GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולי מועלם-רפאלי: בעיני שתי המילים האלה – חינוך ובחירה – הן מילים מאד מאד משמעותיות לכולם ובעיקר לנשים.
שולי מועלם-רפאלי: ואני מאמינה שככל שנעשה יותר ויותר מפגשים כאלה, כמו שעליזה מקדמת עם אוכלוסיות מאד מאד מגוונת, האפשרות שלנו גם לגעת בחינוך וגם לדעת בבחירה, תגדל.
שולי מועלם-רפאלי: באופן אישי אני באה מהעולם הציוני דתי, אבל אני בעיקר בעיקר רואה שמתפרקות ההגדרות האלה.
שולי מועלם-רפאלי: ההגדרות האלה מתפרקות, ואני חייבת להגיד למנוחה, אני שמחה שנכנסת כי חששתי שלא תהיי פה כשאני אדבר, שאני שומעת את הכאב בקול שלך, ואחד הדברים שאני מאד חוויתי בתקופה הזאת של הסערה סביב התקציב בעיקר לעולם הישיבות, באמת, כאילו, התעסקנו בתקציב לעולם הישיבות פחות או יותר 50% מהזמן שלנו אם לא יותר, חלק מאיתנו, גם עליזה וגם אני ועוד חברי כנסת רבים - זה שההבנה הבסיסית פה, וזה מה שאני חשה, היא שברור לנו שאי אפשר שזה לא יהיה עם כולם.
שולי מועלם-רפאלי: אם מישהו יהיה חסר בשולחן הזה, זה לא יצליח.
שולי מועלם-רפאלי: זה לא יצליח גם ברמה של מדינת ישראל, על כל הרבדים שבה – יהודים ולא יהודים, דתיים ולא דתיים.
שולי מועלם-רפאלי: איזה דתיים ואיזה לא דתיים, נשים וגברים, ובתוך זה גם עוד, אני לא אפתח יותר ויותר.
שולי מועלם-רפאלי: אבל ההבנה שמאד מאד מתחדדת כאן זה שאתה מתיישב ליד שולחנות בוועדות ואתה לא בריבוע שלך.
שולי מועלם-רפאלי: אין ריבועים פה, וזה משהו שמאד מאד מתחדד.
שולי מועלם-רפאלי: ביום שישי, אני אספר לעליזה חברתי, הייתי בבוקר של אם הכלה.
שולי מועלם-רפאלי: חברה מאד טובה שלנו מחתנת את ביתה היחידה ביום חמישי בעזרת השם, וזה היה ג' אלול.
שולי מועלם-רפאלי: חוץ ממני, כולן היו נשים חילוניות.
שולי מועלם-רפאלי: אבל אמרתי להן תשמעו, בכל זאת, אני לא יכולה בג' אלול לדבר בלי להזכיר את הרב קוק, מורי ורבי.
שולי מועלם-רפאלי: בכל זאת אני מבית המדרש של הציונות הדתית.
שולי מועלם-רפאלי: אבל מצד שני, בכל זאת, לבוא לבוקר אם הכלה בלי להביא לחברתי את הספר של עליזה – תפילת נשים ומתוכו שהיא תתפלל את התפילה לאם הכלה.
שולי מועלם-רפאלי: והחיבור הזה, של נשים שבאות ממגזרים שונים, ממקומות שונים, יכול להיות שלא נסכים על הכל, זה אני כבר אומרת, אבל אני מרגישה שבעוצמה הזאת של חיבור נשים, לדבר הבסיסי של יש לנו מטרה והיא מאד מאד גדולה.
שולי מועלם-רפאלי: שתהיה פה אפשרות של נשים לבחור איפה הן רוצות להיות.
שולי מועלם-רפאלי: ולא כשהן מגיעות לגיל 45, כבר שהן בנות 15 או 7 או 20.
שולי מועלם-רפאלי: ובעזרת השם אני מאחלת לי שאני אהיה זמינה לכל אחת מכן שתרצה להיעזר בי בכל דבר שהוא, גם בתוך הכנסת וגם בעזרת השם כלפי חוץ.
<מנוחה אבר: קודם כל תודה.
<מנוחה אבר: ואני חושבת שאני גם אמרתי מהמקום הזה של השולחן העגול.
<מנוחה אבר: אם נכבד אחד את השני, אבל הנושא הזה של הפחד הוא מרחיק.
<מנוחה אבר: להיפך, אני כל הזמן מנסה לחשוב איך מפוגגים את הפחד ומתחילים עם תהליכים של אמון.
עליזה לביא: שולי תודה.
עליזה לביא: תראו, אנחנו צריכים לקבל החלטה.
עליזה לביא: אני יודעת שיש פה עוד נשים שיושבות ואנחנו נשמע, אבל אני רק מבקשת שנעשה את זה קצת יותר בקצרה.
עליזה לביא: מה שאני כבר רואה, אני רשמתי כמה נושאים, רשמתי גם בפרוטרוט, אבל אנחנו צריכים להמשיך.
עליזה לביא: אני יודעת שאי אפשר הכל בפגישה אחת, וברוך השם באמת הגיעו הרבה נשים ונשות ארגונים וגם נשים שמציגות את עצמן.
עליזה לביא: אני מציעה שאנחנו נמשיך בסבב, והמשך העבודה, אנחנו נשב ונעשה פה עבודה, כי יש כבר נושאים שאני יודעת שאנחנו יכולים לפתור אותם.
