GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אינה סולטנוביץ-דוד: האמת היא שבנושא של התעסוקה, העסקה פוגענית, אחת הבעיות הקשות היא שאין מתלוננות, שקשה למצוא דרכים לתקוף את זה בלי ראיות ובלי שום דבר.
<אינה סולטנוביץ-דוד: את הנושא הזה של החרדיות אנחנו לא מכירות.
עליזה לביא: רק שנייה, אני רוצה להבין, איך יכול להיות שאת מכירה יותר מקרים ואינה לא מכירה בכלל?
<יעל פליטמן: אני לא יודעת.
<יעל פליטמן: אנחנו עבדנו הרבה שנים בשיתוף פעולה עם משרד של עורכות דין בבני ברק והרבה נשים פנו אליהן, ומשם יש לנו את הכניסה הזאת, כנראה.
<יעל פליטמן: אנחנו ייצגנו גם את גברת י.ק.
<יעל פליטמן: וגם את גברת שמחה בוסי בתביעה גם בבית הדין האזורי וגם הארצי, וניצחנו.
<אינה סולטנוביץ-דוד: וגם אנחנו היינו מעורבות.
<אינה סולטנוביץ-דוד: אנחנו הגשנו עמדה בתיק הזה, זו הייתה אפליה על רגע גיל, שפיטרו - - -
עליזה לביא: אבל למה את לא מובילה, למה הארגונים מובילים ולא המדינה?
<אינה סולטנוביץ-דוד: אני רוצה רגע לעשות סדר בין שני הדברים.
<אינה סולטנוביץ-דוד: יש נושא של העסקה פוגענית, שזה באמת חוקי עבודה, שזה אגף האכיפה ובעקבות הישיבה הזאת אנחנו גם נבדוק איתן איך אפשר למקסם את זה; ויש את הנושא של אפליה בעבודה, שאני הצפתי כאן, שאנחנו נשמח להיות יותר נגישות להנגיש את המידע.
<אינה סולטנוביץ-דוד: בנושא של הגננות החרדיות, הנציבות כן הגישה עמדה והעמדה התקבלה בבית הדין בנושא של אפליה על רקע גיל, במקרה של שמחה בוסי ו-י.ק.
עליזה לביא: טוב, אני רוצה שאנחנו נעשה ועדה נפרדת, אנחנו צריכים ללמוד לעומק את העניין הכולל עם האנשים אצלכם במשרד, כי הכל תחת התמ"ת.
<ענת שבתאי: אני רוצה לציין נקודה שקשורה לעניין של שכר, מטעם משרד הבריאות.
<ענת שבתאי: אנחנו מעסיקים הרבה פעמים מרצים, מרצות לצורך פעילויות שאנחנו עושים, ואנחנו כפופים לתקשיר נציבות המדינה.
<ענת שבתאי: כל התארים שהוזכרו פה לא מוכרים לצורך תשלום, והם תמיד נמצאים בדרגה הנמוכה של התקשיר.
<ענת שבתאי: אין לנו אפשרות לשלם למרצים, כמו למשל רבנים או - - -
<ורד פאר-סויד: אבל לא על זה דובר פה.
<ורד פאר-סויד: מדובר פה על מטפלת שמבקשים ממנה לתת חלק מהמשכורת שלה, זו עבירה פלילית.
עליזה לביא: לא, היא מוסיפה.
עליזה לביא: מה שהיא אומרת זה שאם מגיעה אליה-, אבל למה, המכללות החרדיות כן מוכרות.
עליזה לביא: איזה עוד תארים יכולים להיות?
עליזה לביא: בסמינרים?
עליזה לביא: ההשכלה מהסמינר לא מוכרת?
<קריאה: במשרד החינוך מלמדים אותם לתארים אקוויוולנטים, ואז שם זה לא מוכר.
<ענת שבתאי: זה לא מוכר בתוך תקשיר של נציבות שירות המדינה, התארים האלה לא מוכרים.
עליזה לביא: לורה אמרה את זה על השכר בעירייה.
עליזה לביא: ענת, לגבי תכניות מיוחדות לנשים חרדיות במשרד הבריאות, יש דבר כזה?
<ענת שבתאי: אנחנו עובדים עם מספר גופים שמכשירים, יש תכניות חדשות, גם במסגרת התכנית הלאומית לאורח חיים פעיל ובריא, וגם התחלנו עכשיו תכנית של הכשרה בנושא של מובילי קידום בריאות במערכת החינוך, יחד עם משרד החינוך, תחת רשת בית יעקב.
<ענת שבתאי: יש יוזמות שהן יוזמות חדשות שאנחנו מנסים ובודקים את הנגישות שלהן, את הביקוש שלהן, ומשם אנחנו נלמד יותר.
עליזה לביא: אבל אני מבינה שהנושא בחיתולים.
<ענת שבתאי: כן.
עליזה לביא: טוב, אז גם בנושא הזה אני רוצה לפנות לשרה, בנושא של בריאות נשים חרדיות.
