GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית סטרוק: הם גם צריכים לפגוש זה את זה – זה גם טוב, אבל העיקר זה להחזיר אותם לחיים ולהחזיר אותם לבית, לשקם אותם במסגרות נורמטיביות – להחזיר אותם לחיים; להחזיר אותם לבתי הספר שלא תמיד רוצים לקבל אותן, אבל צריך לדאוג שכן יקבלו אותם ויקלטו וישקמו אותם.
אורית סטרוק: כי בסוף אם רוצים שיקום אז שיקום זה לא בזה ששמים אותם במסגרת חיצונית רחוק מהחברה ושיתערבבו רק זאת עם זאת, וכל אחת רק תרגיש כמה קשה וכמה רע בעולם, אלא לקלוט אותן בחברה הכללית.
אורית סטרוק: זאת התפיסה.
אורית סטרוק: חשוב ללמוד את התפיסה הזאת, להרחיב אותה, להפוך אותה לתפיסה של המדינה בכלל, לחבור עם השרים הרלוונטיים.
אורית סטרוק: במקרה אלה שלושה שרים מהסיעה שלך, ואני בטוחה שתשכילו לעשות שיתוף פעולה יפה.
אורית סטרוק: אני גם אתן לך את החוברת לקרוא, ואני גם מציעה לךָ להיפגש, וגם לךְ, עליזה, אני מציעה שהמפגש שיזמת פה יהיה רק אחד בתוך סדרה.
אורית סטרוק: יש פה עוד המון עבודה לעשות.
אורית סטרוק: הנתונים שרשומים לי פה בחוברת שלהם שכ-12% מבני הנוער בגיל 17-14 זקוקים לטיפול, בנים ובנות – בנים הם לא פחות חשובים בעיניי מהבנות.
אורית סטרוק: רק 30% מתוכם פונים לטיפול, ומתוך 30% רק 42% ממשיכים טיפול.
אורית סטרוק: זה צריך להיות היעד שלנו – שאנחנו רוצים להגיע לכולם ולעזור לכולם ולעשות את זה בצורה שתחזיר את כולם אלינו.
עליזה לביא: סיון זקן מעמותת לדעת, בבקשה.
<סיון זקן: אני מנהלת תחום חינוך והסברה בעמותת לדעת בירושלים.
<סיון זקן: אני עובדת בתחום של חינוך למיניות בריאה.
<סיון זקן: אני יכולה רק להגיד כמה זה קשה לשכנע את בתי-הספר.
<סיון זקן: מזמינים אותנו לשעה וחצי פעם בשש שנים כדי לדבר על אמצעי מניעה - -
עליזה לביא: מה זאת אומרת, פעם בשש שנים?
<סיון זקן: אני מדברת על בתי ספר תיכון.
<סיון זקן: הרבה פעמים אנחנו מנסים לשכנע אותם לתכניות ארוכות.
<סיון זקן: אפילו שלושה מפגשים – זה מאוד קשה.
<סיון זקן: יש עכשיו הרצאה של משרד הבריאות.
<סיון זקן: דרך מרפאת לוינסקי מוכנים לתת הרצאה ל-60 תלמידים במסגרת תכנית שנקראת "סקס בטוח בעיר הגדולה".
<סיון זקן: הרבה פעמים מעדיפים לקחת את ההרצאה הזאת ולא לתת משהו מרוכז.
<סיון זקן: מאוד קשה לתת מענה.
<סיון זקן: אני יכולה להגיד לכם כמה תלמידים באים אלינו אחר כך שמספרים שכן קיימו יחסי מין והשתמשו באמצעי מניעה באופן לא נכון.
<סיון זקן: אני יכולה להראות לכם כמה בורות יש בתחום הזה.
<סיון זקן: בשנים האחרונות אנחנו עובדים עם ילדים בכיתות ז'-ח'.
<סיון זקן: אני מאוד מתחברת לדיבור פה על הרצף של נוער בסיכון, ולדעתי, גם ילדים נורמטיביים הם בסיכון.
<סיון זקן: לדעתי, אנחנו לא מבינים את ההשלכות של האינטרנט ואת הפורנו.
<סיון זקן: ילדים בכיתות ז'-ח' שמספרים לנו על ללכת לזונות.
<סיון זקן: הם מרגישים שזה בסדר; ועל השימוש בפורנו ועל השפה.
<סיון זקן: השפה מאוד אלימה גם כלפי בנות וגם אחד כלפי השני.
<סיון זקן: שם זה מתחיל.
<סיון זקן: אני מסכימה שאין מסגרות למבוגרים, וזה באמת מכה.
<סיון זקן: אני חושבת גם שכבר מבית-הספר היסודי ומחטיבת הביניים צריך להתחיל לדבר ולמנוע ולא לחכות לרצף.
<סיון זקן: אני גם חושבת ששכחנו את ההורים.
עליזה לביא: נושא של להחזיר את האחריות הביתה זה אחד הנושאים שאני מנסה להעלות בכל במה שאני נמצאת, גם כשהייתי ברשות השנייה עד שהגעתי לכנסת.
עליזה לביא: האחריות ההורית זה דבר שאני גם כותבת עליו, גם מדברת עליו וגם פועלת.
עליזה לביא: אסור להורים לסמוך לא על הרגולטור ולא על שום דבר אחר, ובטח לא על מסגרות אחרות שיחנכו את הילדים.
