולתפקיד התובעני שהיא מילאה במשך ארבע-חמש שנים.
עליזה לביא: אני חייבת לומר שהשיחה הזאת אתה השאירה אותו עם הרבה מאוד שאלות שעדיין לא מצאתי את הפתרונות להן והייתי שמחה שגם עליהן נדבר כאן.
עליזה לביא: אם כן, יעלה, הרבה הצלחה.
<יעלה מקליס: תודה רבה.
עליזה לביא: יפעת ומיכל, אנחנו באמת חייבות לכן הרבה ועוד נפרע את השטר ועוד נעשה ביחד, אבל אתן עשיתן עבודה נהדרת בשנים האחרונות וגם כימתתם את הכול לסרט מדליק ומדהים.
עליזה לביא: אולי כמה מלים על הסרט.
עליזה לביא: אני בטוחה שרבות לא ראו אותו.
עליזה לביא: נצפה בסרט ונצפה גם אחרי כן במצגת מיוחדת שהוכנה על ידי משרד הפרסום גיתם, על ידי דוקטור יעל אלמוג שהכינה אותה.
עליזה לביא: אחרי שצפינו בסרט, באירוע הנהדר והחשוב שלכן, אני שאלתי מה היו התגובות על הסרט.
עליזה לביא: לכבוד הוועדה שלנו כאן היום, אנחנו נצפה מיד לאחר הסרט בתגובות שהגיעו לסרט הזה שהוכנו עבורנו, עבור הוועדה, שגם אותן עדיין לא ראיתן.
עליזה לביא: כמה מלים על הסרט.
<יפעת זמיר: הסרט היה קמפיין פרסומי שעמותת כן, בשיתוף עמותת ידיד, הכינה לקראת הבחירות.
<יפעת זמיר: הוא פורסם בתקציב מאוד מאוד קטן ברשתות החברתיות, בפייסבוק, קצת YNET.
<יפעת זמיר: קצת באנרים בתקשורת המקומית, במקומונים.
<יפעת זמיר: אגב, זאת שאלה מעניינת כמה ארגוני נשים יכולים להשיג כספים כדי להפיץ את הדבר הזה.
<יפעת זמיר: הסרט קיבל תהודה מדהימה גם בארצות הברית, בקרב השותפות שלנו שזאת ה-נשיונל קאונסיל אוף ג'ואיש וומן שמימנו את הפרויקט הזה אבל זה מדהים לראות שאנחנו נאבקות על תקציבים כדי לייצר נוכחות תודעתית ותקשורתית.
<יפעת זמיר: תמיד צריך לזכור, וזה מתחבר לדברים שאמרה אסתר, וזה מאוד מצער שהבחירה להיכנס לשדה הפוליטי, גם בתקציבים, היא בסוף בשוליים.
<יפעת זמיר: אני לא יודעת כמה מכן צפו בסרט.
<יפעת זמיר: זה סרט מקסים שקיבל הדים רבים ובואו נצפה בו.
<יפעת זמיר: (מוקרן סרטון)
עליזה לביא: אם תשאלו כל ילד רחוב איך מתחלקים הגברים והנשים באוכלוסייה, הוא יגיד לכם חצי-חצי, אבל אם נשאל אתכם כמה נשים מכהנות במועצה בעיר שלכם, מה תגידו?
עליזה לביא: 45, אולי 40, אבל התשובה כמובן היא עשר.
<קריאה: במקרה הטוב עשר.
עליזה לביא: כדי להראות לציבור כמה הנתון הזה אבסורדי, רצה המשרד להמחיש את המציאות ועשה זאת באמצעות מצלמה נסתרת.
עליזה לביא: נתנו רק לעשרה אחוזים להיכנס.
<שולמית גולדשטיין: מתוך 2,456 חברי מועצה גברים, 341 נשים.
עליזה לביא: עכשיו אנחנו שואלות לגבי מודעות והבנה.