עליזה לביא: אין לי פה מספיק נתונים, אני רואה שהשולחן הזה בכלל לא מציף את הנושא של הבריאות ואני רוצה ללמוד אותו לעומק.
<דניאלה גולן: סליחה רק דקה אחת, הנקודה שכל הנקודות שדיברו כאן הן כל כך חשובות, אבל נקודת הנקודות, וזה מה שאני מנסה להילחם כבר 24 שנה וזה מה שאני עושה – זה איפה יהיה הלימוד התורני, הפנימי, העצמה הפנימית - - -
עליזה לביא: אני מבקשת, את דיברת, שמעתי, הבנתי, אני מבקשת לשמוע אנשים שעדיין לא דיברו, השעה חמישה לשתיים.
<ציפי כהן: קוראים לי ציפי כהן, אני מנהלת עסק קטן, אני גם פתחתי עכשיו בית ספר למקצועות האומנות.
<ציפי כהן: אני מייצגת את הציבור הרחב, את אלה שרוצות להתפרנס בקטן, לא במקומות כמו טכנולוגיה וכאלה דברים, אלא במקומות של אומנות.
<ציפי כהן: לא ראיתי בשום מקום שיש איזו שהיא הכרה בתחום אומנותי או משהו כזה.
<ציפי כהן: הנשים בציבור שלנו, קודם כל גם מבחינת בתי ספר שבדיוק הזכירו קודם שלא מכירים בתארים של בתי יעקב, לא כל אחת יכולה מבחינת הבית שלה, הלך הרוח בבית, הלך הרוח של הציבור החרדי, ללכת וללמוד בכל מיני מכללות.
<ציפי כהן: יש הרבה שרוצות, שסיימו סמינרים, שילמו על זה הרבה כסף, הן רוצות להתפרנס ממה שהן למדו.
<ציפי כהן: יש כאלה שקיבלו כל מיני תארים בבית הספר, התחילו לעבוד אפילו 16 שנים במקצוע כמו תקשורת, ואחר כך פתאום באו עם דרישות חדשות ופיטרו אותן, כי הן לא יכלו לשבת וללמוד עכשיו עוד שלוש שנים בשביל לקבל כל מיני תארים שונים.
<ציפי כהן: אני חושבת שגם על זה צריך לתת את הדעת, שנשים מהציבור שלנו מחפשות לעבוד גם באווירה שמתאימה לנו, ולא רק לצאת וללכת ולא כל אחת מתאימה להייטק וטכנולוגיה ומחשבים.
<ציפי כהן: צריך למצוא לנו גם פתרונות בתוך המסגרת שלנו, כמו שדיברו על זה קודם.
<ציפי כהן: צריך גם להכיר את הנקודות של הנשים שלנו, יש לנו הרבה ידע, הלימודים שלנו הם ברמה גבוהה, למרות שלא מכירים בזה.
<ציפי כהן: יש לנו הרבה כישרונות שאין לציבורים אחרים, יש לנו אמפטיה לילדים, אנחנו גדלות בבתים עם הרבה ילדים, מגדלות הרבה ילדים.
<ציפי כהן: יש לנו מוסר עבודה גבוה, ואין הרבה, זאת אומרת זה דברים שהן מעלות שיש בציבור שלנו, שחבל שלא מקבלים אותם ולא מציעים אותם לכל מיני מקומות אחרים.
עליזה לביא: כן גברתי, בבקשה.
<אודל הורוביץ: לי קוראים אודל (יעל) הורוביץ.
<אודל הורוביץ: אני באתי לייצג את בעלי התשובה בעיקר.
<אודל הורוביץ: אני 23 שנה בעלת תשובה, אני אימא לעשרה ילדים.
<אודל הורוביץ: אני בדרך כלל נוהגת להגיד שהתואר הראשון שלי זה בגידול ילדים והתואר השני שלי זה בגידול נכדים, כבר יש לי ארבעה נכדים, שיהיו בריאים.
<אודל הורוביץ: רציתי להציג את הקושי של הדור השני של בעלי התשובה, זאת אומרת את הילדים של בעלי התשובה, שבדרך כלל הם לא מצליחים להשתלב, מאד קשה להם, יש המון המון נוער נושר ובנות נושרות, וזה בעיקר הרבה מבעלי תשובה.
<אודל הורוביץ: אחד הדברים שהעלו פה זה למשל, ויש שני קשיים.
<אודל הורוביץ: אחד זה ההשתלבות, בנות שלא מצליחות להשתלב בסמינרים, אז אחר כך הן מוצאות את עצמן בדרך כלל ברחוב.
<אודל הורוביץ: אני הייתי מדריכה של בנות נושרות במשך איזה שלוש שנים, בנות שלא השתלבו בסמינרים וניסיתי לעזור להן.
<אודל הורוביץ: רציתי גם באופן אישי להציג את הקושי של הילדים שלי, שיש לי עכשיו בן ובת, והזכירו את זה, אבל אני רק רוצה קצת לחזק את זה, כי כולם פה בעלי תפקידים, ואני יותר רוצה לדבר מהשטח, לא רק על עצמי.