עליזה לביא: אנחנו יכולים לפתור אותם וגם לבוא יותר מוכנות לפגישה הבאה.
עליזה לביא: אבל מה שאני הייתי מציעה, זה ליצור פה ביניכן איזה שהוא נט וורקינג, לגרום לכך שבכל ועדה תהיה נציגה חרדית.
עליזה לביא: חייבים לעבוד יחד.
עליזה לביא: בכל הוועדות שלנו, שעוסקות באלימות, לא יכול להיות שלא תהיה נציגה חרדית.
עליזה לביא: וכל הוועדות של בריאות, ורשמתי לי: תעסוקה, אלימות מינית, השכלה, מקלטים – שזה נושא תקצובי שאני לוקחת אותו תחת ידי, אני כבר היום אדבר עם שר הרווחה.
עליזה לביא: תקשורת - יש פורום של נשות תקשורת חילוניות שאני כבר אומרת שאני רוצה לצרף את נשות התקשורת החרדיות.
עליזה לביא: לא יכול להיות שאתן לא תשבנה שם.
עליזה לביא: הנושא של בריאות, כל הוועדות שתהיינה גם עם השרה, צריך להיות פה ייצוג שלכן.
עליזה לביא: הנושא הזה של האמון ההדדי, אי אפשר להפריח אותו.
עליזה לביא: אני חושבת שצריך לחשוב איך עושים אותו.
עליזה לביא: צריך לחשוב לנצל את היחד הזה, ואולי גם להוסיף מבחוץ.
עליזה לביא: ויותר חשוב מהכל זה הנט וורקינג שלכן, כי אני יודעת שיש פה דברים שעלו על ידי חברות סביב השולחן שנשים לא מכירות, כולל משרדי ממשלה ומה שמשרדי הממשלה עצמם, מתוקף מעמדם, תפקידם, יכולים לסייע.
עליזה לביא: לא כולם מכירים ולא כולן מכירות, וכלה ב-.
עליזה לביא: את דיברת קודם על פרויקט שלך שאת רוצה.
עליזה לביא: אני לא יודעת עד כמה את מכירה את המקלטים הקיימים.
עליזה לביא: יכול להיות שאת מכירה, אבל אם את אומרת שצריך להוסיף, אז אנחנו צריכים גם לשמוע מה צריך להוסיף.
עליזה לביא: אני חושבת, לפני שנמשיך לשמוע, כי אני לא רוצה - - -
<דניאלה גולן: אפשר להעיר מילה?
עליזה לביא: יש פה נשים אחרות שלא דיברו.
עליזה לביא: אני מציעה שבתתי הנושאים, ואנחנו כמובן נוציא סיכום וכולן תקבלנה אותו, אבל אני הייתי מאד מאד שמחה אם תהיינה פה תת וועדות שלכן בנושאים שהזכרתי עכשיו, כדי לקבל ניירות עמדה.
עליזה לביא: ניירות עמדה לא צריכים להיות רחבים, אבל ניירות עמדה עם דגשים ועם סדר הדברים על פי חשיבות.
עליזה לביא: כי את זה רק אתן תדענה לעשות, הרבה יותר טוב ממני.
עליזה לביא: כלומר דברים בוערים.
עליזה לביא: תיכף נראה איך נעשה את זה, אנחנו בינתיים חושבות בינינו, אבל נמשיך סביב הנשים שיושבות מעבר לשולחן, בבקשה.
<רינה כהן: שלום לכולם.
<רינה כהן: שמי רינה כהן ואני משתייכת למעגלים, לשלושה מעגלים ששייכים למועצה הלאומית של נשים יהודיות.
<רינה כהן: יש דבר כזה.
<רינה כהן: אני משתייכת למועצת ארגוני נשים ושם אני יושבת ראש הוועדה לחינוך ומשפחה, ואני משתייכת למועצה הירושלמית שעדנה מובילה בעיר ירושלים, למעמד האישה.
<רינה כהן: אני עצמי, מעבר להשתייכויות הללו, הקמתי את המועצה הציבורית להורים בישראל, ועל זה אני רוצה לדבר מילה אחת.
<רינה כהן: המועצה הציבורית להורים בישראל כוללת את כל המרכיבים בחברה הישראלית.
<רינה כהן: באמת יושבים מסביב לשולחן עגול, עם אג'נדה משותפת.
<רינה כהן: לא מסכימים על הכל, אבל יש דיאלוג בין כל המרכיבים בחברה הישראלית, מאיפה שתגידו עד איפה שתגידו.
<רינה כהן: כולם.
<רינה כהן: אני רוצה לומר שתי מילים על מה שיש כאן ועכשיו, זה מה שחשוב בעיני.
<רינה כהן: יש עוצמה אדירה בתוך החדר הזה.
<רינה כהן: אני חושבת שמצווה על כולנו לחשוב איך אנחנו משתמשים בעוצמה הזאת כדי להעצים את כולן ביחד, נשים למען נשים, לא מול מישהו אחר, אלא למען עצמנו.
<רינה כהן: הייתי מאד רוצה שתצא קריאה מהשולחן העגול הזה, ברוח הדברים שלך, יושבת ראש הוועדה, וברוח הדברים של חברת הכנסת שיצאה, על ברית נשית להעצמת נשים.
<רינה כהן: לא נגד אף אחד אחר.
<רינה כהן: בעד עצמנו.
