GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<תמי סלע: עוד נושא אחד שלא עלה פה, אבל הוא עלה בשיחות בינינו, עם המציעה ויושבת-הראש, זה הנושא של ההסכמה, שבחוק הגנת הפרטיות היום – וזה עוד נושא לישיבה הבאה, שבה נחליט איפה למקם, אבל אולי גם נדון בעוד כמה נקודות – כוללת גם הסכמה מכללא וגם הסכמה מפורשת.
<תמי סלע: בתי המשפט בדרך כלל מפרשים את זה, אני חושבת, בצורה שהיא זהירה.
<תמי סלע: אבל היו גם מקרים שלא, ושהעובדה שההסכמה יכולה להיות מכללא, או השפיעה על הפיצוי, או בכלל הביאה לזה שלא ראו בזה פגיעה בפרטיות.
<תמי סלע: אם הנסיבות היו כאלה שהיא הייתה מודעת, שהיא ראתה שמצלמים, שהן מלמדות על הסכמה מכללא, ולא דרשו הסכמה מפורשת או בכתב למקרה כזה שמישהו רוצה לפרסם פרסום, בוודאי בעל אופי מיני, בעיני, גם מבזה או משפיל בכלל, אבל בוודאי בעל אופי מיני.
<תמי סלע: זאת נקודה שגם קשה לתקן אותה אגב התיקון הזה, אבל יכול להיות שהיא מצדיקה תיקון נפרד נוסף לחוק הגנת הפרטיות, והיא רלוונטית לענייננו, אז שווה לדון בה, גם אם בסופו של דבר לא נוכל להכניס אותה להצעה הזו.
עליזה לביא: עוד כמה זמן תהיי מוכנה?
<תמי סלע: אני חושבת שתוך שבועיים-שלושה.
עליזה לביא: שבועיים-שלושה, אוקיי.
עליזה לביא: אנחנו כאמור לא נביא את הדיון להצבעה.
עליזה לביא: הדיון שלו לא מוצה, יש לנו עוד נושאים לדון בהם, לקבל עליהם מידע, אולי נזמין גם כמה חוות דעת.
עליזה לביא: אנחנו נחשוב יחד את מי עוד להזמין לדיון הבא בנושא הזה.
<תמי סלע: גורמים מהמשטרה שעוסקים גם בנושא הזה, הסרת פרסומים.
עליזה לביא: ומחשב, כן.
עליזה לביא: יש פה כמה שאלות שאני לא קיבלתי – אין ספק שפתחנו פה דיון שיש לו גם השלכות רבות בכלים נוספים, וגם לזה אנחנו נידרש, כמו שאמרתי, בכמה נושאים בוועדה בכלל.
עליזה לביא: אני שוב מברכת אותך, חברת הכנסת קריב על זיהוי הנושא ועל ההובלה שלו.
עליזה לביא: אנחנו נתכנס כאן בעוד שלושה שבועות, לאחר שכל המידע יגיע אלינו ונמשיך את הדיון שעצרנו פה היום.
עליזה לביא: אני מודה לכולם.
עליזה לביא: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה.
עליזה לביא: על סדר-היום: תכנון ערים מגדרי במסגרת ציון יום הסביבה בכנסת.
עליזה לביא: בפתח הישיבה הבוקר אני רוצה להודיע שעל-פי סעיף 109 לתקנון הכנסת, אני מתכבדת להקים את ועדת המשנה של הוועדה לקידום מעמד האישה, ועדת משנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: להלן סמכויות הוועדה: בחינת היקף וממדי תופעת סחר בנשים וזנות בנשים זרות ובנשים ישראליות בנושאים הבאים: מעקב ופיקוח אחר פעולות הממשלה וגורמיה, רשויות המדינה והארגונים החברתיים בטיפול בתופעת סחר בנשים וזנות ומיגורה.
עליזה לביא: בחינה ממוקדת של תנאי האחזקה והחקירה של קרבנות הסחר בנשים והזנות, תנאי הטיפול בקרבנות, מערך המניעה וההסברה.