<אודל הורוביץ: אני פשוט קצת לא רגילה לדבר בכזה פורום גדול, אבל אני פעילה, אני מכירה בשטח אין ספור משפחות ואין ספור נערות שהצלתי אותן מהרחוב, והיום הן הקימו משפחות והן כבר הצליחו להשתקם.
<אודל הורוביץ: אין סוף משפחות שעברו אצלי, והקמתי גם אין סוף מסגרות, מה זה אין סוף, הרבה מסגרות לבעלות תשובה ומסגרות לנערות נושרות.
<אודל הורוביץ: רציתי יותר להציג, ואולי אין עכשיו זמן, אבל לדבר איתך יותר, אני יותר מכירה את השטח.
<אודל הורוביץ: כולם פה הם אנשים בעלי תפקידים, אבל אני מכירה את השטח ממש.
עליזה לביא: איפה את גרה?
<אדל הורוביץ: בירושלים, ברחוב עידו הנביא, מוסררה.
<אדל הורוביץ: דבר אחד באופן אישי, על העניין הזה שדיברו על לימודים.
<אדל הורוביץ: אז עכשיו הבן שלי למשל רצה, דחפתי אותו וגם הוא מרצונו רצה ללכת ללמוד מקצוע, מסלול של ביו טכנולוגיה.
<אדל הורוביץ: אז יש את מכללת הדסה, שהיא עובדת יחד עם לומדה, ששם ברוך השם נותנים להם מלגות, לבחורים, ובאמת לא רק שהוא מקבל מלגה, שמממנת לו את כל הלימודים, הוא גם אפילו מקבל משכורת.
<אדל הורוביץ: אבל הבת שלי, שאני עכשיו רוצה לעודד אותה גם שתלמד ושיהיה לה מקצוע, כדי שהיא לא תעבור את המסלול הקשה שאנחנו עברנו, ושהיא תוכל באמת לפרנס את עצמה ולגדל ילדים בכבוד, אז אין מלגה.
<אדל הורוביץ: באמת מה שאמרו פה, אין מלגה לבנות, והיא עברה כמה מכללות והיא רוצה ללמוד.
<אדל הורוביץ: הם ילדים פקחים מאד, הילדים שלי, ברוך השם והם יכולים ללמוד, אבל איך אנחנו יכולים לממן את זה?
<אדל הורוביץ: זה פשוט בלתי אפשרי, ועל זה אני יכולה לדבר בלי סוף.
עליזה לביא: תודה, תודה, נרשם אצלנו הנושא.
עליזה לביא: כן, מי עוד לא דיברה, או לא דיבר?
<שמחה בוסי: אני שמחה בוסי, מי שמכיר מהאינטרנט תיק בוסי, ונציגת הגננות, עם י.ק.
<שמחה בוסי: אני מתפלאת שאומרים – אנחנו לא מכירים.
<שמחה בוסי: השם שלנו מופיע באינטרנט וכולם מכירים את המלחמה שלנו, על האפליה הנשים, ומשרד החינוך יודע, וחברת הכנסת שלי יחימוביץ יזמה לנו הרבה פגישות כאן בוועדת החינוך, והמלחמה היא עד אין ספור.
<שמחה בוסי: ובאמת הגענו למצב, הגננות פוחדות בעקבות מה שאנחנו עברנו, כי בגלל שהקמנו את ארגון הגננות אז הם סגרו לשתינו את הגנים, ממש, אפילו שההורים שלנו נאבקו - - -
<א.ש.: איזה ארגון סגר?
<שמחה בוסי: רשת הגנים של אגודת ישראל.
<שמחה בוסי: רשת הגנים של אגודת ישראל יש לה הרבה גנים בכל הארץ והסיפור שלנו כמובן גרם להרבה בעיות בארץ והרבה גנים נסגרו והרבה גננות עברו לסקטורים אחרים, בעקבות כל הסיפור שלנו.
<שמחה בוסי: ובעקבות זה גם הרבה גננות פוחדות.
<שמחה בוסי: בשנת 2007 הורידו את השכר לשכר מינימום, אז כל הגננות כבר היו חרדות, הצטרפו אלינו לארגון.
<שמחה בוסי: ברגע שהרשת העלתה את השכר כי בית המשפט לא התיר להם להוריד את השכר לשכר מינימום, אז הגננות נשארו, מסכנות , אין להן במה להאכיל את הילדים.
<שמחה בוסי: כל אחת אומרת: שמחה, אנחנו רוצות להיות איתכן, אבל אנחנו לא יכולות להמשיך איתכן את המאבק, בגלל שאין לנו במה להאכיל את הילדים.
<שמחה בוסי: ואני לא יכולתי שכולן יסבלו יחד איתי.
<שמחה בוסי: אני עצמי הייתי שנתיים ממש בחובות גדולים בבנק, בעקבות זה שהמשכורת לא נכנסה והבנק לקח לי את הוויזה ובעלי נכנס לפתוח חשבון סגור כדי לכסות את החוב, וגם אני אותו דבר, ואי אפשר היה להמשיך.