<רינה כהן: כי אם אנחנו רוצים שינוי בחברה הישראלית, ואנחנו כולנו רוצות שינוי בחברה הישראלית, עדינה, נכון?
<רינה כהן: ממש.
<רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה ואנחנו לא יכולות לוותר על אף אחד.
<רינה כהן: אנחנו צריכות אחת את השנייה.
<רינה כהן: בואו נחשוב איך אנחנו יוצאים ובאמת משמיעים איזה קול משותף, לגבי הסוגיות שעל סדר היום זה מאה אחוז.
<רינה כהן: אבל אני ברשותך רוצה להציע ולתרום את חלקי, אם אפשר, לתכנית אסטרטגית.
<רינה כהן: זה שיש תקשורת ובריאות וזה, זה נכון.
<רינה כהן: אבל כדי לאחד את הכוחות וכדי להשתמש בהן, כמו שנשים יודעות להשתמש בכוחות בצורה הכי יעילה והכי מועילה, הייתי הולכת לתכנית אסטרטגית, חמש שנים, לא יודעת כמה זמן, תכנית אסטרטגית למצב יותר נכון לגבי כל החברה הישראלית, את הנשים בתוך החברה, על כל הצבעים שלהן.
<רינה כהן: ואז אנחנו באמת צריכות ברית.
<שפרה קרימלובסקי: שפרה קרימלובסקי.
<שפרה קרימלובסקי: אלף אני נהנית לראות כאן כל כך הרבה נשים חרדיות, בגלל שלמעשה הייתי די פורצת דרך במגזר שלנו.
<שפרה קרימלובסקי: אני בעלת משרד לתקשורת שיווקית, שזה היה המשרד הראשון שקם על ידי אישה, או בכלל קם משרד כמשרד.
<שפרה קרימלובסקי: בשנת 1973, אחרי מלחמת יום כיפור, אני הקמתי ארגון נחל"ה, שראשי התיבות שלו – נשים חרדיות למען החיילים.
<שפרה קרימלובסקי: אז מאז, כל כך הרבה עשייה שאני שומעת פה, אני באמת נרגשת.
<שפרה קרימלובסקי: למעשה, אני רציתי להיות פה ואני תומכת במנוחה, מהסיבה שאני חושבת שקצת נוצר איזה שהוא בלגן במערכת היחסים בין המגזר החרדי ולשאר המגזרים.
<שפרה קרימלובסקי: המגזר החרדי מרגיש מאד מאד מאוים על ידי הממשלה הנוכחית.
<שפרה קרימלובסקי: יחד עם זאת, קצת התבלבלו היוצרות, לא בקרב המגזר החרדי, עם התמורות שחלו בו, מה שמוגדר החרדי החדש.
<שפרה קרימלובסקי: המגזר גדל מאד, אבל עדיין ישנה קבוצה מאד גדולה של החרדי הישן, והחרדי הישן לא כל כך מהר יוכלו להפוך אותו ולדעתי גם בכלל לא יהפכו אותו, לחרדי החדש.
<שפרה קרימלובסקי: והנה כך צריך להתחשב בחרדי הישן, בגלל שהחרדי החדש, כאשר החרדי הישן הסתגר ויאלץ להסתגר בגלל מה שהוא מרגיש מאוים, החרדי החדש יחבור אליו.
<שפרה קרימלובסקי: אז כך שעל כל הדברים האלה צריך להתנהל מאד מאד בעדינות ומאד מאד בתבונה.
<שפרה קרימלובסקי: ניתן.
<שפרה קרימלובסקי: אבל צריך לדעת איך לעשות זאת.
עליזה לביא: תודה שפרה.
<עדנה פרידמן: עדנה פרידמן, חברת מועצת עיר מירושלים, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה.
<עדנה פרידמן: דבר ראשון שעשיתי בקדנציה זה הקמת מועצת נשים עירונית, מתוך החשיבה שחייבים לזמן לשולחן מגוון כמה שיותר גדול כדי להגיע לחכמה המשותפת, ולראות עד כמה הדברים הם משותפים כדי לקדם דברים.
<עדנה פרידמן: אני חושבת שראוי מתי שהוא גם לדון כדי לתת כלים יותר קונקרטיים לרשויות המקומיות, כי יש דברים שבאמת חייבים להיעשות פה בכנסת כחקיקה.
<עדנה פרידמן: כל מיני פתרונות של חד הוריות שמקבלות פחות תנאים כשהן עובדות, כאילו שהמדינה מעודדת אותן לא לעבוד, ועוד כל מיני דברים שאני בטוחה שאת נתקלת בהם, וכאלה דברים שהרשויות המקומיות הן אלה שיכולות להיות יותר בקשר עם האוכלוסיות, הן מבחינת תקציבים, הן מבחינת יועצות לקידום מעמד האישה, מחלקות וכן הלאה, זה איזו שהיא נקודה שאני חושב שמתי שהוא ראוי לגעת בה.
<עדנה פרידמן: עוד שתי נקודות שרק רציתי להציף.
<עדנה פרידמן: בירושלים נכנס עכשיו, ואולי לזה התייחסו קודם בעניין של התעסוקה של גברים.
<עדנה פרידמן: אז בזמנו אני הצפתי את הנושא הזה בתוך העירייה ואמרתי למה גברים, כאילו אם אתם מדברים על תעסוקת חרדים, צריך גם לנשים וגם לגברים, והבטיחו לי שזה לשניהם, אבל רק ראוי לבדוק, כי מה שהבנתי שאמרו שהשוויון המגדרי שעושים שם זה גברים חרדים ונשים ערביות.
