GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אושרה לרר: אנחנו נפנה לבית הספר שלהם.
<אושרה לרר: אני כבר רשמתי לי "ימין אורד" .
דוד צור: אושרה, תודה רבה.
דוד צור: נציגי משרד הרווחה, ואחרי זה אני ארצה לשמוע את נציגי הרשויות.
<מירב דדיה מולד: מירב דדיה מולד.
<מירב דדיה מולד: אני מפקחת ארצית בתחום של פגיעות מיניות וסחר בנשים.
<מירב דדיה מולד: אני רוצה להפנות את הזרקור לתוכנית שציפי נחשון גליק מובילה אותה במשרד, בשירות למתבגרים צעירים וצעירות.
<מירב דדיה מולד: קודם כל, קוראים לזנות קטינים בשם זנות קטינים.
<מירב דדיה מולד: זאת אומרת, קוראים לזה בשם.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שאנחנו מדברים על תופעה שהיא בקצה הרצף, אבל היא קיימת.
<מירב דדיה מולד: היא מצריכה התערבות ממוקדת שקוראת לילד בשמו, ולא קוראות לו בכל מיני שמות נלווים.
<מירב דדיה מולד: התוכנית הזאת מתחילה בתל-אביב כעיר גדולה.
<מירב דדיה מולד: אנחנו יודעים שאחוז של נערים ונערות – אני רוצה להזכיר גם נערים, לא רק נערות – שבגלל נסיבות חייהם – ואמרו פה כל מיני סיבות: עוני, פגיעות מיניות, עוד כל מיני פקטורים רלוונטיים – מגיעים להיות מעורבים בזנות.
<מירב דדיה מולד: המרחב הזה יעבוד 24 שעות ביממה.
<מירב דדיה מולד: תהיה לו עבודה יזומה, זאת אומרת, איתור גם ברשתות אינטרנטיות וגם בעבודת רחוב.
<מירב דדיה מולד: אנחנו מבינים שהזירה היא זירה מורכבת.
<קריאה: זה לא בבתי הספר.
<קריאה: זה המרכז להפחתת נזק.
<קריאה: זה לא בית ספר.
<מירב דדיה מולד: לא, לא בית ספר.
<מירב דדיה מולד: אני אמרתי, אני לא מדברת על בית הספר.
<מירב דדיה מולד: המרכז הזה יהיה מרחב פתוח שיעבוד 24 שעות ביממה.
<מירב דדיה מולד: הוא גם יצא לרחוב ויזהה - -
דוד צור: זנות קטינים?
<מירב דדיה מולד: - - זנות קטינים, בדיוק.
<מירב דדיה מולד: והוא יזהה גם - - -
דוד צור: אני זורק לחלל שאלה, כדי שיהיה לנו מסד נתונים.
דוד צור: ההערכות היו בדיונים הקודמים, אז אני לא יודע אם זה למשטרה, או למשרד הרווחה או לרשויות.
דוד צור: זה לא חייב להיות מדויק, אבל מה ממדי התופעה של זנות קטינים שאנחנו יודעים להגיד שהיא ברחובותינו?
דוד צור: היה את הדיון הזה עם שר הרווחה.
דוד צור: אני יודע שהמחקר הזה כבר עשר שנים אמור להתפרסם כל יום והוא לא מתפרסם.
דוד צור: האם יש לנו איזה נתון שמישהו יכול להגיד זה 400, 1,000?
<מירב דדיה מולד: ל"עלם" יש את הנתון הכי קרוב, כי הם עושים את פרויקט "ערים בלילה" שנכון להיום הוא המקום שמאתר - - -
דוד צור: רעות, את יכולה לעזור לנו?
<רעות גיא: אני יכולה להגיד מה שאנחנו רואים.
<רעות גיא: זה בטח לא אומר כמה קטינים וקטינות בזנות יש במדינת ישראל.
<רעות גיא: למרות שאני גם חייבת להגיד, אם כבר אני בזכות דיבור, שאני שמחה שהדיון היום קצת מניח לנערות.
<רעות גיא: אנחנו פוגשים – אנחנו מדברים על כמה אלפים של בני נוער שנמצאים בזנות בישראל.
<רעות גיא: אלה ההערכות שלנו.
<רעות גיא: אנחנו גם אומרים בצניעות שאנחנו פוגשים את קצה הקרחון של התופעה, אנחנו בטח לא מגיעים לכולם.
<רעות גיא: אנחנו מגיעים לקצה הרצף, כשהן כבר נמצאות בזירות של הזנות.
<רעות גיא: אנחנו יודעים שהזנות היא על רצף.
<רעות גיא: ואנחנו יודעים שככל שנגיע אליהם מוקדם יותר, גם הזנות שלהם תיראה אחרת.
<רעות גיא: זו כבר לא תהיה זנות מסחרית בתחנה המרכזית, במכונים או במועדונים.
<רעות גיא: זו זנות שאנחנו קוראים לה זנות מזדמנת, זנות של אחר הצהריים, של מקלטים, של בתי ספר, של תא השירותים בבתי הספר.
<רעות גיא: אני שמחה שהדיון היום גם מדבר על אותם צרכני מין.
<רעות גיא: כרגע אנחנו מדברים על נערים, אבל זה ברור לי שגם הם מושפעים.
<רעות גיא: הם לא גדלים בחלל ריק.
<רעות גיא: הם גדלים בחברה בישראל, ובחברה בישראל החוק אומר שמותר לצרוך זנות.