<שמחה בוסי: בעלי עבר אירוע מוחי כתוצאה מכל המצב הזה.
<שמחה בוסי: היום הוא אדם נכה על כיסא גלגלים.
<שמחה בוסי: אני גם לילד חריג וביקשתי והתחננתי, אני רוצה להמשיך את העבודה, אני גננת מוערכת.
<שמחה בוסי: אני לא רוצה לספר הרבה על עצמי, יש מי שידבר, אבל שתבינו למה הגננות פוחדות, וזה לא רק הגננות.
<שמחה בוסי: הרבה הרבה סייעות והרבה משפחות פוחדות לדבר, כי אחרת הבעל יפוטר מהכולל, הבעל יפוטר מהעבודה, ואז לא יישאר למשפחות האלה.
<שמחה בוסי: למשרד החינוך יש חלק גדול בעניין הזה.
<שמחה בוסי: משרד החינוך נתן להם כסף וסגר עיניים למה שהם עושים.
<שמחה בוסי: הם כיסו להם כל מיני חובות, ואין סוף לעניין הזה.
עליזה לביא: תודה שמחה, תודה רבה רבה.
עליזה לביא: לפני שאני מתחילה את הסיכום, אני רוצה להציע ולפנות לארבע נשים כאן – לאינה, ללואיזה, לענת וללורה.
עליזה לביא: אני הייתי מאד מאד מבקשת מכן לקחת פה, או שנשים תבחרנה להצטרף אליכן, ולהגיש עד עוד שבועיים נייר עמדה או נייר עבודה בנקודה שלך אינה, לגבי תעסוקה, כל הדברים ששמענו כאן.
עליזה לביא: אני את שלי אעשה, אבל אני צריכה את הייעוץ המקצועי שלך, מה אנחנו יכולות לעשות, לפחות עם הנושאים הבוערים והפוגעניים ששמענו כאן סביב השולחן.
עליזה לביא: אז אינה תרכז את הנושא של תעסוקה ושל פגיעה בתעסוקה, בכל מה שקשור.
עליזה לביא: אם יש פה נשים שמוכנות לעזור ולנסח את הנייר הזה, אז אינה היא כתובת אחת.
<אינה סולטנוביץ-דוד: בסדר, רק צריך לקחת בחשבון שזה באמת עוד אגפים במשרד הכלכלה, אז צריך - - -
עליזה לביא: תשאירי לי את זה, בסדר?
עליזה לביא: אבל אני חייבת מהמקום הזה שאת מתמחה, אין מישהו יותר מבין ממך.
עליזה לביא: שמענו פה סיפורים איומים.
עליזה לביא: אני חייבת את הזווית המקצועית שלך כדי לראות איך אני מתחילה בכלל.
עליזה לביא: לואיזה, את שומעת פה דברים איומים.
עליזה לביא: אתם מפקחים על הגנים הללו.
<לואיזה נמיצוב: אני מהאגף להכשרה מקצועית.
<לואיזה נמיצוב: אני מייצגת את האגף להכשרה מקצועית.
עליזה לביא: אבל מבחינתי את משרד הכלכלה.
<לואיזה נמיצוב: אני יכולה להעביר.
עליזה לביא: אני אעביר, אני אדבר עם השר, אבל אני רוצה לבוא עם נתונים.
<לואיזה נמיצוב: זה משרד החינוך.
עליזה לביא: לא, זה לא חינוך, חינוך לא מפקח על זה, זה משרד הכלכלה.
עליזה לביא: זו הבעיה שלנו, זו הבעיה שרצינו לחלץ ולהעביר את זה לחינוך ולא הצלחנו.
<לואיזה נמיצוב: עליזה, יש לנו אגף למעונות יום ומשפחתונים במשרד.
<לואיזה נמיצוב: אפשר להעביר אליהם.
<אינה סולטנוביץ-דוד: עליזה, יכול להיות שזה כן משרד החינוך, כי זה מוסדות לא מוכרים ומשרד החינוך מעביר להם תקציבים.
עליזה לביא: מי פה ממשרד החינוך?
<רחל סולימאן: אני מפקחת.
עליזה לביא: אבל את לא שייכת לתחום.
<רחל סולימאן: אני שייכת לאגף.
עליזה לביא: אז מה את אומרת על כל מה שנאמר פה?
עליזה לביא: את מפקחת על הגנים האלה?
<רחל סולימאן: לא, אני מפקחת על בתי הספר.
<רחל סולימאן: אני מפקחת באגף המוכר שאינו רשמי, שאוטוטו הופך להיות מחוז חרדי, על בתי הספר העל יסודיים, תיכונים.
עליזה לביא: מי מפקח על הגנים?
<רחל סולימאן: יש לנו צוות של פיקוח.
עליזה לביא: במשרד החינוך?
עליזה לביא: טוב, אז אני - - -
<קריאה: גם מעונות?
<רחל סולימאן: מעונות זה התמ"ת.
עליזה לביא: אז של מי זה?
עליזה לביא: זה של הכלכלה.