עליזה לביא: בחינת המצב החוקי והתיקונים הנדרשים בחקיקה במאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: חיזוק שיתוף הפעולה ברמה הלאומית וברמה הבינלאומית במאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: ועדת המשנה לא תקיים את הישיבות שלה בזמן שהוועדה לקידום מעמד האישה מקיימת את הישיבות שלה.
עליזה לביא: ועדת המשנה תדווח לוועדה לקידום מעמד האישה, אחת לחודשיים, בישיבות הוועדה לקידום מעמד האישה, על פעילותה במאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: בראש הוועדה יעמוד חבר הכנסת דוד צור, שיהיה יו"ר ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: חברי הוועדה יהיו: ח"כ שולי מועלם-רפאלי מהבית היהודי, ח"כ תמר זנדברג ממר"צ וחבר הכנסת חיליק בר ממפלגת העבודה.
עליזה לביא: זאת ההצעה שלנו ואני מבקשת מכם להצביע.
עליזה לביא: מי בעד?
עליזה לביא: הצבעה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין ההצעה התקבלה.
עליזה לביא: הרבה הצלחה.
עליזה לביא: אנחנו יוצאים לדרך משותפת.
עליזה לביא: אתה מוביל נושא של סחר בנשים ובזנות.
עליזה לביא: אנחנו מתמודדים עם בעיית הסחר בנשים ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו משתפרים.
עליזה לביא: הזנות בישראל עוסקת בקטינות וקטינים, זנות נשים.
עליזה לביא: זה נושא קשה, כאוב.
עליזה לביא: לא קיימים עדיין כל הכלים.
עליזה לביא: צריך לשתף גם את הכלים הפרלמנטאריים ושיתוף עם גורמים בתוך החברה הישראלית ומחוצה לה.
עליזה לביא: לזכותך ייאמר שאמרת לי: עליזה, אני רוצה לקחת את הנושא הזה על עצמי.
עליזה לביא: הנה קבלת.
עליזה לביא: הרבה הצלחה בדרך המשותפת.
דוד צור: תודה רבה על האמון, גם לך עליזה וגם לחברי הכנסת.
דוד צור: אני שמח מאוד על התפקיד.
דוד צור: אני רואה גם זכות וגם שליחות.
דוד צור: בתפקידיי הרבים, עוד טרם הגעתי לכאן, בהם פיקדתי על מחוז שבשטחו היה מרכז העיסוק בסחר וגם בתפקידי כמפקד משמר הגבול, ראיתי איך התופעה חודרת אלינו.
דוד צור: ראיתי גם מה זה עושה כמפקד מחוז תל-אביב.
דוד צור: הייתי גם ראש המטה המקצועי במשרד לביטחון פנים, גם שם הבנו עד כמה הנושא הזה אקוטי מאוד בעיניי העולם.
דוד צור: לצערי פה בארץ לקח זמן להטמיע זאת.
דוד צור: אני חושב שהנושא הזה משליך עלינו בהיבטים הבינלאומיים, אך בעיקר פנימה ברמה הערכית, ברמה הכי מוסרית ואנחנו חייבים לטפל בנושא הזה.
דוד צור: אני יודע שמדובר בהיקף רחב של פעילות ואני בפירוש מתכוון להירתם לעניין הזה בתיאום מלא עם הוועדה הזאת.
דוד צור: כפי שנאמר, גם נודיע מראש על ישיבה שנקיים ונשמח להשתתפות של חברי ועדת וגם להשתתפות של כלל חברי הוועדה וגם שלך, גברתי יושבת הראש.
דוד צור: תודה על האמון.
דוד צור: <2.
דוד צור: תכנון ערים מגדרי>
עליזה לביא: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה בעניין תכנון ערים מגדרי, לציון יום הסביבה שמתקיים בכנסת בוועדות השונות.
עליזה לביא: זהו יום שמיועד להתבונן סביבנו, לראות איך מתקדמים, איך מקדמים, מה עוד לא קידמנו.