<רעות גיא: אז למה מה שמותר לאבא שלי או לאח שלי לא מותר לי, ומה ההבדל?
<רעות גיא: אני חושבת שזה בסדר וזה טוב שאנחנו מתחילים לדבר על צריכה.
<רעות גיא: אגב, ב"עלם" יש לנו עוד כמה תכניות ופרויקטים - - -
דוד צור: חשוב שלא יישאר לפרוטוקול מה שאמרת.
דוד צור: החוק בישראל לא מתיר את זה.
<רעות גיא: החוק לא אוסר צריכת זנות מבגירות.
דוד צור: ולא כל מה שהחוק לא אוסר הוא נורמטיבי ונכון.
<רעות גיא: בסדר גמור.
<רעות גיא: אני רק אומרת שאנחנו לא בחלל ריק, וצריך לקחת גם את זה בחשבון.
<רעות גיא: אני מברכת על הדיון.
<רעות גיא: אני אומרת שגם אנחנו בעל"ם פוגשים את אותם נערים שצורכים מין גם בשעות אחר הצהריים, אחרי שעות בית הספר, הולכים לזירות הזנות.
<רעות גיא: כשאנחנו באים לאתר קטינות בזנות, אנחנו פוגשים שם גם נערים שהם במסגרות חינוך, במסגרות של קידום נוער, במסגרות של היל"ה, במסגרות אחרות.
<רעות גיא: זאת אומרת, יש לנו עוד הרבה קבוצות של בני נוער שצורכים מין.
<רעות גיא: אני חושבת שטוב שהדיון יתרכז גם בזה.
דוד צור: הערכה בכל זאת, רעות?
<רעות גיא: אמרתי, כמה אלפים.
<רעות גיא: אנחנו פוגשים כמה מאות.
<רעות גיא: ב-2011 דיווחנו לוועדה על 620 קטינים וקטינות שנמצאים בזנות.
<רעות גיא: אני רק אגיד שאולי זה באמת העור הכהה שלי שאני לא מזדעזעת מהסרט, למרות העבודה היפה של דפנה, אבל אני לא חושבת שזה כל כך קיצוני וחריג.
<רעות גיא: להיפך, אני חושבת שזו תופעה שסובלת מתת-דיווח, בדיוק כמו שתופעות של ניצול מיני ופגיעות מיניות סובלות מתת-דיווח.
<רעות גיא: ככל שאנשי המקצוע יהיו מקצוענים יותר לזהות את התופעה, לאתר אותה, אנחנו נראה שזה לא כל כך שכיח.
<רעות גיא: אולי זה לא נוח למישהו פה לשמוע את זה, אבל זו המציאות.
<מירב דדיה מולד: אני רוצה להשלים את הדברים.
דוד צור: אבל בקצרה, כי אני רוצה לעבור לנציג הרשויות.
<מירב דדיה מולד: אני רוצה להגיד שהמרחב הפתוח יפתח בתל-אביב.
<מירב דדיה מולד: יחד עם זה יש עבודה שנעשית עם עוד רשויות לעבודה הרבה יותר מובנית של איתור של בני נוער, צעירים וצעירות.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שיש לנו בהחלט אתגר איך להגיע לאוכלוסייה הזאת, איך לאתר אותה, ואיך להביא אותה לשירות הנכון.
<מירב דדיה מולד: זו כמובן עבודה שהמשרד עושה בשיתוף עם "עלם" ועם עוד עמותות שזאת המומחיות שלהם.
<מירב דדיה מולד: אני חושבת שבהחלט צריכים לקרוא לילד בשמו ולא למסמס את זה בכל מיני שמות אחרות.
דוד צור: אני רוצה את נציגי הרשויות.
<אפרת שרעבי: אם יורשה לי.
<אפרת שרעבי: אני ממשרד הרווחה.
<אפרת שרעבי: אני רק רוצה להגיד כמה מילים לגבי המחקר שהזכרת.
<אפרת שרעבי: אמנם זה לא עשר שנים, המחקר יצא לדרך לפני כשנתיים וחצי, אבל מכיוון שמדובר במחקר חלוץ, ראשון מסוגו בארץ, שלוקח בחשבו מתודה שלא נוסתה עוד בארץ, בגלל שמדובר באוכלוסייה שקשה מאוד להגיע אליה ולהשיג את שיתוף הפעולה שלה, אז הוא נתקל בכל מיני קשיים.
<אפרת שרעבי: אנחנו הולכים צעד, ולצערי, נתקעים שניים.
<אפרת שרעבי: כשמדובר בזנות קטינים, זה עוד הרבה יותר מסובך לגייס אותם לשתף פעולה, לגייס אותם לענות על שאלון, להגדיר את עצמם בנמצאים בזנות.
<אפרת שרעבי: זה הרבה יותר מורכב ממה שזה נשמע.
<אפרת שרעבי: לכולנו יש אינטרס לסיים את זה כמה שיותר מהר, ואנחנו עם יד על הדופק.
דוד צור: אני מקווה שכשהוא יפורסם, הנתונים יהיו מעודכנים.
דוד צור: כי אם הוא נמשך כל כך הרבה זמן - - -
<אפרת שרעבי: הבעיה היא במתודות של איסוף הנתונים.
<אפרת שרעבי: אנחנו כל הזמן מנסים להתאים את עצמנו.