<עדנה פרידמן: אז הייתי בודקת את הנקודה הזאת, האם יש פה באמת - - -
<לואיזה נמיצוב: זה נכון, החלטת ממשלה.
<עדנה פרידמן: אז בעיני זה מה שמתאים פה לדיון הזה.
<עדנה פרידמן: ונקודה אחרונה - - -
עליזה לביא: אנחנו צריכים לבדוק את זה, את מה שהיא אמרה עכשיו.
<לואיזה נמיצוב: זו החלטת ממשלה.
<עדנה פרידמן: אני זעקתי את הזעקה מיד כששמעתי את זה בתוך העירייה, אבל נשמע לי-, ואם יש פה את החיזוק של המשרד, אז זה המקום.
עליזה לביא: לואיזה, זו החלטת ממשלה?
<לואיזה נמיצוב: כן, כן, יש לי אפילו את המספר.
עליזה לביא: טוב, עמליה תיכף תיגש אליך, בסדר?
עליזה לביא: תעדכני את עמליה בזה, אני רוצה לבדוק את זה.
<עדנה פרידמן: נקודה אחרונה שהייתי רוצה להציף, במכללה החרדית עם עדינה בר שלום, החל מהשנה הזאת לא נותנים לבנות שלא באות מהחינוך החרדי, כלומר בנות שגדלו בחינוך נפרד, דתי, לאומי, חרדלי וכן הלאה, המדינה לא מאפשרת להן ללמוד שם.
<עדנה פרידמן: ואם אנחנו רוצים לדבר פה על שבירת מחיצות, אז אני חושבת שחייבים להתייחס גם לזה.
<קריאה: זה אותו דבר גם במכללות בבני ברק.
<עדנה פרידמן: בכל מקום שיש לו את הבעיה הזאת.
עליזה לביא: זו סוגיה כואבת, מוכרת, אנחנו נבדוק אותה לעמוק בצורה רצינית.
עליזה לביא: אני גם מבינה את הרציו של המדינה, בדקתי את זה האמת באחת הוועדות שלי, אבל אני לא רוצה לפתוח את זה עכשיו.
עליזה לביא: אני רשמתי לי את זה.
<מירי בראון: שלום, קוראים לי מירי בר-און, ואני יושבת ראש הפורום לשוויון בנטל.
<מירי בראון: קודם כל כאישה אני מאד מפרגנת ושמחה לשמוע את קולכן.
<מירי בראון: אנחנו עוף מוזר פה מבחינתכן אולי, אבל דווקא זה אולי המקום להזכיר שבתור נשים, אימהות לילדים, מאד מאד היינו רוצות, אני וחברותי ומי שהקימו את הפורום לשוויון בנטל, שהיום נתפס כנאבק בנושא הגיוס של חרדים, ואנחנו לא נאבקים.
<מירי בראון: אנחנו באמת מאמינים שכל אזרח כאזרח צריך לתרום, ויש לנו שוני בהשקפת עולם איך תורמים.
<מירי בראון: אני חושבת שזה כן המקום שגם אתם תכירו אותנו, נשים, אימהות, עובדות, מפרנסות, עם אותן בעיות שיש לכל הנשים בכל מקום ובעולם בכלל, ותבינו שיש שני צדדים למטבע.
<מירי בראון: ואולי דיברו כאן על פחדים, חששות, סטריאוטיפים וכל מה שאנחנו יודעים, אולי כשתשמעו את הצד שלנו, ששולחות את החיילים ולא ישנות בלילות, אולי אתן תבינו עוד משהו.
עליזה לביא: מירי תודה.
עליזה לביא: פשוט הזמן קצר ואני מבקשת שנקצר, שנוכל לסכם, אנחנו חייבים לסיים בשתיים.
<לורה ורטון: שלום, אני פה בכמה כובעים, אחד אני גם מהפורום לשוויון בנטל, ואני אגיד בקצרה שלנו חשוב באמת להיות חלק מהשותפות ולהשתתף איתכן במאבק, שאני חושבת שזה לטובת כולנו.
<לורה ורטון: אני חושבת שאם הציבור החרדי רוצה להשתלב, אז אי אפשר - - -
עליזה לביא: תודה, זו לא מטרת הישיבה.
עליזה לביא: תודה רבה, אני מבקשת - - -
<לורה ורטון: רגע, יש לי עוד כובע.
עליזה לביא: אז הכובע השני, בבקשה, אני אשמע אותו.
<לורה ורטון: הכובע השני, בתור חברה במועצת עיריית ירושלים, אני חברה בוועדה לקידום מעמד האישה עם עדנה, ובעניין של מלגות ותמיכה בסטודנטיות חרדיות, אני חושבת שזה נושא נורא חשוב.
<לורה ורטון: אני יודעת, אני מרצה באוניברסיטה, וגם שם אין שוויון בהענקת מלגות ועזרה לתלמידות.
עליזה לביא: מה את יכולה לעזור לנו בזה?
עליזה לביא: את רק מעלה את זה כנושא או כמה?
<לורה ורטון: אני מעלה את הנושא, ואני גם מוכנה בשמחה לעזור, להביא את זה למל"ג ולדיונים של סנט של אוניברסיטה.