עליזה לביא: יכול להיות שבאיזשהו מקום הורים נרדמים בשמירה וצריך להעיר אותם.
עליזה לביא: אני זוכרת שהשופטת סביונה רוט-לוי אמרה לי שעל כס המשפט היא נדהמה לשמוע לא מעט פעמים שהורים אמרו, אנחנו לא נכנסים לחדר, זאת הממלכה הפרטית של הילד.
עליזה לביא: ובסופו של דבר רוב הפגיעות והמקרים הקשים קורים במרחב הפרטי של הנער ושל הנערה דרך אמצעי התקשורת, דרך הבית.
עליזה לביא: הורים לא מודעים, ומבחינתם צריך לתת לילד את הפרטיות שלו, והמציאות באמת השתנתה.
עליזה לביא: הזכרנו כמה וכמה פעמים את משרד החינוך.
עליזה לביא: אני מבקשת לתת את רשות הדיבור לענת יצחקי, קידום נוער במשרד החינוך, בבקשה.
<ענת יצחקי: שלום לכולם.
<ענת יצחקי: זאת פעם ראשונה שאני בוועדה אז אני קצת מתרגשת, אבל אני מקווה שאני אצליח להעביר את המסר.
עליזה לביא: אנחנו ועדה ידידותית.
<ענת יצחקי: אני מייצגת את קידום נוער.
<ענת יצחקי: שירות של קידום נוער הוא שירות של משרד החינוך שפועל ב-160 רשויות מקומיות בארץ, זאת אומרת בפריסה ארצית מאוד גדולה ורחבה, ו-36 מוסדות חסות.
<ענת יצחקי: אלינו מגיעים בני נוער שרובם נשרו ממערכת החינוך מגילאי 14-12 עד גיל 18 – זה המנדט של קידום נוער עבור הנערים והנערות האלה.
<ענת יצחקי: סך המטופלים שלנו בקידום נוער עומד כרגע על כ-13,700, ומתוכם יש לנו 4,010 מטופלות.
<ענת יצחקי: אנחנו יודעים שזאת לא כל האוכלוסייה שזקוקה, אבל הסיבה שזה המספר היא שיש תקרת זכוכית למספרים האלה או לתקציב שמוקצה לטובת העניין במשרד החינוך.
<ענת יצחקי: השירותים שנותנים בקידום נוער – הוזכרו כאן בכל האופנים מכל הגופים שדיברו כאן – הם שירותים מאוד מקיפים, החל ממענה של השכלה דרך תכנית "היל"ה" שהרבה מכירים אותה ומתקיימת גם במוסדות החסות שדיברו עליהם קודם; המשך בקשר אישי פרטני טיפולי של עובד קידום נוער עם כל נער ונערה שמגיעים אלינו, ליחידות לקידום נוער, וגם תכניות שמכינות אותם לחיים, לכל תחומי החיים: לעולם העבודה, לתקשורת הבין-אישית שלהם בחיים - -
עליזה לביא: מה זאת אומרת, מכין אותם לעבודה?
<ענת יצחקי: יש לנו תכניות מאוד יפות בנושא של הכנה לעולם התעסוקה שנבנו בשיתוף כל מיני גורמים.
<ענת יצחקי: אני אתן דוגמה: תכנית "רשתות" מדברת על איך עושים את זה, מה האפשרויות של הנערים האלה להשתלב בעולם העבודה בחיים - -
עליזה לביא: מבחינה פרקטית מה זה אומר – שעה בשבוע, שעה בחודש?
<ענת יצחקי: תכנית כזאת יכולה להיות שעה בשבוע, אבל היא לא המענה היחיד, אלא היא כוללת גם התנסות תעסוקתית מוצלחת.
עליזה לביא: בכמה בתי ספר זה קיים?
<ענת יצחקי: זה יחידות לקידום נוער.
<ענת יצחקי: בכל היחידות לקידום נוער יש לנו מענים בתחום התעסוקה.
<ענת יצחקי: המטרה שלנו היא לייצר חוויית תעסוקה מוצלחת לכל אחד מהנערים האלה.
עליזה לביא: יש לכם תכנית לנערות?
<ענת יצחקי: השירות נותן מענה כולל לנערים ולנערות כאחד.
<ענת יצחקי: בשנים האחרונות – וזה הנושא שאני אמונה עליו – בדיוק מהמקום של ההבנה של הצורך למענים ייחודים לנערות החלטנו לפתח תכניות יותר מותאמות.
עליזה לביא: אבל נשמעו פה לא מעט טענות על אי ההבחנה המגדרית בתכניות שלכם.
עליזה לביא: אולי את יכולה לחדש לנו על תכניות מותאמות יותר?
<ענת יצחקי: כן.
<ענת יצחקי: דרך אגב, אדוה ואני עובדות בשיתוף פעולה נפלא וגם עם קודמתה דרך הג'וינט, בבחירה של מענים יותר ממוקדים לנערות.
<ענת יצחקי: למשל התכנית האחרונה שאנחנו מובילים בנושא נקראת "גוף נפש נערות", והיא עוסקת בראיה ההוליסטית – מה הקשיים הייחודיים שלהן, ומה אפשר לעשות עם זה.