<אפרת שרעבי: זו לא חוכמה להביא איזושהי מתודה שהיא תלושה מהמציאות והיא לא עובדת.
<אפרת שרעבי: זה צריך לעבוד.
<אפרת שרעבי: פה זה קשה.
דוד צור: נתחיל עם חיפה, באטריז.
<באטריז רוזן כץ: אני באטריז, עובדת סוציאלית בעיריית חיפה, מנהלת תכנית "אופק נשי".
<באטריז רוזן כץ: אני רוצה להדגיש, אמנם אני רשות מקומית, אבל אני רשות מקומית שמפעילה תכנית יחד עם משרד הרווחה, במימון של משרד הרווחה, כך שתמיד נדבר על שותפויות.
<באטריז רוזן כץ: קודם כל, אני חייבת להגיד שהנוער והצעירים שלנו חשופים באינטרנט לזנות ולפורנוגרפיה מהרגע שהם פותחים את המחשב עד שהם סוגרים אותו.
<באטריז רוזן כץ: כך שזה שאני לא נותנת את השם בבית הספר ולא עוזרת להם לעבד את מה שהם חשופים אליו בתקשורת, זה לא עוזר, זה לא מונע שום דבר.
<שוש צימרמן: הנושא מטופל בתוכניות משרד החינוך בצורה ישירה.
<באטריז רוזן כץ: אני רק אומרת את הדעה שלי.
<באטריז רוזן כץ: אני חושבת שהחשיפה קיימת.
<באטריז רוזן כץ: הנוער חשוף לזנות ולפורנוגרפיה.
<באטריז רוזן כץ: כל מי שעובד עם האינטרנט, ואין דבר כזה שמישהו לא עובד עם האינטרנט.
<באטריז רוזן כץ: כך שלבוא ולהגיד אם אני אדבר, אולי זה יגרום לתופעה – לא, הנושא מדובר.
<באטריז רוזן כץ: חשוב שאנחנו כאנשי מקצוע ובוגרים אחראיים, נכוון ונעזור להם לעבד את מה שהם חשופים לו.
<באטריז רוזן כץ: אני חייבת להגיד שבאזור חיפה והצפון השנה היו שלוש פעילויות עם משרד החינוך.
<באטריז רוזן כץ: אמנם אנחנו לא לוקחים חלק בתוכנית הכשרה של יועצות, וזה חבל.
<באטריז רוזן כץ: כי לא הזמינו אותנו אף פעם.
<באטריז רוזן כץ: אבל כן היו שלוש יוזמות משותפות, וחשוב לציין אותן.
<באטריז רוזן כץ: הייתה לנו סדנה משותפת, מן חצי יום עיון עם יועצות לחינוך מיני באזור הצפון.
<באטריז רוזן כץ: היה לנו עוד יום עיון עם כל המפקחים בצפון, עם רחל מתוקי, מנהלת המחוז.
<באטריז רוזן כץ: בשני האירועים היו כ-400 אנשי חינוך שהיו חשופים ליותר מהרצאה אחת בנושא.
<באטריז רוזן כץ: היה לנו לפני כשבועיים, עם היחידה לשוויון בין המינים מפגש של שלוש שעות בנושא של זנות.
דוד צור: תודה באטריס.
דוד צור: נמצאים פה נציגים של?
<נעמה ריבלין: נעמה מתל-אביב.
דוד צור: אחרי זה נשמע את באר-שבע, ואחרי זה את מודיעין.
דוד צור: גם את נתניה, כמובן.
<נעמה ריבלין: אני לא נציגה של משרד החינוך במובן של מה נעשה בתל-אביב.
<נעמה ריבלין: אני אתחיל מזה שאני מנהלת את שירותי הטיפול של נשים בזנות בתל-אביב מזה חמש שנים.
<נעמה ריבלין: כמו רעות, לא הופתעתי מהכתבה.
<נעמה ריבלין: אלו לא מקרי קיצון, אחרת לא הייתה לנו כמות כזו של 400 נשים בשנה שאנחנו מטפלות בהן.
<נעמה ריבלין: זנות מתחילה בגילאי 17-12, זו סטטיסטיקה בעולם.
<נעמה ריבלין: אני יכולה להגיד לכם מהשטח ששם זה מתחיל.
<נעמה ריבלין: הסיפורים ששמעתי הם שני סיפורים, אבל זה הסיפור של כל אחת מהנשים שלנו, שהיא כבר מגיעה אלינו בוגרת.
<נעמה ריבלין: זה מתחיל שם, ואם לא נשים לב לזה שם, אז כמובן שאחר כך צריך להשקיע כסף בטיפול ובשיקום, שהוא הרבה יותר מורכב.
<נעמה ריבלין: אבל זה לא רק כי הן מתחילות לעשות את זה בחוץ בצורה מסחרית.
<נעמה ריבלין: אני מעבירה – ופה אני רוצה לחזור לנושא של חינוך.
<נעמה ריבלין: לצערי הרב, כל ניסיון שלנו להיכנס לבתי ספר לא מצליח.
<נעמה ריבלין: נורא מפחדים מהמילה זנות.
<נעמה ריבלין: היא מקלקלת את הנוער, למרות שבסופו של דבר הם כל היום צורכים זנות.
<נעמה ריבלין: אני מקיימת הרצאות.
<נעמה ריבלין: רק מחר יש לי הרצאה במכינה קדם צבאית, שהם בני 18, דקה אחרי שהם סיימו בית ספר, כשהם מוכנים לשמוע.