עליזה לביא: תודה, אנחנו נכנס ישיבה בעניין.
<לורה ורטון: דבר שני, לגבי תעסוקת חרדים וחרדיות, אני הייתי דווקא בישיבה של הוועדה של איילת שקד, והם ציינו, אני חושבת בחלקו אודות לעדנה פרידמן והמועצה שלנו בירושלים, שהם כן ציינו שהמרכז לתעסוקה יטפל גם בנשים חרדיות ולא רק, אבל זה שהדבר נאמר לא אומר שזה דווקא יתבצע.
<לורה ורטון: אז אני חשובת שחשוב להשקיע בזה.
<לורה ורטון: מדובר בהשקעה של חצי מיליארד שקלים.
<לורה ורטון: אז אני חושב שמתוך החצי מיליארד צריכה להיות עזרה גם לנשים.
<לורה ורטון: ודבר אחרון שמאד חשוב בעיני, שאני חושבת ש - - -
עליזה לביא: רק שנייה, מה זה המרכז הזה להכוונה תעסוקתית?
<עדינה בר שלום: זה מכרז חדש שהוציאה הממשלה עם עיריית ירושלים.
<לורה ורטון: זה מכרז של ועדת הכלכלה.
<לורה ורטון: הם מקימים נדמה לי שמונה מרכזי תעסוקה בכל הארץ, המיועדים לחרדים ולחרדיות.
<לורה ורטון: אין ספק שהדגש הוא על חרדים - - -
עליזה לביא: אבל יש עדיפות לנשים?
עליזה לביא: זה מה שאמרת עכשיו?
עליזה לביא: לואיזה, הבהרה.
<לואיזה נמיצוב: לגברים חרדים יש עדיפות.
עליזה לביא: גם פה יש להם עדיפות?
<לואיזה נמיצוב: גם פה, אבל מה זאת אומרת?
<לואיזה נמיצוב: זה במלגה שמקבלים, בוואוצ'רים.
<לואיזה נמיצוב: גברים חרדים עד 85% מעלות ההכשרה, ונשים 75%?
עליזה לביא: אנחנו נעשה ישיבה נפרדת בעניין הזה.
<לורה ורטון: רגע, עוד דבר שמאד חשוב בעיני, וזה אני חושבת נושא - - - שדיברה כל הזמן במליאת ירושלים, נושא מאד כאוב שבהעסקה בעירייה, ולא רק בעיריית ירושלים, יש סולם של משכורות והגברים החרדים מקבלים הכרה בלימודים בכולל כשווה בגרות, ונשים לא.
<לורה ורטון: כולן יודעות שנשים שיוצאות מסמינרים בעצם יש להן השכלה הרבה יותר רחבה ומקיפה, וחלק מהן גם לומדות משהו שווה לבגרות או למבחני סולד, שלא מכירים להן בזה.
<לורה ורטון: אז הן מקבלות גם אם הן באותו תפקיד, נשים וגברים בעיריית ירושלים, הנשים מקבלות שכר יותר נמוך.
<א.ש.: אני חושבת שאת עושה פה שירות מצוין לנשים חרדיות.
<א.ש.: את עושה פה שירות מעולה לנשים חרדיות.
<א.ש.: זה לא בסדר מה שקורה.
<א.ש.: מצוין, כל הכבוד לך.
<לורה ורטון: אגב, אני יזמתי בתוך העירייה בעצם, מכל מיני סיבות, סדרה של הרצאות על זכויות העובדים, יחד עם עמותת ידיד.
<לורה ורטון: לא פרסמנו את זה והופתענו.
<לורה ורטון: בכל מקום שכתבנו שעשינו הרצאה, במתנ"סים ברוממה, ברמת שלמה, היינו מוצפים, זאת אומרת הגיעו עשרות נשים והבנו ושמענו שאין שום גורם שמטפל במודעות לזכויות עובדים, או בזכויות עובדות בחופשת לידה במגזר החרדי.
<לורה ורטון: אז ניסיתי להביא את זה לידיעת רשות התעסוקה בעיריית ירושלים, והם שילבו בימי עיון שהם עשו לנשים חרדיות משהו.
<לורה ורטון: אני חשובת שצריכים לתת לזה הרבה יותר דגש, כי גברים הרבה יותר חשופים, מדברים.
<לורה ורטון: גם הרבה מהגברים, או חלק מהגברים שעובדים, נותנים ייעוץ למגזר ונשים מקופחות הרבה פעמים ואפילו לא יודעות על כך.
עליזה לביא: טוב, ממש פתחת לנו והארת לנו כמה נקודות שבאמת אני לא הכרתי ואנחנו נעזר בך, באמת תודה.
<גילה אהרונסון וייס: אני באתי קצת באיחור אז לא הצלחתי להשתלב בסבב.
<גילה אהרונסון וייס: שמי גילה אהרונסון, אני אם חד הורית לשלושה ילדים, ואני חושבת שאני מייצגת פה קצת מקבוצת אם הבנים.
עליזה לביא: כן, אבל אתם הוצגתם, הקבוצה הזאת הוצגה ויש פה - - -
<ניקול דהאן: רק נושא אחד שעוד לא עלה, שהוא מאד חשוב.
<ניקול דהאן: רק אותו, בקיצור, רק בקיצור.