עליזה לביא: בוועדה שלנו אנחנו נרצה לבחון תכנון ערים וסביבה בכלל אבל עם חשיבה מגדרית.
עליזה לביא: כשאנחנו מדברות על חשיבה מגדרית זה לנסות לחבוש את משקפי המגדר ולראות איך החיים שלנו, איך הרחוב, השכונה והקהילה, על המבנים והשימוש באתרים הקיימים, איך זה מסייע ומשרת גם בהיבט המגדרי.
עליזה לביא: אחת הדוגמאות הבולטות זאת תאורת רחוב.
עליזה לביא: איפה יש תאורה?
עליזה לביא: איפה אין תאורה?
עליזה לביא: עד כמה התאורה משפיעה על מי בוחר ללכת באיזה רחובות.
עליזה לביא: עד כמה בכלל יש את ההבנה הזאת של מה זה חרות מגדרית?
עליזה לביא: מה הפירוש שלה?
עליזה לביא: מה המשמעות שלה?
עליזה לביא: איך גורמים לסביבה להיות נכונה יותר וראויה יותר?
עליזה לביא: ישנה חלוקה מסורתית של משפחה וילדים.
עליזה לביא: נשים וילדים מבלים הרבה שעות ביחד.
עליזה לביא: גם אבות, אבל נשים יותר, וזה בא לידי ביטוי על פי כל המחקרים והמדדים.
עליזה לביא: איך אנחנו מסייעים לשמירה על אימהות בתוך מרחב החיים עם הילדים?
עליזה לביא: על הצרכים שלהם?
עליזה לביא: כאם צעירה אני יכולה לדבר על הרמפות לעגלות.
עליזה לביא: איך לא חשבו על זה קודם?
עליזה לביא: לא מזמן הייתי בכנס של גוגל ונחשפתי ליוזמה מדהימה של גוגל.
עליזה לביא: כמו שיש "ווייז" יש היום "ווייז" לאנשים עם מוגבלויות ואפשר לשרטט מהיציאה לבית עד ליעד, איפה כדאי לחנות?
עליזה לביא: איפה יש רמפה?
עליזה לביא: איזה מסעדות מונגשות?
עליזה לביא: באיזה מסעדות יש שירותים לנכים.
עליזה לביא: אדם מוגבל יכול לתכנן את צעדיו ולתכנן את המקום שבו הוא רוצה לבלות על פי שירותי ההנגשה.
עליזה לביא: איך אפשר לעשות את זה יותר נוח וידידותי לנשים?
עליזה לביא: למשל, לתכנן מסלול נסיעה עם התינוק.
עליזה לביא: למה לא לחשוב על זה מראש?
עליזה לביא: למה לא לחשוב על זה בכל המקומות ובכל הערים.
עליזה לביא: איך מטמיעים חשיבה מגדרית ועד כמה הנושא הזה חשוב לכולנו, החברה, כבודדים?
עליזה לביא: על זה נרצה לשמוע כאן וללמוד ולנסות לראות איך בעזרת מודעות אבל גם בכלים שעומדים לרשות הבית הזה, נוכל לעשות את החיים של כולנו הרבה יותר נוחים והרבה יותר טובים.
עליזה לביא: חברי הכנסת דב חנין וניצן הורוביץ, שיזמו את היום הזה בכנסת, במידה והם ייכנסו, נשמח שישתתפו.
עליזה לביא: כמנהגנו אני רוצה לפתוח בדמות של אישה.
עליזה לביא: מי שתציג בפנינו את הדמות היום זאת פרופסור ארזה צ'רצ'מן.
<ארזה צ'רצ'מן: אני רק רוצה להעיר לגבי מה שאמרת.
<ארזה צ'רצ'מן: אתמול סטודנטית שלי סיפרה לנו כשהיא מנסה לנסוע באוטובוס עם עגלת תינוק, מתברר שקשה מאוד להעלות את העגלה אבל גם צריך לשלם.