<נעמה ריבלין: זה מדהים כמה אחרי הרצאה כזאת הם אומרים איך לא חשבנו על זה, ולמה לא דיברו אתנו על זה קודם?
<נעמה ריבלין: מה זה אומר?
<נעמה ריבלין: כשאני מדברת איתם – מה זו הילדה הזונה הזאת?
<נעמה ריבלין: איפה זה התחיל?
<נעמה ריבלין: לכל שכבה בבית הספר יש את הנערה "הנותנת" הזו.
<נעמה ריבלין: היא בכל שכבה בבית ספר, גם אצלי זה היה.
<נעמה ריבלין: אני מתחילה לדבר איתם: מה קורה?
<נעמה ריבלין: עם מי אותו נער רוצה לשכב ולזיין – סליחה שאני משתמשת בביטויים קשים – ואת מי הוא רוצה כחברה?
<נעמה ריבלין: הרי התהליך של הבנייה של אישה בזנות מתחיל בבית ספר.
<נעמה ריבלין: יש את האישה, הילדה, שאתה כולם רוצים להיות חברים, ויש אותה, שרוצים לשכב אתה.
<נעמה ריבלין: זה הבסיס אחר כך להיות האישה הזונה, אליה זה בסדר.
<נעמה ריבלין: מוסר כפול שמתחיל אצל בני הנוער.
<נעמה ריבלין: וכשאני יושבת ומדברת עם נערים – אחלה חבר'ה.
<נעמה ריבלין: מבחינתם הם אמרו לי: בחיי שככה גם אני התייחסתי לאותה ילדה, כי היא נתנה.
<נעמה ריבלין: זה אומר שלא מדברים איתם בצורה ישירה וגלויה.
<נעמה ריבלין: והם בני 18, אז גם בגיל 17 אפשר לדבר איתם.
<נעמה ריבלין: יכול להיות שלא בכיתה ז'.
<נעמה ריבלין: אבל ב-י"א או י"ב אי-אפשר לדבר איתם על זה בצורה ישירה?
<נעמה ריבלין: אני מנסה להיכנס לצופים.
<נעמה ריבלין: אנחנו מנסים להיכנס למקומות הבלתי פורמליים.
<נעמה ריבלין: אבל למה לא במקומות הפורמליים?
<נעמה ריבלין: למה לא הוזמנו פעם אחת עם התוכנית ליועצות כדי לספר מה זה זנות?
<נעמה ריבלין: גם אני לפני חמש שנים לא ידעתי מה זנות עד ששמעתי מהנשים עצמן.
<נעמה ריבלין: כך שאני חושבת שכל הנושא של חינוך – גם לאתר את הנשים, אבל גם לחנך נערים.
<נעמה ריבלין: כי נערים לומדים מגיל מאוד צעיר שגם אם לא קונים אישה בכסף – הם לא ילכו לזונות אחר כך – היא מצרך.
<נעמה ריבלין: ואם נערה נותנת, אפשר לקחת.
<נעמה ריבלין: זו ההבניה שלנו אחר כך.
<נעמה ריבלין: אני חושבת שמשרד החינוך לא מתמודד, הוא מפחד לדבר על הדברים, והנוער במקום אחר לגמרי.
<נעמה ריבלין: הנוער לא מפחד לדבר על זה, ואני אתן עוד דוגמה אחת.
<נעמה ריבלין: בתנועת הצופים, בשכונה ליד הבית שלי, שכונה מהטובות, נתתי הרצאה שלמה מה מביא נערות.
<נעמה ריבלין: בסוף ההרצאה, אחרי שעה שדיברתי, נער, חמוד לאללה, אמר לי תקשיבי, אבל יש חלק שעושות את זה כי הן נהנות.
<נעמה ריבלין: שאלתי אותו למה אתה חושב שהן נהנות?
<נעמה ריבלין: הוא אומר כי אני רואה בפורנו.
<נעמה ריבלין: רואים בתנוחות, רואים שהיא נהנית.
<נעמה ריבלין: זה שיח שחייבים לדבר עליו.
דוד צור: אושרה, אני אתן לכם להגיב.
<אסתר עמר: שלום, לי קוראים אסתר עמר, אני מנהלת את אגף הרווחה בעיריית באר-שבע.
<אסתר עמר: יושב לידי דודי, ראש תחום החינוך.
<אסתר עמר: קודם כל, אני עדיין מאמינה שהמקרים האלו, שבאמת היו מזעזעים, הם מקרי קיצון.
<אסתר עמר: אבל עדיין, אנחנו כחברה, כמדינה, גם משרדי הממשלה, קרי חינוך ורווחה והרשויות המקומיות – האתגר לטפל בנערים ונערות שאולי עוסקים בזנות, אולי עוסקים בבעיות קיצון כמו התמודדות עם אי-תקשורת עם ההורים, עם בעיות בתוך החברה, עם שוטטות, עם אי-ביקור סדיר, זה האתגר שלנו.
<אסתר עמר: אנחנו נחשפים יותר ויותר לנערים ונערות שנמצאים במצוקה, ואנחנו מחויבים לתת להם מענה.
<אסתר עמר: אנחנו כאגף הרווחה פיתחנו יחד עם המשרד רשת ורצף של שירותים, החל מרמה של איתור הנערות האלה, וכלה במסגרות טיפוליות שמגנות עליהן במסגרת היום עצמו ואחר הצהריים – מסיום הלימודים ועד הערב.