עליזה לביא: זה של החינוך?
<רחל סולימאן: לא, יש אגף במשרד שלנו.
עליזה לביא: האגף שלך אחראי על הגנים של אגודת ישראל?
<רחל סולימאן: של ויצ"ו ונעמ"ת.
<יעל פליטמן: אגף המוסדות ...
<יעל פליטמן: במשרד החינוך, מעביר תקציבים לעמותות והעמותות מחלקות את הכסף לנשים.
<יעל פליטמן: בכל התביעות שלנו אנחנו תובעות גם את משרד החינוך, כי הוא לא מפקח לאיפה מגיע השכר שלהם.
<לורה ורטון: אפשר רק לחזק שני דברים?
<לורה ורטון: הרבה מהדברים כאן הם כן שייכים למשרד הבריאות ולא במקרה לא יודעים.
<לורה ורטון: הייתה בעיה במשך עשרות שנים אני חושבת, של חוסר פיקוח בכלל בחינוך החרדי.
<לורה ורטון: חלק מהציבור החרדי בעצם ראה בזה איום, כי למדו מה שרצו ונתנו להם חופש פעולה, אבל מי שנפגע בזה הרבה פעמים זה באמת אנשים או עובדים במערכת, כי כמו שלא היו פקחים בליבה ובכל הדברים שמדברים עליהם, גם לא היה פיקוח על העובדים ועל העובדות בצהרונים ועל עובדי הצהרונים.
<לורה ורטון: אז נכון לעכשיו, עם טרכטנברג, הדברים אמורים להיות תחת הפיקוח של משרד החינוך, אבל אין מספיק פקחים, ואני חושבת שזה צריך להיות אחד מהדרישות הראשונות, שיהיה פיקוח.
<לורה ורטון: כי אין פיקוח, גם לא של משרד החינוך ולא של זה.
עליזה לביא: כן, טוב, תודה.
עליזה לביא: משרד הבריאות, אנחנו נקיים ישיבה עם השרה בנושא של בריאות נשים חרדיות.
עליזה לביא: אנחנו נעבוד על הנושא הזה.
עליזה לביא: יש כמה וכמה נושאים ויש גם נתונים שאנחנו לא מצליחים לקבל.
עליזה לביא: אז אנחנו בישיבה הבאה שלנו עם השרה נקדיש חצי מהישיבה לנושא של נשים חרדיות.
עליזה לביא: אז כבר תעבירי את זה, אנחנו נדבר עם אורית בוצר ואנחנו נכין את הישיבה הזאת.
עליזה לביא: לגבי לורה, בנושא של השכלה, אני אשמח אם תעזרי לנו לרכז את כל הנושא הזה של האפליה במלגות ובכל מה שקשור להעצמה ובהכרה בכל הדברים ששמעתי אותם כאן עכשיו, בהשכלה של נשים חרדיות שלא מוכרת גם לא לענייני שכר וגם לא לענייני מלגות.
<לורה ורטון: זה קצת קשה למצוא מי שאחראי, אבל אני בשמחה.
עליזה לביא: בסדר, אני אשמח מאד אם תוך שבועיים-שלושה, עד לאחד בספטמבר לפחות, כך שנוכל את החודש של החגים, לפני שהכנסת מתחילה את העבודה שלה, לאחר החגים, להכין את הפניות שלנו.
עליזה לביא: אני מבטיחה בנושאים הבוערים, שגם רשמנו ואת חלקם אני אזכיר כאן עכשיו, בסיכום הישיבה.
עליזה לביא: אנחנו נתחיל לטפל בהם, אבל אני שוב חוזרת ואומרת, זאת הייתה ישיבה ראשונה.
עליזה לביא: אנחנו גם לא ידענו למה לצפות ועשינו בישיבה המכינה שלנו רשימת נושאים, אבל היא אולי רבע ממה שעלה כאן.
עליזה לביא: אני יודעת שלא על הכל דיברנו, אני יודעת שיש נושאים שאפשר היה להרחיב וכל אחת באה באמת עם עולם הערכים שלה.
עליזה לביא: אני שומעת פה דברים שאת מנסה להוביל ואני שותפה מלאה להם, אבל זה לא השולחן הזה.
עליזה לביא: אנחנו צריכים לעשות עוד מפגשים ועוד דברים.
עליזה לביא: הנושא שאת מובילה זה ממש ועדה נפרדת שכבר יש לנו תאריך לנושא, של בכלל כל ההעצמה בבתי הדין.
עליזה לביא: יש לנו רצון להכניס עוד נשים גם כיועצות.
עליזה לביא: אז אנחנו ממש רוצות לראות בך שותפה מלאה לנושא הזה של כל מה שקשור בכלל לעולם ההלכתי, כולל השכלה של נשים ואיך אנחנו מעצימות.
עליזה לביא: אנחנו עושות לזה ישיבה נפרדת ואני מאד מאד רוצה שתהיי חלק דינאמי ואינטגראלי בוועדה האת.
עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה מברכת את המשתתפות בישיבה על הגעתן ועל תרומתן.