עליזה לביא: רק אם היא פתוחה.
עליזה לביא: יש יזמת חקיקה בעניין.
עליזה לביא: הנה דוגמה חיה לכנסת פמיניסטית שחושבת גם על עגלות ילדים.
<ארזה צ'רצ'מן: חלק מכם לא יתפלאו כשאני אציג את האישה שאני בחרתי לדבר עליה.
<ארזה צ'רצ'מן: רחל אלתרמן היא פרופסור מן המניין ומחזיקת קתדרה על-שם עזריאלי לארכיטקטורה, תכנון ערים בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
<ארזה צ'רצ'מן: היא בעלת תואר דוקטור בתכנון ערים ותואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל-אביב.
<ארזה צ'רצ'מן: פרופסור אלתרמן מוכרת כבת סמכה במחקריה ההשוואתיים הבינלאומיים אודות מדיניות המקרקעין, מוסדות תכנון, דיני תכנון ובנייה ומדיניות דיור.
<ארזה צ'רצ'מן: אלה נושאים שהם מאוד רלוונטיים אצלנו.
<ארזה צ'רצ'מן: היא הנשיאה המייסדת של האגודה האקדמית הבינלאומית לתכנון ומשפט ומקרקעין וזכתה בתואר חברה לשם כבוד מאת איגוד האוניברסיטאות לתכנון ערים באירופה.
<ארזה צ'רצ'מן: בישראל היא זכתה בפרס האקדמיה הלאומית על-שם לנדאו ובתור יקירת התכנון מאת איגוד המתכננים בישראל.
<ארזה צ'רצ'מן: רחל מלווה את הכנסת בחקיקה בנושא תכנון ובנייה והיתה חברה במועצה הארצית לתכנון ובנייה ובוועדת המשנה לעררים מטעם הטכניון.
<ארזה צ'רצ'מן: פרסומיה מצוטטים תכופות על-ידי בתי המשפט בארץ.
<ארזה צ'רצ'מן: היא משמשת כיועצת עבור האו"ם, הבנק העולמי וה-OECD.
<ארזה צ'רצ'מן: רציתי גם לציין שהטכניון היה האוניברסיטה הראשונה בארץ שמינה יועצת לנשיא למעמד האישה, ורחל מילאה את התפקיד הזה במשך מספר שנים.
<ארזה צ'רצ'מן: גם אני הייתי בו מספר שני.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו גאים בזה שהטכניון היה ראשון.
<ארזה צ'רצ'מן: הטכנולוגיה לא עובדת.
<ארזה צ'רצ'מן: אתם מכירים את המצב הזה, נכון?
<ארזה צ'רצ'מן: נתנו לי מספר דקות מצומצם.
<ארזה צ'רצ'מן: באופן כללי אני עושה מה שאומרים לי.
<ארזה צ'רצ'מן: אני הולכת לדבר על ההקשר בנושא של תכנון, שאחר-כך אני אכניס לשם את הנושא של הנשים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני אסביר למה אני חושבת שצריך לדבר על נשים בנפרד מקבוצות אחרות.
<ארזה צ'רצ'מן: אני בכלל חושבת שצריך לדבר על קבוצות באוכלוסייה בצורה שונה.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מלמדת קורס שנקרא "תכנון עבור ילדים" ואני מדברת גם על כל מיני קבוצות שונות שיש להם צרכים שונים ושצריך לתכנן את הסביבה בצורה שמתאימה להם.
<ארזה צ'רצ'מן: אבל היום אנחנו מדברים ומדברות על נשים.
<ארזה צ'רצ'מן: הדבר הראשון שאני רוצה לציין זה שהמטרה הבסיסית של תכנון הסביבה הפיזית או תכנון מרחבי, היא ליצור סביבה ותנאים המאפשרים לכל אחד ואחד להשיג רמה מרבית של איכות חיים על-פי ההגדרה שלהם.