<אסתר עמר: המערכת נעשית בשיתוף פעולה עם מערכת החינוך.
<אסתר עמר: אבל אני כן אומרת מכאן שיש לנו בעיה קשה מאוד עם אותן הנערות שאין להן מסגרת שמגנה עליהן עד הסוף.
<אסתר עמר: אנחנו יודעים שרשימות ההמתנה ב"צופיה" – שהן באמת מקרי קיצון, שחלק מהבעיה של הנערות האלה היא גם בעיה שקשורה בנושא של זנות.
<אסתר עמר: יש בעיות נוספות אחרות שקשורות למערכת המשפטית, לשוטטות, גם לבעיות עברייניות.
<אסתר עמר: אבל לחלק הזה אני כן רוצה לנצל את הבמה הזאת ולהציג את זה כסוגיה.
<אסתר עמר: אין ספק ש"צופיה" היא מסגרת שמגנה על הנערות האלה, והיא מלאה.
<אסתר עמר: יש רשימות המתנה.
<אסתר עמר: הייתי שמחה להעלות את הקול הקורא הזה גם מעל במה זו.
דוד צור: את נציגת משטרת באר-שבע, המחוז הדרומי?
<מזל אסטרחן: אני מזל אסטרחן, קצינת נוער, מחוז דרום.
דוד צור: את יכולה להאיר לנו את העיניים לגבי טיפול של המשטרה?
דוד צור: יש תופעה שהמשטרה מטפלת בה, מכוני ליווי, זנות?
דוד צור: בדרך כלל אנחנו פחות נחשפים למחוז הדרומי.
<מזל אסטרחן: ראשית, אנחנו לא מכירים את התופעה הזאת.
<מזל אסטרחן: בטח לא בהיקפים כמו שעלה פה בדיון.
<מזל אסטרחן: מבחינת הדיווח, אנחנו לא מכירים תופעה כזאת.
<מזל אסטרחן: לפני שלושה חודשים בערך הייתה לנו ידיעה מודיעינית שטיפלנו בה, על קטינות שממש החזיקו דירה ועשו בה שימוש לזנות.
<מזל אסטרחן: לצערנו הרב, התיק לא התגבש ולא היו בו די ראיות.
<מזל אסטרחן: הוא נסגר על-ידי הפרקליטות.
<מזל אסטרחן: אנחנו רואים בתופעה הזאת תופעה חמורה מאוד.
<מזל אסטרחן: זה נכון שזנות אינה אסורה על-פי חוק, אבל יש דרכים לתקוף את זה.
<מזל אסטרחן: הבעיה היא בעיקר בחשיפה.
<מזל אסטרחן: למעשה, יש לנו פה צד שנותן וצד שמקבל, ואיש לא רוצה שאנחנו כגורמי אכיפה ניכנס פנימה.
<מזל אסטרחן: זו אחת הבעיות.
<מזל אסטרחן: מבחינתנו, אם התקבל מידע מודיעיני, או תלונה, שזה בכלל חריג – אני לא מכירה חשיפה של התופעה הזאת בצורה אכיפתית במשטרה על-ידי הגשת תלונה, אלא יותר במישור המודיעיני.
<מזל אסטרחן: אבל זה ברור שמבחינתנו אנחנו נותנים לעניין הזה עדיפות.
<מזל אסטרחן: אנחנו רואים את זה בחומרה, ואנחנו מנסים ומשתדלים, עד כמה שניתן, לעקור את התופעה הזאת מהשורש.
<מזל אסטרחן: יכול להיות שמה שאני אגיד עכשיו זה איזשהו חלום, אבל אם גורמי הטיפול מסוגלים להביא למצב של להכניס אותנו פנימה אל התופעה הזאת, אנחנו נשמח מאוד לשתף פעולה.
<מזל אסטרחן: אני מדברת על שלל אפשרויות.
דוד צור: זו אמירה חשובה מזל, כי אלה סוג עבירות החשיפה, ולכן תמיד המשטרה בבעיה.
דוד צור: מצד שני, דווקא בקטינים אנחנו יודעים שבעבירות חשיפה, למשל מסוג סמים, המשטרה משקיעה מאמץ.
דוד צור: היא פרו-אקטיבית.
דוד צור: אני יודע שכאן יש קושי בתחום של הפעלת מקורות, הפעלת קטינים כמקורות מודיעיניים.
דוד צור: אגב, זה גם נושא שצריך לפתור אותו.
דוד צור: מירב, דיברנו על זה.
דוד צור: לדעתי ביקשנו שלדיון שיהיה עם שרת המשפטים, שתבוא עם מדיניות עדכנית לגבי שימוש בסרסורים / זונות / קטינים לנושא הזה, כי אלו עבירות חשיפה שבלעדיהן קשה מאוד יהיה להיכנס לתחום הזה.
דוד צור: מה לעשות, אי-אפשר לבקש מהרבנים הראשיים שייתנו לנו מקורות מידע על התחום הזה.
דוד צור: כנראה שהם לא יהיו אפקטיביים.
דוד צור: הם אפקטיביים בהרבה דברים אחרים, אבל לא בזה.
דוד צור: לסיום, מזל?
<מזל אסטרחן: זהו.
<מזל אסטרחן: זה מבחינתנו כמדיניות משטרתית במחוז הדרומי.
<ויקי אלעמרי: שמי ויקי, אני ממחלקת הנוער במטה הארצי.