עליזה לביא: הוועדה רואה בישיבה הזאת כישיבת פתיחה, ישיבה ראשונה להיכרות ולהעלאת הנושאים העיקריים והבעיות הגדולות של נשים חרדיות.
עליזה לביא: הוועדה תקדיש ישיבות נפרדות נושאי תעסוקת נשים חרדיות, השכלה, הכשרה מקצועית, בריאות, אלימות, ומבקשת מהנשים המשתתפות בדיון להעביר לה ניירות עמדה, מעבר למה שביקשתי כרגע מארבע הנשים שיובילו וירכזו, וגם אתן.
עליזה לביא: אנחנו ניסינו עכשיו לעשות פה גם רשימות, גם של אימיילים, ואריאלה מרכזת הוועדה שלנו תוכל לעזור לכן, גם לפנות אל נשים ששמעתן ולא הספקתן לרשום את השם, ועוד.
עליזה לביא: אז היא תעביר ותסייע.
עליזה לביא: וגם מכן, לא הכל הסתפקתן לומר, אבל כל פנייה שתגיע אלינו, אני מבטיחה לכן שכשיש לנו פנייה אנחנו בודקות אותה עד הסוף.
עליזה לביא: אז אנחנו צריכות פניות.
עליזה לביא: הנושא הזה של גננות ושל עיוותים ושל עוולות - - -
<גליה סברסוב: איך פונים?
<גליה סברסוב: זה לא כל כך ברור איך פונים.
<גליה סברסוב: כי למשל אם יש לי דברים שאני רוצה לפנות, אני לא כל כך יודעת.
עליזה לביא: יש את אריאלה, אנחנו נשלח לכן את האימייל שלנו ואתן תחזירו לנו אימיילים.
עליזה לביא: איך קיבלת הזמנה לכאן?
<גליה סברסוב: קיבלתי אימייל, אבל לא קיבלתי תגובות.
<גליה סברסוב: אם אני מחזירה אימיילים, אני לא מקבלת תגובות.
עליזה לביא: אז תגישי אחרי זה לדבר עם אריאלה, בסדר?
עליזה לביא: מטבע הדברים עלה כאן מספר רב של נושאים שרבים מהם, כמו שאמרתי, דורשים טיפול מעמיק.
עליזה לביא: אנחנו נתחיל בדברים הבוערים ובדברים שיש לנו את הידע הבסיסי.
עליזה לביא: גם היועצת המשפטית שלנו, תמי, תלווה אותנו לעומק.
עליזה לביא: אין ספק שיש פה דברים שהם גם אלף מודעות, שאנחנו לא ידענו.
עליזה לביא: דברים שהם עבירה על החוק, אז אנחנו נפנה למי שצריך בעניין של עבירה על החוק, אבל גם נושאים של חקיקה, שיש פה נושאים שצריך לבחון בעיניים של מחוקק, איך בעצם אנחנו יכולים לבוא ולעזור בזווית הזאת.
עליזה לביא: אנחנו נדאג לגייס את הגורמים הרלבנטיים.
עליזה לביא: אני חושבת שצריך לדבר ואמרתן את זה בעצמכן, על כל המפגש שנוצר כאן סביב השולחן, של לדעת ולהכיר עוד נפשות ועוד ארגונים שפועלים ולנסות ולהיעזר בתוך הקהילה עצמה.
עליזה לביא: כל אחת מאתכן היא חלוצה, פורצת דרך.
עליזה לביא: אני מאד מעריכה את ההגעה לכאן היום.
עליזה לביא: יש גם נשים שעתידות אולי לשלם גם מחיר אישי על עצם ההשתתפות בישיבה הזאת, על הדברים שנאמרו.
עליזה לביא: אנחנו מבחינתנו לא נשתמש בשמות, אלא אם כן תאפשרו לנו את זה.
עליזה לביא: גם פניות שמגיעות אלינו, למשל ניתן עוד דוגמא, הגיעה אלינו פנייה שאנחנו עוד שבועיים יוצאות לסיור באחד המקומות היותר קשים פה בחברה הישראלית, אנחנו לא משתמשות בשם.
עליזה לביא: אנחנו כן משתמשות במידע הקשה שהעובר לוועדה ואנחנו יוצאות לסיור ואנחנו גייסנו לכאן את אחד השרים הבכירים בממשלה שיסייע בידינו, אבל אנחנו לא חושפות שמות, אם אנחנו מתבקשות שלא לעשות את זה.
עליזה לביא: אז תסייעו לנו.
עליזה לביא: אנחנו נשתדל להעביר את כל מה שיש בידינו וכמובן לסייע.
עליזה לביא: אנחנו נתכנס מיד בחודש הראשון שלאחר ההתכנסות של מושב החורף.
עליזה לביא: בחודש הראשון אנחנו נקיים ועדת המשך של הוועדה הזאת, אבל אני אשמח מאד, תוך שבועיים שלושה, לקבל את הניירות שלכן, של ארבעתן, ואם יש פה עוד נושאים, אז בבקשה תעבירו אלינו.