<ענת יצחקי: לא לדבר על העצמה, אלא לעשות משהו שבאמת ייתן להן תחושה של יותר ביטחון, של יותר מסוגלות עצמית, של ראיה כוללת מאיפה זה מתחיל ולמה זה קורה; ההבנה הזאת שלא אני אשמה, אלא מבנה החברה, הדברים מורכבים - -
עליזה לביא: את זה שמענו.
עליזה לביא: בכמה בתי-ספר התכנית פועלת?
<ענת יצחקי: ביחידות לקידום נוער?
עליזה לביא: מה שאמרת עכשיו במשפט האחרון.
<ענת יצחקי: בשנתיים האחרונות היא רצה ב-30 יחידות מתוך 160 היחידות שלנו.
עליזה לביא: אז זה לא בבתי-ספר.
<ענת יצחקי: זה לא בתי-ספר, זה יחידות קידום נוער.
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע על בתי-הספר, אני לא רוצה לשמוע כרגע על קידום נוער.
עליזה לביא: האם נערה בישראל בכיתות ז'-ח'-ט' מקבלת איזושהי הנחיה, הדרכה, ייעוץ מהדברים שפרסת כרגע בפנינו.
<ענת יצחקי: תכף אני אעביר את רשות הדיבור לנועה - -
<ענת יצחקי: - - אבל אני רוצה להתייחס - -
עליזה לביא: הזמן שלנו קצר, אני מתנצלת.
עליזה לביא: אני רוצה, בבקשה, להעביר את רשות הדיבור לנועה, מנהלת היחידה להתמודדות עם מצבי לחץ במשרד החינוך.
<נועה טייך פייר: בוקר טוב.
<נועה טייך פייר: שמי נועה טייך פייר, אני מנהלת היחידה להתמודדות במצבי לחץ ומשבר בשפ"י, ואני רוצה להתייחס לטענות של כניסה לגופים לתת מענים בתוך מערכת החינוך.
<נועה טייך פייר: במערכת החינוך יש שעה סדורה שעוסקת בנושא של כישורי חיים.
<נועה טייך פייר: צר לי לשמוע שיש מקומות שאין בהם, אבל כמו שאמר כבוד השר, באופן כללי וגורף זאת הנחיה בחוזר מנכ"ל לתת את השעה הזאת.
<נועה טייך פייר: זאת שעה שנערכת ומתקיימת - -
אורית סטרוק: אני יכולה להגיד שבקריית ארבע לא מפספסים את השעה הזאת אף שבוע.
<נועה טייך פייר: אני שמחה, תודה.
מאיר כהן: אבל אם השעה הזאת הייתה במסגרת מיצ"ב אז בכל הארץ לא היו מפספסים.
<קריאות: בדיוק, זה העניין.
עליזה לביא: יש לכם פיקוח איפה נותנים ומה נותנים במסגרת השעה הזאת?
<נועה טייך פייר: בוודאי שכן.
<נועה טייך פייר: אני רוצה להתייחס גם לפיקוח וגם להכשרה.
<נועה טייך פייר: מאוד נגעו ללבי הדברים ששירלי הציגה כנערה נורמטיבית שלמדה בבית-ספר רגיל.
<נועה טייך פייר: מבחינת ההכשרה שאנחנו נותנים לאנשי חינוך, לפסיכולוגים וליועצים כל יועצת מקבלת בשנה הראשונה הכשרה של איתור.
<נועה טייך פייר: אנחנו עובדים על פרו-אקטיבי, על איתור ילדים בסיכון.
<נועה טייך פייר: האיתור הזה יכול לפעול למניעה עתידית וגם יכולת של אנשי חינוך, ייעוץ ופסיכולוגיה למצוא את אותן נערות בסיכון ולתת להן מענה עוד במסגרות הנורמטיביות שלהן.
<נועה טייך פייר: מעבר להכשרה הזאת יש הכשרה לטיפול בנערות שאותרו ולתת את המענה, כמו שכבוד השר אמר, בבתי-הספר עוד לפני שהן מגיעות בכלל לעובדים סוציאליים.
עליזה לביא: זה היועצות של בית-הספר?
<נועה טייך פייר: אלה היועצות.
<נועה טייך פייר: אני יכולה להתייחס למגזר הערבי כיוון שהייתה התייחסות כאן?
<נועה טייך פייר: השנה הקמנו פורום של המגזר הערבי בתוך היחידה עם הגדלה ניכרת של תקנים במגזר הערבי לתת מענה לאותן נערות בסיכון בתוך מסגרות החינוך במגזר הערבי.
עליזה לביא: לפני שנעביר את רשות הדיבור למשרד הרווחה ולשר אני רוצה לשמוע את ענת נחמיה לביא, מנהלת הפורום הציבורי, כפרי הנוער והפנימיות בישראל.
<ענת נחמיה לביא: בשלל המסגרות והפתרונות שיש לנערות בסיכון – אני לא מדברת על נשים – נקודת המוצא היא שהפתרון המצוין והטוב ביותר לילדים בכלל זה הבית, זאת הקהילה, זאת המסגרת החמה.
<ענת נחמיה לביא: מהנתונים שאנחנו רואים, חלק ממקור הפגיעות הם הבית, ולכן יש לשקול במערך הפתרונות את הנושא של מסגרות החינוך הפנימייתי – גם כפרי נוער, גם פנימיות.