<ויקי אלעמרי: אני ראש תחום מניעה והסברה.
<ויקי אלעמרי: אני רק רוצה להוסיף למה שהיא אמרה, אנחנו רואים את העבירה הזאת בחומרה.
<ויקי אלעמרי: היא דיברה על הקשיים בחשיפה של העבירה.
<ויקי אלעמרי: לאור החומרה של התופעה הזאת – ובאמת, יש לנו קושי בחשיפה, כבר דיברנו עליו – במסגרת הניסיון להגביר את האכיפה, במטה הארצי, רובי ואני דחפנו את העניין.
<ויקי אלעמרי: זה הנושא לאימון התחנות לשנת 2014.
<ויקי אלעמרי: הווה אומר שכל שוטר במשטרת ישראל יקבל איזושהי העשרה, הטמעה של הנושא.
<ויקי אלעמרי: פשוט להציף את זה, להכניס את זה למודעות, כדי להגביר את האכיפה.
<ויקי אלעמרי: כדי שתהיה הכרה לא רק של מחלקת נוער כמי שמטפלת בקטינים, אלא שכל שוטר יהיה מודע לתופעה ולהיקף שלה, כדי שהוא יוכל לטפל בזה בצורה אפקטיבית יותר.
דוד צור: ויקי, מה עם הרצאות למשל של קציני משטרה, דבר שאנחנו נוהגים לעשות בתחום של המש"קים או של קציני הנוער?
<ויקי אלעמרי: נכון.
<ויקי אלעמרי: זאת הייתה הדילמה.
<ויקי אלעמרי: כיוון שמדובר בנושא מאוד רגיש – תמיד חשבנו שאנחנו עושים בנושא אלימות, בנושא סמים, בנושא אינטרנט, העבודה עם קטינים - -
דוד צור: אלכוהול.
דוד צור: נהיגה.
<ויקי אלעמרי: - - אלכוהול, בהחלט.
<ויקי אלעמרי: אבל לגבי זנות קטינים, הנושא היה הטרדות מיניות.
<ויקי אלעמרי: חשבנו לעצמנו שזה נושא שיותר נכון שיהיה מישהו שהוא יועץ, פסיכולוג, מטעם בית הספר, שיעביר את זה.
<ויקי אלעמרי: מדובר בנושא רגיש מאוד, שאתה לא יודע, מבין הילדים בכיתה, מי יושב.
<ויקי אלעמרי: ולכן חשבנו שיהיה נכון יותר שאנשים מקצועיים יותר יעבירו את ההרצאה.
דוד צור: אז אולי השלב הראשון הוא לשבת עם אנשי המקצוע ולנסות לגבש יחד, ואז אתם תגידו אם זה נכון שבמסגרת ההעשרה שיגיעו מש"קים, קציני משטרה או קציני נוער, לדבר בבתי הספר, האם נכון - - -
<שוש צימרמן: - - -
דוד צור: כן, זה משפיע מאוד.
דוד צור: אני מכיר את זה משתי הזוויות.
<שוש צימרמן: אני רוצה לבקש שנחדד כאן סוגיה.
<שוש צימרמן: צריך לעשות הבחנה בין נערים ונערות שמגיעים לזנות בגלל תנאים משפחתיים מורכבים מאוד.
<שוש צימרמן: זה לא תכניות חינוכיות.
<שוש צימרמן: הם לא הכתובת לתכניות חינוכיות.
דוד צור: אני שמח שהצטרף אלינו סגן השר.
<שוש צימרמן: הם צריכים טיפול משפחתי הרבה יותר משמעותי.
<שוש צימרמן: צריך לעשות הבחנה.
<שוש צימרמן: אוכלוסיית היעד שלנו היא יותר צרכני הזנות.
<שוש צימרמן: אנחנו צריכים לכוון אליהם.
דוד צור: יפה, אפשר להתחיל משם.
דוד צור: אני תיכף אחזיר לך את זכות הדיבור.
דוד צור: אני רוצה למצות את הרשויות.
דוד צור: באר-שבע.
דוד צור: נתניה, לא נשכח אותך.
<דודי ליפשיץ: אנחנו מבקשים רק להשלים את המידע, וגם להציע הצעות אופרטיביות.
<דודי ליפשיץ: אנחנו חושבים שאם המשרדים ישבו ביחד, משרד החינוך, משרד הרווחה – יש פתרונות.
<דודי ליפשיץ: אולי צריך להגדיל קצת את התקציב.
<דודי ליפשיץ: בבאר-שבע אנחנו פיתחנו מודל שלא הצלחנו ליישם אותו, של עובד סוציאלי בתוך בית הספר.
<דודי ליפשיץ: שהוא יטפל באותה אוכלוסיית סיכון, אוכלוסיית קצה, שיוכל לתת את המענים הטובים ביותר.
<דודי ליפשיץ: היום זה לא קיים.
<דודי ליפשיץ: היום יש עו"ס משפחה, ולא בבית ספר.
<דודי ליפשיץ: אם יהיו לנו את אנשי המקצוע בתוך מערכת החינוך, בתוך בתי הספר, נוכל לתת את הטיפול הנכון ולהימנע מהמקרים שראינו.
<דודי ליפשיץ: אני חושב שיש עוד פתרונות.
<דודי ליפשיץ: בבאר-שבע, כשרצינו לחסל תופעה של בדואים שהיו בקרבת מוסדות החינוך, עיריית באר-שבע, יחד עם משטרת ישראל, תכנית "מגן", פיתחה מודל של שוטר עם איש רשות, שישבו ברכב ללא זיהוי.