<חנה קהת: אפשר משפט סיכום?
<חנה קהת: בזכות נשים נגאלו ישראל, ובזכותן עתידים להיגאל.
עליזה לביא: תודה רבה לכן, צהריים טובים, המשך יום טוב וקיץ טוב.
עליזה לביא: אני יודעת שההתרגשות אחרי כמה שבועות שלא נפגשנו כאן בוועדה, אחרי התדירות הגבוהה שהיתה במושב האחרון ותהיה במושב הקרוב – חמישה חודשים של חילוץ ושל סיוע וקידום, ומספר הנושאים שעומדים על הפרק ועל סדר-יומה של הוועדה הולך ומאמיר.
עליזה לביא: דלית מנהלת הוועדה מנסה לתמרן בין כל המשימות והבקשות, וגם הדברים שכמובן, אנחנו רוצים לקדם, והחקיקה, שאני מאוד שמחה שהולכת וגדלה, מועברת לוועדה.
עליזה לביא: הוועדה מחוקקת חוקים.
עליזה לביא: לא מעט חוקים – גם מקדמים חוקים קיימים, ומתאימים אותם למציאות הקיימת, אם זה בנושא האינטרנט וכל החלאים סביבו, שלא מעט פוגע בנשים.
עליזה לביא: כמובן, פוגע ברבים, אבל אנחנו מזהות פגיעה חדשה בעולם של נערות, של צעירות, של נשים ובכלל.
עליזה לביא: גם בזה אנחנו עוסקות ונעסוק ועוד ועוד.
עליזה לביא: אבל היום יום חג, במהלך עשרת ימי תשובה, אחרי ראש השנה, לפני יום כיפור, להתחיל את השנה בתודה, בשמחה, ובסיומו של תהליך ארוך מאוד.
עליזה לביא: חמש שנים - עיכוב, הייתי אומרת.
עליזה לביא: היום אנחנו מאשרים בוועדה לקידום מעמד האשה את התקנות לעידוד שילוב נשים בעבודה.
עליזה לביא: אני מאוד שמחה, שר הכלכלה, נפתלי בנט, שאתה אתנו.
עליזה לביא: תודה מראש, אבל אני חייבת לומר מההתחלה – כשבאתי אליך, אתה תוך שניות קלטת, ואמרת: נלמד את הנושא ונקדם אותו.
עליזה לביא: לא חלף זמן רב, ואנחנו יושבים היום בישיבה חגיגית שכזו, אז קודם כל, תודה רבה.
עליזה לביא: אני מקווה שזו דוגמה לשיתופי פעולה בין כנסת לממשלה, בין חברת כנסת לשר, ועוד נמשיך.
עליזה לביא: אז שמחה גדולה על חילוץ תקנות לחוק חשוב שחוקקה חברת הכנסת לשעבר עמירה דותן.
עליזה לביא: החוק הזה חוקק ב-2008.
עליזה לביא: לא מעט פעמים אני שואלת את עצמי, מה קורה שמחוקקים חוקים – דיברתי קודם עם השופטת דורנר על מעמד נשים וחקיקת חוקים.
עליזה לביא: אם נשים את נושא האישות בצד לרגע, בכל מה שקשור לעולמן של נשים, מספר החוקים הוא רב.
עליזה לביא: אז למה אנחנו מזהות לא מעט כשלים, קשיים, והנה חוק שחוקק לפני חמש שנים – היום אנחנו מאשרים ומביאים תקנות.
עליזה לביא: למה חמש שנים?
עליזה לביא: אמרה לי השופטת דורנר, שהשר לשעבר ישי מינה אותה, וחלפו יותר מדי ימים וחודשים עד שתקנות מאושרות.
עליזה לביא: באישון לילה הבאנו את הדברים, והנה אנחנו יושבים.
עליזה לביא: הנתונים בישראל אינם פשוטים.
עליזה לביא: יש עלייה בשיעור השתתפות נשים בעולם העבודה, אבל נכון ל-2011 יש פער גדול בין נשים לבין גברים בעולם העבודה על המדדים השונים.
עליזה לביא: יש פער של למעלה מ-13 אחוזים בנתונים, ונשמע נתונים לגבי העסקה ופערי שכר.
עליזה לביא: אנחנו מבקשים לתקן את זה.
עליזה לביא: הפערים, לצערי, וגם שמענו את זה בוועדות שונות ובנתונים ובמיצגים שהוצגו פה, לא צומצמו.
עליזה לביא: נשים עדיין מקבלות שכר נמוך, גם כשההשכלה שווה, כשהתפקיד זהה, כשהעבודה דומה לגברים ולנשים.
עליזה לביא: זה, כמובן, מקרין על מעמדן של נשים, כי אם ההחלטה המשפחתית או הזוגית היא שמי שמרוויח יותר הוא גם זה שיהיה שר החוץ של המשפחה, ודאי שנמנעת ההחלטה של האשה, אם השיקולים בסופו של יום הם של מי מרוויח יותר – לא כי היא מוכשרת פחות, אלא כי החברה מאפשרת לו הרבה יותר מאשר מאפשרת לה.