<ענת נחמיה לביא: במסגרת משרד החינוך יש כפרים שהממוצע בו הוא 60% בנים, 40% בנות.
<ענת נחמיה לביא: אני מעריכה שזה לא הממוצע של הסיכון המגדרי.
<ענת נחמיה לביא: לכן במסגרת הזאת אנחנו רואים שפחות בנות מופנות ומגיעות לפתרונות האלה.
<ענת נחמיה לביא: לכן ההערה הקטנה שלנו היא לקחת גם את הפתרון הזה במכלול הפתרונות שיש.
עליזה לביא: נערות שנמצאות אצלכם – האחריות של המדינה כלפיהן היא עד גיל 18?
עליזה לביא: מה קורה הלאה איתן?
<ענת נחמיה לביא: קודם כול הנערות לא נמצאות אצלנו.
<ענת נחמיה לביא: אני מייצגת פורום חברתי-ציבורי שמנסה לקדם את כל נושא ההתייחסות לחינוך הפנימייתי בישראל.
עליזה לביא: יש כאן נציגים מפנימיות?
עליזה לביא: לא הזמנו?
עליזה לביא: הזמנו.
<ענת נחמיה לביא: לדיון כזה מן הראוי להבא להביא גם את הנציגות הזאת כי זה סוג אחד של פתרון שיכול להיות רלוונטי.
עליזה לביא: נציגי הפנימיות הוזמנו, הם לא נמצאים כאן.
אורית סטרוק: כדאי מאוד שיהיה דיון המשך.
עליזה לביא: אנחנו הזמנו את כולם.
עליזה לביא: הם לא נמצאים כאן.
עליזה לביא: אנחנו גם נבדוק למה.
עליזה לביא: ציפי נחשון, משרד העבודה והרווחה, בבקשה.
<ציפי נחשון: משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
עליזה לביא: סליחה, הרווחה והשירותים החברתיים.
מיכל רוזין: את העבודה אף אחד לא רוצה – לא משרד הכלכלה, לא משרד הרווחה.
מיכל רוזין: העבודה נשארת בחוץ.
<ציפי נחשון: אני אתאר את העשייה שלנו, ואני אומר שיש לנו עוד הרבה מה לעשות.
<ציפי נחשון: לשמחתנו, לעובדים שלי ולי יש הסכם עבודה ארוך טווח, אז יש לנו גם היכולת להמשיך ולעשות דברים שאנחנו יודעים שצריך לעשות.
<ציפי נחשון: השירות שלנו שנקרא היום "מתבגרים, צעירות וצעירים" הוא איחוד של שני שירותים שהיה לפני שלוש שנים שהיה "נערות וצעירות ונוער וצעירים".
<ציפי נחשון: למרות האיחוד של השירות שאני מנהלת אותו זה שלוש שנים אנחנו עדיין מאוד מקפידים על הבחנה ועל עבודה מגדרית, דהיינו התכניות שמפותחות לנערות הן עבור הנערות בשיח פרטני או קבוצתי, ולנערים יכולה להיות אותה תכנית, אבל היא מנוהלת על-ידי עובדים שמומחים לעבוד עם נערים.
<ציפי נחשון: אנחנו מצליחים להגיע בשנה ל-18,000 מטופלות נערות וצעירות בגילאי 25-13; 190 משרות של עובדות סוציאליות מומחיות ברחבי הארץ.
<ציפי נחשון: לפי זה, המפתח הוא לא 300 מטופלות, הוא 100 מטופלות למשרה.
<ציפי נחשון: זה לא אופטימלי.
<ציפי נחשון: אנחנו נשמח אם יכולנו לשנות ולאוורר קצת את העומסים, אבל זה בוודאי לא 300 מטופלות למשרה מלאה של עובדת.
<ציפי נחשון: 190 המשרות מחולקות בין עובדות בהתאם לרשות המקומית, אם היא מגדירה שבצרכים שלה ביישוב העובדת תהיה ברבע משרה, חצי משרה או במשרד וחצי של עובדות.
<ציפי נחשון: אני רוצה להתייחס לכל מה שנאמר פה ותוך כדי זה לספר מה אנחנו עושים.
<ציפי נחשון: אני רוצה להתחיל בנושא של עבודת רחוב – איתור ויישוג, ואני מדגישה את המילה "יישוג"; כי מי שצריך לחפש אותו ברחובות העכשיוויים – שזה לאו דווקא ממש ברחובות, אלא גם באמצעות האינטרנט, גם במקומות נוספים שזה לאו דווקא רחוב – צריך מומחיות.
<ציפי נחשון: יש לנו עובדים ועובדות סוציאליות ומדריכות שעושות את עבודת הרחוב; יש לנו שותפות עם על"ם, ואנחנו מממנים מדי שנה 1.3 מיליון שקלים, ולפני שנתיים הצלחנו להעלות עובדים סוציאליים על הניידת כדי לשדרג את עבודת הרחוב שלא תהיה רק על-ידי מדריכים ומתנדבים.
<ציפי נחשון: כך אנחנו מצליחים לאתר הרבה בני נוער, ובהם כמובן גם נערות וצעירות, נשוא הדיון היום.
<ציפי נחשון: יש לנו תכנית ממוקדת לאיתור קטינות וקטינים בזנות גם בשותפות עם על"ם.