<דודי ליפשיץ: והתופעה הזאת נעלמה בסמוך לבתי הספר.
<דודי ליפשיץ: מה שדפנה ראתה לפני שנתיים או שנה וחצי, זה לא קיים היום, כי הפעולה הזאת עשתה הרבה מאוד בקרב אותם - - -
דוד צור: ממתי הידיעות האלו, דפנה?
<דפנה ליאל: הוא מדבר על שני דברים שונים.
<דפנה ליאל: הייתה תופעה בבאר-שבע שבני מיעוטים מגיעים עם המכוניות ליד בית הספר ולוקחים את הבנות לסיבוב וחוזרים.
אברהם וורצמן: או שלא חוזרים.
דוד צור: יושב פה סגן ראש עיריית באר-שבע.
<דפנה ליאל: הבנות האלה הן בנות שראיינו בחופש הגדול האחרון, ממש לפני חמישה חודשים.
<דפנה ליאל: הן עוסקות בזנות, שמעתם, גם בחופש.
<דפנה ליאל: הן נוסעות לאילת ועוסקות בזה, וזה משהו שלא קשור לבני מיעוטים.
<דפנה ליאל: שמעתם, יש להן לקוחות נשואים.
<דפנה ליאל: זה משהו קצת יותר מושרש, נאמר את זה ככה.
<דודי ליפשיץ: לסיכום, אני חושב שאיגום כוחות של המשרדים ויצירת מענים מקצועיים יכולים לצמצם ולמגר את התופעה, גם את תופעת הקצה שקיימת.
<דודי ליפשיץ: תודה.
דוד צור: נתניה.
<גילת סיימון: שלום.
<גילת סיימון: לי קוראים גילת סיימון, אני מנהלת אגף החינוך העל-יסודי בנתניה.
<גילת סיימון: אני חושבת שהדיון שלנו נע כל פעם בין תופעת הקצה לבין המרחב של כלל בני הנוער.
<גילת סיימון: אני אנסה להתייחס למה שקורה בבתי הספר, למעגלים הרחבים יותר.
<גילת סיימון: אני מכירה היטב את התכניות של שפ"י ושל היחידה לשוויון בין המינים.
<גילת סיימון: מה שאנחנו מנסים לעשות בנתניה, והוא כבר מתרחש, זה איגום מקומי בין משרד החינוך, משרד הרווחה ואגף החינוך.
<גילת סיימון: מה שאנחנו עושים זה איזשהו סוג של עיבוי של התכניות שקיימות.
<גילת סיימון: אם הוזכרה כאן תכנית של "כישורי חיים", אז יחד עם הפיקוח של הייעוץ, אנחנו רוכשים ומפעילים בבתי הספר עוד סדנאות.
<גילת סיימון: דובר כאן קודם על מה אפקטיבי, אם זה הסרט שאתה מספר שראית, או משהו שהוא תהליכי.
<גילת סיימון: קשה לי לחשוב שאפשר בהרצאה אחת או בסרט אחד להספיק להגיע לקבוצה רחבה של בני נוער.
<גילת סיימון: ולכן אנחנו הולכים לכיוון של סדנאות, שזה משהו שהוא מתמשך, תהליכי, וכמובן גם עולה הרבה יותר.
<גילת סיימון: אנחנו רוכשים את הסדנאות האלה.
דוד צור: מתקציב העירייה?
<גילת סיימון: כן, מתקציב של העירייה.
<גילת סיימון: אני אספר כאן על עוד תכנית אחת, שם אנחנו בשיתוף פעולה גם עם כי"ח, עם "כל ישראל חברים".
<גילת סיימון: זו תכנית שנקראת "סודקות את תקרת הזכוכית".
<גילת סיימון: זו תכנית שמיועדת לנערות, ובכלל, מסתכלת על הכול מכיוון אחר ואומר בוא נכשיר נערות כבר מכיתה ח' – תכנית חמש שנתית – לכיוון של מדעים והישגים לימודיים גבוהים מאוד כדי לפתוח בפניהן כמה שיותר אפשרויות.
<גילת סיימון: בדיוק מהמקום הזה שמסתכל על חוסן, על חיזוק, ועל העצמה של נערות.
<גילת סיימון: לסיכום, מה שיש לי לומר זה שכרגע, התכניות שנמצאות בנתניה הן תכניות שאנחנו כרשות מממנים חלק נכבד מהן.
<גילת סיימון: הכיוון הזה של בנייה של תכניות חדשות, אני מברכת עליו, רק שהוא צריך לבוא גם עם משאבים, כי כמו שאתם מבינים, זה משהו כבד מאוד על רשות להמשיך לממן.
<גילת סיימון: תודה.
<תמר ישראלי: אפשר גם אגף הרווחה בנתניה?
<תמר ישראלי: אני רוצה להתחיל עם זה שרק הבוקר שמענו שאחד מתוך שני ילדים הוא ילד בסיכון, אפרופו מחקר שנעשה על-ידי אוניברסיטת חיפה, פרופסור איצקוביץ.
<תמר ישראלי: וזה אומר, רבותי, שכולנו עשינו עד היום כמיטב יכולתנו.
<תמר ישראלי: אני מאמינה ובטוחה שכל מי שיושב סביב השולחן הזה עושה כמיטב יכולתו.