עליזה לביא: יש ייצוג חסר של נשים.
עליזה לביא: דנו בכך גם בעולם העבודה, גם באקדמיה - הקדשנו לכך ישיבות שונות, בעמדות הניהול.
עליזה לביא: יש ייצוג יתר של נשים במשרות חלקיות, תחומים שלמים שנותרים מקצועות נשים – בעבר קראנו לזה הצווארון הוורוד, אבל מסתבר שהצווארון הוורוד הופך להיות ורוד יותר ולא לבן.
עליזה לביא: אם ניקח את הפירמידה של עולם העבודה מהבטן ומטה, נמצא הרבה מאוד נשים, אבל מהבטן למעלה, לפסגת הפירמידה, למרות המודעות והשינויים והחקיקה המואצת אנחנו עדיין לא שם.
עליזה לביא: החוק הזה, שניישם את התקנות היום – סנונית ראשונה בסדר של חשיבה חדשה על העצמה ועל עידוד ועל חילוץ של עולם עבודה כדי לסייע וכדי לקדם - לא מהמקום של אפליה מתקנת או של שריון משרות לנשים אלא התחלת שינוי תודעתי, של הפנמה של שינוי תפישתי, בו משרדי ממשלה מבקשים לאמץ חשיבה מגדרית, לחדד חשיבה מגדרית ראויה, חשיבה יצירתית, שבהם כל מעסיקה וכל מעסיק יכולים לאמץ ולפתח ולקדם דפוסי העסקה שוויוניים של נשים ושל גברים.
עליזה לביא: ההיבט הבולט של החדשנות של החוק הזה טמון בדגש הכפול שבו: שינוי תודעתי בדבר מחויבות מדינת ישראל להנגשת מקומות עבודה, הן לנשים והן לגברים, שהם הורים.
עליזה לביא: אנחנו יודעים ויודעות שהטיפול בילדים מהווה סוג של גורם מעכב כלפי התפתחות של נשים, ולא מעט פעמים, אני תמיד אומרת שעד שלא נפנים שהנושא של ילדים ומשפחה זה לא בעיה של נשים אלא זה סוגייה חברתית, לא נצליח באמת לשנות את הכשלים הקיימים בשוק העבודה – מצד אחד, נשים, ומצד שני, גברים שאולי היו רוצים לקחת חלק גדול יותר במקום שלהם כאבות, כהורים.
עליזה לביא: פה אגלה לך ששמעתי שיחה שלך עם סגן השר אבי וורצמן, שסיפרתי לך עליה, ואמרת אתה מוצא פחות זמן לילדים שלך, ומאוד התרגשתי כששמעתי את השיחה הזאת שלכם, כי זו שיחה חדשה, או לפחות שנעשית בין שני אנשים שנושאים במשרות ומקדמים את השיח.
עליזה לביא: אני מאמינה שהאישי הוא הפוליטי גם במקרה הזה, וכשאנשים שמגיעים לקבלת החלטות, מגיעים עם התובנות הללו, אני בטוחה שהעתיד של כולנו יהיה טוב יותר.
עליזה לביא: אני מעבירה לך את רשות הדיבור, ומודה לך שוב על קידום הנושא הזה.
נפתלי בנט: תודה רבה ליושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת עליזה לביא.
נפתלי בנט: אני חושב שאת מרימה את קרנה של הוועדה בכל העשייה.
נפתלי בנט: יישר כוח.
נפתלי בנט: יושבת-ראש המועצה הציבורית לשילוב וקידום נשים בעבודה, השופטת בדימוס הגברת דליה דורנר, לנציבת שוויון ההזדמנויות בעבודה, עו"ד ציונה קניג-יאיר, לחבר'ה מאצלי במשרד, ממינהל מחקר וכלכלה, לבני פפרמן, אורחים נכבדים.
נפתלי בנט: התפישה שלי בתחום נשים ותעסוקה הוצבה על-ידי מיכל, אבל זה כמה מיכליות: המיכל הראשונה היתה שותפה שלי, היינו שותפים שווים בהקמת חברת סטארט אפ - ד"ר מיכל צור, ד"ר למשפטים.
נפתלי בנט: לכן כל הסוגייה של שוויון נשים, זה צמח באופן טבעי.
נפתלי בנט: לא היתה סוגייה, כי מהיום הראשון של הקמת החברה, שהיום מעסיקה פה בארץ מאות עובדים - במרכז, בדרום - היינו שותפים שווים.
נפתלי בנט: צמחתי בציונות הדתית, אחר כך בצבא – אלה שתי סביבות יחסית פחות פמיניסטיות באופן טבעי.
נפתלי בנט: שם התחלתי להיחשף ליתרונות היחסיים - אני אשתדל לא לעשות הכללות, אבל אאלץ - ליתרונות היחסיים של נשים.
נפתלי בנט: הכול סובייקטיבי – אני מתאר תפישת עולם סובייקטיבית, אז אל תתנפלו, אבל לשים מהות לפני אגו.