<ציפי נחשון: אנחנו משקיעים במשרד שלנו קרוב ל-700,000 שקלים מדי שנה; יש לנו שותפות עם הג'וינט ועם משרד הקליטה ברשויות עתירות עולים לעבודת איתור ממוקדת לנושא של עולים חדשים.
<ציפי נחשון: אני רוצה לעבור לנושא המניעה: תכניות המניעה שאנחנו עושים בשותפות בתי-הספר – יש תכנית שנקראת "חברות וזוגיות ללא אלימות" שמתוקצבת על-ידי משרד הרווחה ומשרד החינוך - -
<סיגל רצין: זה של ויצ"ו.
<ציפי נחשון: חברות וזוגיות ללא אלימות פותחה לפני 16 שנים - -
<סיגל רצין: נכון, על-ידי ויצ"ו.
<ציפי נחשון: אני לא יודעת על-ידי מי, אני יודעת - -
<קריאה: אני המצאתי את זה.
מיכל רוזין: שיהיו הרבה תכניות שנוכל לריב יותר.
עליזה לביא: בואו ניתן את רשות הדיבור.
עליזה לביא: שמענו את הארגונים, וכרגע אני מבקשת לשמוע את המשרד.
<ציפי נחשון: התכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות" פותחה על-ידי משרד הרווחה ומשרד החינוך ועל-ידי מנהלת המרכז לטיפול באלימות שמופעל על-ידי ויצ"ו.
<ציפי נחשון: המרכז לטיפול באלימות מתוקצב במלואו על-ידי משרד הרווחה, והשותפות הזאת כן קיימת.
<ציפי נחשון: הקולגה שלי במשרד הרווחה מקיימת את התכנית הזאת יחד עם משרד החינוך בבתי-הספר.
<ציפי נחשון: היא מגיעה למאות בתי-ספר בשנה.
<ציפי נחשון: זה לא אופטימלי, זה לא מגיע לכל התלמידים – בוודאי שלא – אבל היא כן מיועדת למניעת אלימות.
אורית סטרוק: זה עובד גם במגזר הערבי?
<ציפי נחשון: עשו לזה אדפטציה גם לאוכלוסייה הערבית וגם לאוכלוסייה חרדית ובמקומות שיש ריכוז של עולים.
אורית סטרוק: בדואית?
<ציפי נחשון: בדואית אני לא יודעת, זה כבר לא התחום שלי.
אורית סטרוק: אחרי הרצח הזה של הילדות - -
<ציפי נחשון: חבל שלא נמצאת פה מנהלת היחידה לשוויון בין המינים במשרד החינוך שיחד איתה התכנית הזאת מופעלת כבר 16 שנים.
<קריאה: אושרה לרר.
<ציפי נחשון: שוב, התכנית לא מצליחה להגיע לכל תלמיד.
<ציפי נחשון: השאיפה הייתה שכל תלמיד בכיתה ט' יעבור אותה במסגרת שנת הלימודים שלו.
<ציפי נחשון: זאת תכנית מאוד אינטנסיבית של 12 מפגשים, כל מפגש שעתיים.
<ציפי נחשון: זה סוג אחד של מניעה שהמדינה משקיעה בו.
<ציפי נחשון: תכניות נוספות של מניעה נעשות על-ידי מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית שמקבלות מדי שנה תמיכה של 5 מיליון שקלים ממשרד הרווחה, וזה גם סוג של תכניות שמופעלות בתוך בתי-הספר.
<ציפי נחשון: אני שוב אחזור על זה שחבל שמנהלת היחידה לשוויון בין המינים במשרד החינוך לא נמצאת כאן כי למשרד החינוך עצמו יש המון תכניות מניעה שמכשירות גם את היועצים וגם את המחנכים במסגרת שנת הלימודים.
<ציפי נחשון: אני אעבור לנושא הפגיעות המיניות - -
מאיר כהן: ציפי, אנחנו נצטרך לקצר.
אחמד טיבי: יש מצוקת זמן.
עליזה לביא: אז אולי נשמע רק על הפגיעות המיניות.
<ציפי נחשון: פגיעות מיניות ודירות מעבר.
עליזה לביא: דירות מעבר זה השר שלך.
<ציפי נחשון: זה הנושא שאת העלית.
עליזה לביא: אני פתחתי ואמרתי שהעלינו נושא אחד - -
<ציפי נחשון: בנושא דירות מעבר – אנחנו מפעילים היום שמונה דירות מעבר באמצעות הרשויות המקומיות ועוד 20 דירות מעבר לצעירות בסיכון, בוגרות פנימיות חסרות עורף משפחתי.
<ציפי נחשון: כך שלפחות ל-150 צעירות בשנה יש מענה של מגורים חינם.
עליזה לביא: זה יוזמות קהילתיות.
עליזה לביא: זה יוזמות של המשרד?
<ציפי נחשון: תקציב המשרד.
עליזה לביא: יש לכם קשר עם דירות שהן מיוזמות קהילתיות?
<ציפי נחשון: יש לנו קשר עם עמותת "ילדים בסיכוי" שהדירות שהם מפעילים יחד אתנו זה בעבור בוגרי פנימיות.
עליזה לביא: אז כמה דירות יש בסך הכול?