<תמר ישראלי: אבל כולנו מחויבים להבין חד-משמעית שאנחנו עומדים מול עולם חדש, מול תופעות באינטנסיביות אחרת לגמרי ממה שידענו.
<תמר ישראלי: אני יכולה להגיד את זה ממרום גילי, כי אני 40 שנה במקצוע.
<תמר ישראלי: וזה אומר – ואני כן מתבוננת פנימה – שאני, תמר ישראלי, כמנהלת אגף הרווחה, צריכה להיות היום יותר יצירתית, יותר מעמיקה, לחדור פנימה למקומות שפעם לא חדרנו אליהם כל כך, כי גם לא היה צריך.
<תמר ישראלי: כשאני הלכתי לצופים, הלכתי ב-02:00 בלילה, וכלום לא קרה לי, וזה היה ברור מאליו.
<תמר ישראלי: היום כשהולכים ב-02:00 בלילה, לך תדע מה יקרה לך.
<תמר ישראלי: וצריך להבין, אנחנו צריכים להבין.
<תמר ישראלי: זה כפתיחה.
<תמר ישראלי: דבר שני, עיקר הטיפול שלנו הוא בשירות לנערה.
<תמר ישראלי: אנחנו כן פותחים את הנושא.
<תמר ישראלי: מבחינתי, אם אנחנו מטפלים בנתניה בכ-800 נערות במצוקה, 150 מתוכן, שהן בחלק הקשה יותר של הרצף, מקבלות את השיח על כל הנושא של התנהגות מינית מופקרת עד כדי אפילו זנות.
<תמר ישראלי: אני אומר שלשמחתי הרבה – או לא לשמחתי, אני לא יודעת, יכול להיות שלא איתרנו – המקרים שאיתרנו בנתניה של זונות היו בודדים.
<תמר ישראלי: כשאנחנו מבינים שיש לנו איזשהו מיקוד בשוק, או איפה שזה לא יהיה, אנחנו מזעיקים את המשטרה, ונמצאים יחד איתם בקשרים.
<תמר ישראלי: אני מצטרפת לחברי מבאר-שבע – כל הנושא של מסגרות, בעיקר לבנות בקצה הרצף, זה דבר בלתי נסבל, עם רשימת המתנה בלתי נסבלת.
<תמר ישראלי: אנחנו נודה מאוד לוועדה אם תיתן לנו סיוע בעניין הזה.
<תמר ישראלי: תודה רבה.
דוד צור: מודיעין.
<מירי חוגרי: שמי מירי חוגרי.
<מירי חוגרי: אני סגנית ראש מנהל החינוך במודיעין-מכבים-רעות.
<מירי חוגרי: התופעה שראינו פה היא מזעזעת, ואני לא יודעת את המספרים כי יש פה מומחים שנקבו במספרים כאלו ואחרים.
<מירי חוגרי: אבל אני חושבת שגם אם המספרים הם נמוכים, כל אחד כזה זה מזעזע, ואנחנו צריכים לטפל בזה כאילו זו תופעה כוללת.
<מירי חוגרי: כרשות, אנחנו עובדים בשני מישורים.
<מירי חוגרי: המישור האחד הוא באמת חיזוק, כמו שדיברו פה על תכניות החינוך.
<מירי חוגרי: הוספה על אותן תכניות של משרד החינוך.
<מירי חוגרי: נגיעה בהעצמה של הילדים בכל שכבות הגיל.
<מירי חוגרי: אנחנו מכניסים מדריכי מוגנות, יחד עם "עיר ללא אלימות", לתוך כל בתי הספר העל יסודיים שבהם המדריכים נמצאים כחלק מצוות.
<מירי חוגרי: אנחנו עובדים איתם.
<מירי חוגרי: גם עכשיו אנחנו פותחים השתלמות למדריכי המוגנות בתחום הזה של זיהוי סכנות מיניות כאלה ואחרות.
<מירי חוגרי: הנושא של הרחבת החינוך – אפילו לסייעות בגני הילדים התחלנו השתלמות שנוגעת בתחום של מיניות בגיל הרך.
<מירי חוגרי: איך הם רואים כבר תופעות חריגות כאלה ואחרות.
דוד צור: שאלה שמופנית לכלל נציגי הרשויות, הנושא של מרכז המתנ"סים, מה שנקרא החינוך הבלתי פורמלי וכל מה שקורה מחוץ לבתי הספר.
<מירי חוגרי: אני מתייחסת גם לזה.
דוד צור: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת חיליק בר, למי שלא שם לב, שחבר בוועדה.
דוד צור: אני שמח מאוד.
<מירי חוגרי: אם אנחנו לוקחים את התחום הפורמלי – העבודה הזאת נעשית בתוך בתי הספר.
<מירי חוגרי: אנחנו מסתכלים על זה כמשהו מתכלל, גם בתחום הבלתי פורמלי.
<מירי חוגרי: חיזוק הנוער ללכת למקומות אחרים.
<מירי חוגרי: אצלנו כ-60% או 70% מבני הנוער הם בתנועות נוער.
<מירי חוגרי: מעל 5,000 תלמידים מתנדבים בכל מיני תחומים.
<מירי חוגרי: זאת אומרת, אנחנו מחזקים אותם גם בתחומים האלו מתוך הבנה שאם הם נמצאים במקומות האלה, הם פחות ילכו למקומות קיצון.
<מירי חוגרי: אנחנו גם ממש מחברים אותם בין הבוקר לערב.