<גילה אהרונסון וייס: ד"ר ניקול דהאן היא למעשה המייסדת והמנחה של קבוצת סינגור, שזאת קבוצת נשים קטנה מאד בתוך הארגון, שקמה על מנת לנסות לקדם את החוק שנקרא חוק המזונות, שהוא חוק שלמעשה מי שהכי נפגעות ממנו הן 99% נשים.
<גילה אהרונסון וייס: עכשיו, מדובר על כל הנשים החד הוריות, לאו דווקא החרדיות, אבל החרדיות החד הוריות הן אלה שיש להן בדרך כלל משפחות יותר גדולות, הן אלה שבדרך כלל החברה פחות תומכת, פחות נמצאת שם לעזור, ואז כתוצאה מזה, זו הקבוצה בעצם הכי מוחלשת בתוך קבוצת הנשים החרדיות - - -
עליזה לביא: גילה, אני מתנצלת, אבל זמננו קצר, הנושא הזה עלה, הנושא הזה רשום, אנחנו נקדיש לכך ועדה, אני מתנצלת.
<גילה אהרונסון וייס: רק עוד מילה.
עליזה לביא: יש לי פה אנשים שלא הציגו, אני מתנצלת, אתן קיבלתן זמנן.
עליזה לביא: אני מתנצלת, את מארגון שהציגו אותו כמה וכמה.
עליזה לביא: אם יישאר זמן אני מבטיחה לחזור אליך.
<גילה אהרונסון וייס: לא, לא, זה לא ארגון, אני רוצה לדבר על חוק המזונות שעל זה אנחנו עובדות, אם אפשר.
עליזה לביא: אנחנו נשב איתך בנפרד, רשמנו.
עליזה לביא: יש לי פה עוד ארגונים שלא הציגו את עצמם.
עליזה לביא: נרשם, אני מבטיחה שאנחנו נקדיש לכך זמן.
עליזה לביא: אם יישאר זמן נחזור אליך.
<עזריאל ענגל: שמי עזריאל ענגל, אני קצת מוזר ככה בין כל הנשים.
<עזריאל ענגל: אני פיתחתי מודל שנקרא תחילה, זה פנים קהילתית.
<עזריאל ענגל: בכל התכניות ראיתי הרבה שנים שיש המון תכניות לקידום התעסוקה, ותכלס כאשר אנחנו מסתובבים בתוך הקהילה לא רואים כלום.
<עזריאל ענגל: יש מיליוני שקלים, מיליארדי שקלים ויש הרבה תכניות.
<עזריאל ענגל: מי שרוצה באמת לחפש יכול להתקדם, יכול ללמוד.
<עזריאל ענגל: אני למדתי בכוחות עצמי בבר אילן, מימנתי את זה, לא קיבלתי מימון ולא כלום.
<עזריאל ענגל: אבל בכל אופן, אחד שרוצה להתקדם, באתי לאדמו"ר מבעלז, והרעיון לעבוד יחד עם ראשי הקהילה.
<עזריאל ענגל: כי הרגשתי שראשי הקהילה קצת מרגישים קושי או איזה פחד לשלוח בחור, זאת אומרת אפילו לשלוח למכללות חרדיות.
<עזריאל ענגל: באתי, יצרנו, התכנית מאד הצליחה, ודיברתי עם האדמו"ר לעשות רק לגברים חרדים, ודווקא להפתעתי הוא אמר שצריך גם לנשים.
<עזריאל ענגל: הרעיון הוא אותו הרעיון של פנים קהילתי.
<עזריאל ענגל: זאת אומרת לא לנסות להוציא את החרדים מהקהילה, אלא לנסות לבנות תכנית בתוך הקהילה, שכך הם יוכלו להשתלב.
<עזריאל ענגל: מבחינת האדמו"ר מבעלז, הכל פתוח.
<עזריאל ענגל: זאת אומרת פה מדברים כל כך על לשנות, ורעיונות יש כבר שם, זאת אומרת הם כבר מוכנים.
<עזריאל ענגל: צריכים תכלס כלים ליצור קורסים, הכשרה ולקדם גם את הגברים וגם את הנשים בתוך הקהילות.
<עזריאל ענגל: אז אפשר להעתיק את זה.
עליזה לביא: טוב, אז אתה יכול להיות הנציג שלנו אצל האדמו"ר מבעלז.
עליזה לביא: תודה רבה רבה.
עליזה לביא: את מי לא שמענו?
<יעל פליטמן: אני יעל פליטמן, אני עובדת בעמותת איתך.
<יעל פליטמן: אנחנו עוסקות בזכויות של נשים מכל המגזרים, אבל אנחנו כאן היום בגלל שבשנים האחרונות יש לנו זרם בלתי פוסק ולא פרופורציונאלי של פניות מנשים חרדיות, בתחום של העסקה פוגענית, החל מפרקטיקות של אי תשלום שכר בכלל, וכלה באי תשלום זכויות פנסיה.
עליזה לביא: ולי רק דקה על הארגון, כי לא כולן מכירות את הארגון.
<יעל פליטמן: אוקיי, עמותת איתך זה ארגון יהודי ערבי שעוסק בזכויות נשים בתחומים של דיני עבודה, דיור ציבורי וביטוח לאומי.
<יעל פליטמן: יש לנו קו חם ונשים פונות אלינו ואנחנו מסייעות להן בחינם, בייצוג מול ערכאות.
<יעל פליטמן: פשוט רוב העבודה שלנו היא עם נשים חרדיות, לא בגלל שבחרנו, אלא בגלל שהן הפונות המרכזיות.