<ציפי נחשון: סך-הכול עכשיו יש 28 דירות מיועדות לצעירות, עוד חמש לצעירים ועוד ארבע של חסות הנוער ועוד חמש של צעירות שמסיימות טיפול בהתמכרויות.
מיכל רוזין: טיפה בים.
<ציפי נחשון: שוב, אמרתי, זה לא מספיק, יש עוד מה לעשות.
<ציפי נחשון: בנושא פגיעות מיניות – אכן ב-2007 הוקצו למשרד 15 מיליון שקלים, וכשבאנו להפעיל אמרו ש-5 מיליון שקלים זה חד-פעמי ו-10 מיליון שקלים יהיה שוטף.
<ציפי נחשון: למשרד הרווחה מדי שנה מ-2008 מגיע תקציב של 6.4 מיליון שקלים.
<ציפי נחשון: אנחנו מפעילים חמישה מרכזי טיפול; בשניים מהם יש רשימות המתנה, ובשלושה אין רשימות המתנה; מתוך החמישה יש אחד למגזר הערבי – חבל שחברת הכנסת זועבי לא תצליח לשמוע את זה.
עליזה לביא: חבר הכנסת טיבי נמצא כאן.
<ציפי נחשון: בגלל רשימות ההמתנה אנחנו מקימים בימים אלה 12 יחידות לטיפול בנפגעות תקיפה מינית בתקציבים יותר קטנים מאשר המרכזים הגדולים - -
<ציפי נחשון: אני יכולה להעביר לך את הרשימה.
מיכל רוזין: זה כמו שיש מרכזים טיפוליים?
<ציפי נחשון: כן, אבל לא 1.5 מיליון שקלים, אלא כ-200,000 שקלים ליישוב – בנתניה, בחדרה, בבת-ים כדי להנגיש את השירות, כי חמישה מרכזים שפזורים בכל הארץ בכל זאת זה לא מאפשר נגישות לאישה מנתניה לנסוע עד חיפה, אז ממש בימים אלה אנחנו מקימים עוד 12 יחידות לטיפול - -
מיכל רוזין: מה התקציב הכולל של 12 המרכזים החדשים?
<ציפי נחשון: אני לא זוכרת כי יש יישובים שזה 80,000 שקלים השנה- -
<קריאה: בין מיליון ל-1.5 מיליון.
<ציפי נחשון: כן, משהו כמו 1.2 מיליון.
מיכל רוזין: לילדים או לבגירים?
<ציפי נחשון: אני מדברת על 18 .
<ציפי נחשון: לגבי ילדים ונוער עד גיל 18 יש 25 מרכזים, ו-25 מיליון שמוקצים לטובת הנושא שחלקם מופעלים על-ידי הרשויות המקומיות וחלקם במכרז.
<ציפי נחשון: אבל חשוב לי לומר על האוכלוסייה הערבית שאנחנו מטפחים טיפול רגיש תרבות.
<ציפי נחשון: יש לנו 163 בתים, מתוכם 45 הם במגזר הערבי שזה כמו 25%; יש לנו שני מקלטים לנערות בסיכון שאחד מהם לאוכלוסייה הערבית; יש לנו שני הוסטלים לצעירות בסיכון – אחד מהם לאוכלוסייה הערבית; יש לנו שתי תכניות מנטוריות.
<ציפי נחשון: 40% מהאוכלוסייה הן בדואיות וערביות - -
חנין זועבי: אז את אומרת שאין מחסור.
<ציפי נחשון: אני לא אומרת שיש מחסור, חבל שלא הקשבת.
חנין זועבי: שאין מחסור.
<ציפי נחשון: לא אמרתי שאין מחסור, חבל שלא הקשבת למשפט הראשון שפתחתי שאני אתאר מה אנחנו עושים, אבל יש עוד מה לעשות.
עליזה לביא: תודה, ציפי, אני רוצה שכבוד השר יתייחס כי אני יודעת שהוא שר תורן במליאה, ואני מבקשת לשמוע את הדברים שלו.
מאיר כהן: א', חברת הכנסת עליזה לביא, אני חושב שזאת הפעם הראשונה שדנים בסוגיה מהסוג הזה.
מאיר כהן: ניסיתי לבדוק אחורה ושאלתי את חברי, ואני מברך על כך שהדברים שהיו עד היום היו החצר האחורית שלא האירו אותם בפנסים – לפחות פה בכנסת – את עושה במפגשים האחרונים.
מאיר כהן: מיכל עשתה את זה בנושאים אחרים, וזה מכובד מאוד.
מאיר כהן: ככל שאני נכנס לסוגיה הזאת אני מגלה עולם מרתק.
מאיר כהן: האחד, שיש המון דברים מצוינים שנעשים על-ידי המשרד ועל-ידי עמותות, אבל לצערי הרב, עדיין לא מצאנו את החכמה לשבת כל האנשים האלה כשולחן עבודה, לא כשולחן שמעביר אינפורמציה זה לזה.
מאיר כהן: לי ברור שיכול להיות שנגלה שאנחנו מובילים בעולם בכל מיני תכניות נהדרות שמתרוצצות בשטח, ואנחנו נותנים עליהן את הדעת רק כשמתפתח ויכוח – מה קרה לפני 17 שנה, מי פיתח את מי.
מאיר כהן: דבר ראשון שאני עושה זה לשבת עם שר החינוך ועם שרת הבריאות כי מהר מאוד גילינו שלושתנו שיש המון תכניות ונושאים, ואם לא נעבוד בשיתוף פעולה אנחנו לא נצליח להתקדם.