<ארזה צ'רצ'מן: זאת אומרת, איכות חיים זה לא משהו כללי, אותו דבר לכולם, בהתחשב באילוצים אישיים, חברתיים, כלכליים וסביבתיים קיימים.
<ארזה צ'רצ'מן: זאת אומרת, אני לא יכולה לקבל את כל מה שאני רוצה כי אני צריכה להתחשב בכל האילוצים האחרים שכוללים גם בני אדם אחרים ומה שהם רוצים ומבלי לפגוע באיכות החיים של אחרים בדור הזה ובדורות הבאים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מקווה שאתם רואים שבעצם אפשר לפתח את זה לפיתוח בר קיימא או לקיימות, הניסוח הזה.
<ארזה צ'רצ'מן: ההגדרה של איכות חיים זה הערכה סובייקטיבית של הפרט את המידה שבו הצרכים שלה או שלו בתחומי החיים השונים באים על סיפוקם.
<ארזה צ'רצ'מן: כל אחד ואחד מכם, כשאין לכם מה לעשות, אתם יכולים לקחת את השקופית הבאה, שמפרטת את כל התחומים השונים שיכולים להיות רלוונטיים לאיכות החיים שלנו.
<ארזה צ'רצ'מן: יכול להיות שיש פה דברים שהם לא רלוונטיים.
<ארזה צ'רצ'מן: נניח, יש לנו פה נשים וגברים בגילאים שונים.
<ארזה צ'רצ'מן: הצעירים יש להם דברים מסוימים שמעניין אותם, הזקנים דברים אחרים.
<ארזה צ'רצ'מן: זאת רשימה ארוכה מאוד.
<ארזה צ'רצ'מן: כל אחד מאיתנו, כשהוא או היא מנסים לחשוב מה זה איכות חיים בשבילי, אני צריכה להגיד איפה יש בעיה, מה כבר יש לי וכדומה.
<ארזה צ'רצ'מן: הנקודה היא, שאם אני אומרת שאיכות חיים זה משהו שונה לכל אחד, אז אתם יכולים להגיד לי: סליחה, אז מה את רוצה מאיתנו?
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו פה לא יכולים לדבר על כל אחד בנפרד, אז מה אנחנו צריכים לעשות אם אנחנו עוסקים בתכנון?
<ארזה צ'רצ'מן: הנקודה היא שאנחנו יכולים לזהות קבוצות שונות של אנשים שלהם יש דברים משותפים.
<ארזה צ'רצ'מן: אז אנחנו מדברים על נשים כקבוצה, על אף שאנחנו יודעים שבתוך הקבוצה הזאת יש מגוון, יש הטרוגניות ויש שונות, אבל בכל זאת, יש דברים משותפים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני אראה לך מה אני רואה כדברים משותפים להם.
<ארזה צ'רצ'מן: המטרות והאינטרסים של הקבוצות האלה יכולים להיות סותרים.
<ארזה צ'רצ'מן: לא בהכרח אנחנו רוצים אותו דבר.
<ארזה צ'רצ'מן: אני תמיד נותנת את הדוגמה של הסתירה בין האינטרסים של קבוצות שונות, של ההבדל בין אנשים שהם הולכי רגל לבין אנשים שנוסעים ברכב.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו יודעים שיש בעיה הרבה פעמים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני לא יודעת מאיזה ערים אתם, אבל בעיר שלי חיפה יש סתירה בין הדברים האלה.
<ארזה צ'רצ'מן: זאת אומרת, לעיתים קרובות ההעדפה היא לטפל באינטרסים ובצרכים של נוסעי המכוניות על פני הולכי הרגל.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר נוסף שבתכנון מאוד חשוב להבין שזה שאין בהכרח פיתרון פשוט.
<ארזה צ'רצ'מן: עוד יותר חשוב להבין זה שאף פעם אין פיתרון אחד ויחיד אפשרי.
<ארזה צ'רצ'מן: לכל נושא תכנוני יש חלופות.