<תמי סלע: איך הן מגיעות אליכן?
<יעל פליטמן: קו חם.
<יעל פליטמן: יש לנו קו חם.
<יעל פליטמן: עכשיו הן מגיעות כי אחת שומעת מהשנייה, בעיקר סייעות לגננות, שמועסקות בעמותות חרדיות שונות, החל מאגודת ישראל, כלה בעמותות שאף אחד לא שמע עליהן ברחבי הארץ.
<יעל פליטמן: ואת כולן מאפיינת אותה בעיה חמורה, וגם כשהן מגיעות אלינו ואנחנו מספרות לנו על הזכויות שלהן, הן פוחדות לתבוע בצורה איומה.
<יעל פליטמן: האיום הוא כלפיהן, הוא כלפי המשפחה שלהן, כי הן עובדות במקום שבו גם הילדים שלהן לומדים, וברוב המקרים זה מסתיים בכך שאנחנו לא יכולות לעזור להן, למעט יחידות סגולה אמיצות שנמצאות כאן היום, שהצליחו לצאת ובאמת לתבוע ולקבל את הזכויות שלהן.
<יעל פליטמן: אבל זה המקרה החריג.
<יעל פליטמן: אז זהו, רק שתהיו מודעות לזה.
<יעל פליטמן: אנחנו פועלים בכל מיני מישורים, גם בכנסת, אבל בינתיים שום דבר לא השתנה בתחום הזה.
עליזה לביא: אנחנו נשב בנפרד, בסדר?
עליזה לביא: רשמתי לי.
עליזה לביא: אנחנו נלמד את הנושא לעומק.
עליזה לביא: יש פה מישהי שרוצה לתת עדות אישית?
<חיה יוסוביץ: אני רק רוצה להגיד מילה אחת בהקשר הזה, שגם אנחנו כאימהות לילדים בגני אגודת ישראל צריכות, זה לא פייר שאנחנו נותנות את העיניים והאוזניים בפני המצוקות והעוולות שעושים לנשים האלה, שהן עושות עבודת קודש, מחזיקות את הילדים בתנאים לפעמים לא תנאים, ואני חושבת שזה חייב לבוא מהאימהות.
<רחלי גנות: אני גם רוצה להוסיף משהו.
<רחלי גנות: דיברו על איך להגיע לעמותות האלה, אני מעולם לא שמעתי על עמותה כזאת.
<רחלי גנות: צריך להזכיר פה נושא של - - -
עליזה לביא: רחלי, זה חלק מהרעיון של השולחן הזה.
<רחלי גנות: נושא שלא עלה בכלל, שנשים חרדיות לא חשופות לאינטרנט, וכל הנגשת מידע, אם בנושא של בריאות, אם בנושא של זכויות, איפה נמצא כל המידע?
<רחלי גנות: אנחנו רוצים למצוא משהו, אנחנו ישר ניגשים לאינטרנט.
<רחלי גנות: הן לא חשופות לאינטרנט, הן לא רגילות לחפש דברים באינטרנט.
<רחלי גנות: וגם נושאים של עמותות כאלה שעוזרות ותומכות, צריך למצוא את הדרך לייצר תחנות מידע ולהביא את המידע הזה לנשים האלה.
<ורדית רוזנבלום: שלום, שמי ורדית רוזנבלום, אני עורכת דין וטוענת רבנית.
<ורדית רוזנבלום: קודם כל רק בשביל להבהיר עד כמה הכינוס הוא לא מובן מאליו, הבת שלי כבר שרה את ההמנון, קטע ששייך לקייטנה שלה כבר כמה שבועות – גם אם קשה נשתוק ונחשה.
<ורדית רוזנבלום: יש פה נושא באמת של גרושות חרדיות ומסורבות גט חרדיות שהועלה פה בכמה וריאציות, אבל יש פה עוד הרבה נקודות שצריך לדבר עליהן.
עליזה לביא: תודה ורדית.
<י.ק.: שמי י.ק., יושבת ראש של ארגון הגננות חרדיות.
<י.ק.: מהשטח שלי כאם וגננת, הדרת הנשים האמיתיות מתבצעת בתוככי מעונות היום וגני הילדים.
<י.ק.: שם משתוללת הדרת הנשים במלוא עוצמתה, ואין פוצה פה ומצפצף.
<י.ק.: מדובר בציבור נשים משכילות, אינטליגנטיות, שאפתניות, אמביציוזיות וממוקדות מטרה, אשר נאלצות לעבוד בתנאי שכר מחפירים ומשפילים אשר פוגעים באיכות חיינו.
<י.ק.: במובן הכללי במובן שגם בהכנסה המשפחתית.
<י.ק.: בשל חוסר מקומות עבודה לציבור נשים זה, אנחנו מקבלות על עצמו עבודות בכל תנאי, וגם אם בידינו תעודות גננות או הוראה, הן על פי רוב מצליחות להתקבל לעבודה רק במוסדות חינוך המתנהלים תחת עמותות ברובן של חינוך מוכר שאינו רשמי, כאשר מנהלי העמותה עושים במוסדות אלה ובעובדיהם כבתוך שלהם, משל היינו אדונים לעבדים נרצעים באמריקה שלפני מלחמת האזרחים.
<י.ק.: למותר לציין, רוב מנהלי העבודה אינם מתחשבים במושגים כמו תעודת הוראה, תואר אקדמי או שנות ותק.