מאיר כהן: ממש בימים אלה אנחנו יושבים על תכנית במשרד הרווחה שעושה שילובי פעולה עם משרד הבריאות ועם משרד החינוך כי אלה שלושת המשרדים הראשונים שאיתרנו שההשקה ממש סרוגה, משרד אחד בתוך המשרד האחר.
מאיר כהן: בנושא של האוכלוסייה הערבית – ככל שאני מסתכל על הדברים, אין כמעט נושא – אם היינו יושבים עכשיו בוועדת החינוך או בוועדת הפנים אין כמעט נושא שבו החוסר במגזר לא זועק לשמים - -
מיכל רוזין: אפליה, קוראים לזה.
מאיר כהן: את רוצה לקרוא לזה אפליה – כל אחד שיקרא לזה איך שהוא רוצה.
מאיר כהן: היות שאני לא חושד בכשרים אני לא חושב שזה נעשה בזדון, אבל המציאות היא מאוד קשה.
מאיר כהן: חסרים שם עובדים סוציאליים וחסרים שם לשכות של הביטוח הלאומי – וכל מה שתגידי, חסר.
מאיר כהן: אני נוסע לשם, אני נדהם כל פעם מהלקות הגדולה הזאת של מה שיש אצלנו ומה יש אצלכם פחות.
מאיר כהן: צריך להגיד את זה באומץ גדול בלי שום שייכות פוליטית.
מאיר כהן: יש בעיה גדולה מאוד.
מאיר כהן: אנחנו בקושי מצליחים עכשיו להניע כבר שלושה חודשים שיח עם אנשי רווחה ביישובים ערביים, כמו בעניין הפנימייה שפתחנו בכסייפה ובעוד כמה מקומות.
מאיר כהן: אני מאוד מקווה שנהיה אנשי בשורה בנושא העובדים הסוציאליים.
מאיר כהן: גם שם אנחנו נהיה אנשי בשורה ממש לא בתוספת כזאת ניכרת, אבל יהיו עוד כמה עשרות תקנים שילכו למגזר הערבי.
מאיר כהן: אני חוזר על מה שאמרתי: מה שצריך לצאת היום מהישיבה הזאת זה לקרוא לשלושת השרים לבוא לכאן לוועדה הזאת, ולשרטט בפני הוועדה מה תכנית העבודה לשנה הקרובה על הנושא הזה כששלושת המשרדים עם המנכ"לים שלהם ועם אנשי המקצוע יושבים ולידם בשולחן כל העמותות.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד משהו על העמותות, ואמרתי את זה: לאט-לאט העמותות הפכו להיות – ואני לא אומר את זה בביקורת עליכם, אני אומר את זה כביקורת עלינו, משרד הרווחה שהוא בעצם הזרוע המבצעת של המדינה - -
אורית סטרוק: צריך להגיד להם תודה.
מאיר כהן: מהר מאוד בחלק מתחומי הרווחה ראיתי שהעמותות הפכו להיות הקטר של הרכבת, ולעיתים משרד הרווחה או משרד החינוך ומשרד הבריאות הפכו להיות קרון ברכבת הארוכה הזאת.
מאיר כהן: זה צריך להיות בדיוק ההפך: הקטר צריך להיות משרד הרווחה ומשרד החינוך ומשרד הבריאות, והעמותות זה הנשמה היתרה.
מאיר כהן: הם אלה שיושבים אתנו לפתח, והם אלה שלעיתים עושים את השירות; הם אלה שצריכים להדליק את הפנס ולהביא אותנו לחצר ולהגיד, אדוני, הדלקנו פנס, זה שלנו ושלך – מתחילים לשתף.
עליזה לביא: אתה שומע על התנגדויות ועל חוסר שיתוף פעולה.
מאיר כהן: זה מה שאמרתי.
מאיר כהן: לכן להערכתי הדבר הטוב שצריך לצאת מהישיבה הזאת זה שהוועדה קוראת לשרים, ובכללם לי, לבוא ולשבת ושתהיה ישיבה כאן עם שלושת השרים בעוד חודשיים-שלושה, וכל שר ייתן את תכנית העבודה איך מקימים את שולחן העבודה הזה - -
אורית סטרוק: בדיוק זה צריך להיות הודעת הסיכום.
מאיר כהן: - - ושכל העמותות יישבו כאן, ושחברי כנסת יישבו כאן ושתהיה תת-ועדת שתתחייב תקציבית על שיפור ניכר במגזר הערבי כי אם לא נעשה את זה שום דבר לא יקרה.
מאיר כהן: נשב כאן בעוד שנתיים, ותהיה שיחת קוטראי, וכל אחד יגיד מה הוא עשה טוב, וכל אחד יגיד בקריצת עין יגיד במה השני לא בסדר – ולא נתקדם לשום דבר.
מאיר כהן: אני רוצה לחזור למה שאחת מכן אמרה – אני לא זוכר מי – שהסיכונים שבני הנוער לוקחים היום הם הרבה יותר ממה שהיה לפני 10 שנים כשניהלתי בית-ספר.
מאיר כהן: אני שומע את חברי מנהלי בתי הספר וזה עידן אחר לגמרי; הסיכונים הם אחרים, הנועזות היא אחרת לגמרי.