<ארזה צ'רצ'מן: אם אתם נמצאים במצב שבו אתם מדברים עם מתכננים, עם ארכיטקטים והם מביאים לכם משהו ואומרים שזה הדבר הכי טוב בעולם ולא יכול להיות משהו יותר טוב, אני מיפה את כוחכם להגיד להם שארזה צ'רצ'מן אמרה שזה לא נכון, תמיד יש חלופות.
עליזה לביא: אני מצטטת אותך הרבה פעמים וסוף סוף אני מקשיבה לך.
<ארזה צ'רצ'מן: האתגר הוא למצוא איזון הולם וצודק בין מטרות ואינטרסים אלה.
<ארזה צ'רצ'מן: הבעיה היא איך להגדיר מהו איזון הולם וצודק.
<ארזה צ'רצ'מן: אני לא יודעת וזה בטח שלא אותו דבר בכל מצב.
<ארזה צ'רצ'מן: השאלה היא מי קובע הגדרה זאת?
<ארזה צ'רצ'מן: אני אדבר קצת יותר מאוחר על זה.
<ארזה צ'רצ'מן: אני לא אדבר על הנתונים האלה אבל אני מביאה אותם כי רוב האנשים לא מכירים את הנתונים האלה.
<ארזה צ'רצ'מן: אף פעם אי-אפשר לדבר על כולם.
<ארזה צ'רצ'מן: אין מצב שכולם הם אותו דבר, תמיד יש שונות.
<ארזה צ'רצ'מן: פה אני הבאתי שונות בדברים מסוימים שיכולים להיות גם רלוונטיים לתכנון ולדברים אחרים ושחשוב מאוד להבין את השונות הזאת.
<ארזה צ'רצ'מן: כל העניין הזה עם התקציב וכדומה, אתם יכולים להסתכל איפה אתם מבחינת ההכנסה החודשית הממוצעת והאם אתם חושבים שאתם במעמד בינוני או לא.
<ארזה צ'רצ'מן: קצת הגדרות.
<ארזה צ'רצ'מן: ההגדרה של תכנון זה תהליך קבלת החלטות ביחס לעתיד.
<ארזה צ'רצ'מן: זה מה שאנחנו עושים כשאנחנו מתכננים.
<ארזה צ'רצ'מן: אבל, תכנון חברתי, אפשר להתייחס אליו כתהליך השואף להתאים את ההחלטות המתקבלות לצרכים ולמאוויים של האוכלוסייה הרלוונטית למקום או לנושא, והבוחן את ההשפעות האפשריות של החלטות אלה.
<ארזה צ'רצ'מן: זה דבר שצריך לעשות ולא נעשה.
<ארזה צ'רצ'מן: במיוחד, לדוגמא, משרד האוצר איננו בודק את ההשלכות של החלטות או רעיונות שהם מציעים, מה ההשלכות עבור קבוצות שונות של האוכלוסייה.
<ארזה צ'רצ'מן: הם לא בודקים את זה.
<ארזה צ'רצ'מן: תכנון מרחבי – מדיניות ציבורית - - -
עליזה לביא: את יכולה לתת דוגמה?
<ארזה צ'רצ'מן: בואי ניקח את העלאת המע"מ.
עליזה לביא: חשיבה מגדרית של התקציב.
עליזה לביא: הקדשנו ישיבה לעניין.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מדברת על חשיבה חברתית באופן כללי.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו מדברים על נשים היום אבל זה נכון לגבי כולם.
<ארזה צ'רצ'מן: תכנון מרחבי – מדיניות ציבורית שמטרתה לכוון את צורות הפיתוח או השימור של אזורים שונים במדינה.
<ארזה צ'רצ'מן: לגבי נושאים של דיור, למשל, שהמדינה מחפשת בכל מקום ובכל דרך פיתרונות לבעיית הדיור, אבל הם לא חושבים מה יהיו ההשלכות של ויתור על דיור ציבורי על אנשים שאין להם כסף?
<ארזה צ'רצ'מן: מה אחוז האנשים העניים שיש במדינת ישראל כרגע.