<י.ק.: לכל אלה אין ביטוי כלל בתלוש השכר.
<י.ק.: גם גננות בכירות וגם סייעות בשנות העבודה הראשונה, נחשבות בעיניהן כשוות ערך בעניין השכר, וכולן תזכנה לתשלום בסדר גודל של שכר המינימום והרבה פחות מתחת למינימום.
<י.ק.: אין פלא שנשים רבות במגזר החרדי מעדיפות להישאר בבית, עם הבטחת הכנסה, מאשר לצאת ולסייע בפרנסת ביתן.
<י.ק.: בחישוב פשוט מאד ניתן להגיע למסקנה שלאחר שמפרישים מהשכר הזעום שכר מטפלת עבור הילדים, כבר לא נותר ביד מעבר ל-1,000 שקלים.
<י.ק.: עדיף אם כן להישאר בבית ולקבל הבטחת הכנסה.
<י.ק.: אל תצפו שהגננות תתלוננה.
<י.ק.: אנחנו חיות בצל איום מתמיד מצד המעסיקים, אשר דואגים להבהיר להן חזור והבהר, כי יש מספיק מועמדות אחרות במקומן, אשר מייחלות ומצפות לרגע שנפנה את המשרה שלנו.
<י.ק.: כל ניסיון מצידן לשפר את תנאי עבודתן, סופו במכתב פיטורים ולרוב בלא פיצויים.
<י.ק.: אלה שכבר מצליחות לעבוד בתנאים אלה, מרגישות ברות מזל והן מקבלות על עצמן כל תנאי, גם כשמדובר בהפרה בוטה של נהלי משרד החינוך.
<י.ק.: ידוע לי, זה ברור, שישנם בעלי עמותות שחוששים מן החוק ולכן באופן רשמי מעבירים לגננות ולעובדות הסייעות את שכרן, כפי שמגיע בחוק, אבל בפועל הם תובעים מהן במפגיע להחזיר מדי חודש לידיהם במזומן 1,000 שקלים, באופן בלתי רשמי, ולא תפוטרנה מעבודתן.
<י.ק.: עובדות רבות בגני הילדים מועסקות בתנאים אלה, ואין כל פיקוח על ההתעמרות המחפירה והמשפילה הזאת.
<י.ק.: הכסף הגדול נמצא אצל הרבה מאד בעלי עמותות אשר חיים ברווחה כלכלית ובעושר בלתי נתפס, ללא כל פרופורציה לתנאי החיים של העובדות.
<י.ק.: אם אכן רוצות אתן לעשות עבודת שטח, הדבר תלוי בכן, בנו כולנו.
<י.ק.: אם אכן כל אחת נאמנה לתפקידה שלה כנציגי העם וכשליחיו, עצתנו ובקשתנו שתעבירו את פוקוס המצלמה אל מעונות היום והגנים, כי מה שתגלו שם בהחלט ניתן להגדירו כזוועה.
<י.ק.: ניצול ותנאי חיים שעומדים בניגוד גמור לערכי הדמוקרטיה והשוויון בחברה.
<י.ק.: אני מייצגת גם, אני אמא לבנות שיש להן תעודות בכירות בגני ילדים ובבתי ספר לחינוך לכיתות הנמוכות בבתי הספר.
<י.ק.: אני מוכרחה לומר באופן אישי שיש לי בת ששנה שעברה עבדה בגן.
<י.ק.: היא פתחה את הגן, היא סגרה את הגן.
<י.ק.: שישה ימים בשבוע, עם חמישה ילדים קטנים, שישה ימים בשבוע כעובדת וכסייעת, כדי שהיא תוכל לזכות ב-4,000 שקלים לחודש.
<י.ק.: ויש לי בת נוספת שהיא גם כן 15 שנות ותק ומספר שנים עובדת בעמותה כלשהי.
<י.ק.: יש לה שכר של 3,300 שקלים, וזה לאחר שכתבנו גם מכתב ובקשה מאד חזקה.
<י.ק.: זה היה 3,000 והם העלו לה את זה ל-3,300 שקלים.
<י.ק.: כואב לי לראות את הנכדים שלי מורעבים.
עליזה לביא: אנחנו נראה את הנושא ואנחנו גם נצא לסיור בשטח, נלך לראות את הדברים מקרוב.
עליזה לביא: לואיזה, הכל עובר אליכם, זה פיקוח שלכם.
עליזה לביא: התמ"ת מפקח, אני מבקשת שהדברים יועברו לשר, אני גם אפנה אליו באופן ישיר.
עליזה לביא: אני שומעת פה על עבירה על חוקי עבודה, על חוסר פיקוח.
עליזה לביא: אני לא מבינה איך הדברים האלה קורים.
עליזה לביא: זה ממש דבר שאנחנו חייבות להיכנס אליו מיד.
<חנה קהת: עליזה, אני פשוט דואגת לי' שדיברה לפני כן, ואני אשמח אם זה יעשה בצורה הכי טובה, דיסקרטית, שי' לא תיפגע מזה.
עליזה לביא: לא, וודאי, אנחנו לא נשתמש פה בשמות של אף אחד.
<י.ק.: אני כבר נפגעתי.
<י.ק.: אני 4 שנים מנהלת ארגון והיות והקמנו את הארגון אני פוטרתי מהעבודה.
עליזה לביא: אינה, איך את עוזרת לנו?