מאיר כהן: ככל שהמספרים גדלים זה מוביל אותי לתובנה שצריכה להיות משותפת לכולנו.
מאיר כהן: ככל שהמניעה לוקה בחסר המספרים יגדלו.
מאיר כהן: ככל שבתי-הספר יכניסו סוכנים לפעילות הזאת המספרים יגדלו.
מאיר כהן: משרד החינוך לא צריך להכניס סוכנים לבתי-הספר.
מאיר כהן: אני מגיע, והמחנכת מחכה שעמותה X תבוא לתת את השיעור שהיא צריכה לתת.
מאיר כהן: לכן אמרתי לשר החינוך חברי שמשרד החינוך צריך להבהיר לכל מנהל בית-ספר שהם סוכני השינוי בתוך בתי-הספר שלהם.
מיכל רוזין: אבל גם הם צריכים - - -
מאיר כהן: וזה תלוי במערך של הכשרה.
מאיר כהן: אני חושב שכל העמותות האלה עם הנושאים הטובים צריכים לא להיכנס לכיתות, להיכנס לחדרי המורים ושם לתת את ההכשרות.
עליזה לביא: אבל אדוני, אתה יודע, הפערים הטכנולוגיים בין התלמידים למורים – אנחנו רואים את התוצאה שלהם.
אורית סטרוק: משרד החינוך לא רק בהכשרה, זה גם לקלוט אותם בחזרה ולאפשר להם לחזור לחברה הנורמטיבית.
מאיר כהן: מה שצריכים המורים זה שימוש מושכל בטכנולוגיה הזאת, ואת זה אפשר להעביר לילדים שלנו; הדבר השני אני אומר בכל מקום, ואני אגיד את זה גם כאן:
מאיר כהן: יש הרבה דברים שהם מחוץ לטכנולוגיה, יש הרבה דברים שהם תקנות של הלב, ובתקנות של הלב יכולים להתעסק איתם המורים, המחנכים ואנשי המקצוע.
מאיר כהן: אבל מי שצריך להיות בשטח בשלב המניעה זה משרד החינוך והעובדים הסוציאליים אחר-הצהריים והמוקדים של משרד החינוך אחר-הצהריים ומועדוני הנוער.
מאיר כהן: שם הלקות הגדולה שלנו.
מאיר כהן: אני בא מתחום העשייה – הייתי מנהל בית-ספר הרבה שנים וראש עיר.
מאיר כהן: כשביקרתי בתל-אביב במוקדי הזנות עם ציפי ועם אנשי על"ם המקסימים – והחלטנו, אגב, להשקיע מידית 7 מיליון שקלים שם ולהקים עוד כמה מרחבים פתוחים 24/7 – הדבר שבלט לעין שהילדים האלה שהיום עוסקים בזנות – כולם היו נוער במצוקה שמישהו לא נגע בהם.
מאיר כהן: אגב, חברת הכנסת חנין זועבי, אחד הנתונים שהדהימו אותי היה שאחוז לא מבוטל – היו לפניי עשרה - ארבעה היו מהמגזר הערבי שברחו מיישובים ערביים וברחו למטרופולין.
מאיר כהן: זה אחוז גדול מאוד.
מאיר כהן: הם סיפרו סיפורי זוועה על מה שקורה בכל מיני מקומות שהם היו בהם – על הרצף הזה עד שהם הגיעו לתל-אביב לעסוק בזנות.
מאיר כהן: יש עוד אלף ואחד דברים שאני רוצה להגיד, אבל השעה היא 11:00.
עליזה לביא: רק ברשותך, אדוני, בעניין הפנימיות.
עליזה לביא: מה קורה עם ילדי פנימיות שמסיימים?
מאיר כהן: להערכתי, על ילדי פנימיות צריך להיות דיון נפרד.
מאיר כהן: אם תזמני אותו אנחנו נבוא לכאן – גם אנחנו וגם משרד החינוך.
מאיר כהן: אגב, רק בימים האלה משרד החינוך ומשרד הרווחה התחילו לנסות לבדוק מי אחראי למי.
מאיר כהן: יש בתוך פנימיות ילדים שהם של משרד החינוך וילדים של משרד הרווחה, וזה לא מקבל, וזה לא מקבל.
מאיר כהן: אין מצב של "זה ייהנה וזה לא יחסר" – קורה בדיוק ההפך.
מאיר כהן: כשיש ריב בין שני המשרדים אני אחראי על - - - והילדים נמצאים בצד.
חנין זועבי: אדוני השר, אני יכולה לבקש ממך ליזום פגישה עם עמותות ערביות?
עליזה לביא: תודה רבה לך, אדוני השר.
עליזה לביא: אנחנו נסכם את הישיבה.
עליזה לביא: הוועדה לקידום מעמד האישה מבקשת להודות לשר הרווחה מאיר כהן על השתתפותו לאורך כל הישיבה ועל הירתמותו המלאה לנושא לקידום הטיפול בנערות ובצעירות בסיכון.
עליזה לביא: הוועדה רואה בישיבה הזאת ישיבה ראשונה לשמיעת הבעיות השונות העולות מן השטח.
עליזה לביא: כמו שנאמר זאת ועדה ראשונה שעוסקת בתחום הזה של נערות וצעירות בסיכון.