<ארזה צ'רצ'מן: לגבי תכנון סטטוטורי, אני מדלגת.
<ארזה צ'רצ'מן: הנחות בסיסיות: תכנון מרחבי משפיע באופן משמעותי על איכות החיים של התושבים ועל צדק חברתי וסביבתי.
<ארזה צ'רצ'מן: אחד הדברים שמאוד חשוב שאנשים יבינו זה עד כמה זה משפיע עליהם.
<ארזה צ'רצ'מן: אם הם יבינו אז הם אולי הם יהיו עוד יותר פעילים בניסיונות להשפיע על ההחלטות לגבי תכנון, שהמועצה של העירייה מקבלת או הרשויות היותר גבוהות.
<ארזה צ'רצ'מן: שיקולים חברתיים אינם תופסים מקום ראוי בתכנון מרחבי.
<ארזה צ'רצ'מן: הגדרה של מגדר, אני יכולה להניח שאתם כולכם יודעים ואני לא צריכה להגיד את זה עוד פעם.
<ארזה צ'רצ'מן: מגדר, זאת מילה חדשה.
<ארזה צ'רצ'מן: מישהו יודע מי המציא אותה?
עליזה לביא: כמה פרופסוריות בראשות פרופסור דפנה יזרעאלי.
עליזה לביא: לקח להן כמה שנים לשכנע את האקדמיה לקבל את זה.
עליזה לביא: הם הזכירו שיש ג'נדר ויש סקס, וכל מה שקשור למעטפת התרבותית של ההבדלים בין גברים לנשים, לא היה קל.
עליזה לביא: נדרשה פה באמת גם סבלנות וגם שכנוע בעבודה משותפת של פרופ' פרידמן ופרופ' דפנה יזרעאלי זכרה לברכה, מורתי האהובה.
עליזה לביא: הן כותבות בספר שלהן כמה זמן נדרש מהן עד שהן הצליחו לשכנע את האקדמיה.
עליזה לביא: אני יכולה להגיד לך שבשנת 1997, כאשר כתבתי את התזה על איך עושים חדשות בישראל והשתמשתי בפעם הראשונה במילה מגדר – אני לא אגיד את שם הבודק, לימים פרופסורית מאוד מוכרת, כתבה לי: מה זה מגדר?
עליזה לביא: מאז השתנו דברים
<ארזה צ'רצ'מן: יופי, עכשיו למדתי משהו חדש.
<ארזה צ'רצ'מן: מאפיינים המשותפים לשני המגדרים, יש כאלה דברים.
<ארזה צ'רצ'מן: אלה הם תהליכים ביולוגיים ופיסיולוגיים בסיסיים, שהם משותפים לכל בני האדם, גם לנשים וגם לגברים.
<ארזה צ'רצ'מן: יש גם דברים שהם שונים, אבל באופן בסיסי אנחנו עם עיניים, אוזניים וכדומה אותו דבר.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר שני.
<ארזה צ'רצ'מן: תהליכים פסיכולוגיים בסיסיים.
<ארזה צ'רצ'מן: האופן שבו אנחנו לומדים דברים, האופן שבו אנחנו זוכרים וכדומה, אלה תהליכים בסיסיים שהם משותפים לשני המגדרים.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר נוסף שיש לחלק קטן יותר מהאנשים, יש לנו תרבות משותפת.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו בחדר הזה, אני לא יודעת עד כמה יש לנו תרבות משותפת כי אני לא מכירה אתכם.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו כולנו ישראלים, אנחנו דוברי עברית, אנחנו יושבים על כיסאות בצורה מסוימת.
<ארזה צ'רצ'מן: הדבר האחרון הוא שיש לנו לפעמים סביבה פיסית משותפת, כמו היום.
<ארזה צ'רצ'מן: יש גורמים העשויים להבחין בין נשים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה להראות שיש נשים וגברים די דומים, למרות שיש שונות ביניהם, לא בהקשר המגדרי בהכרח.
<ארזה צ'רצ'מן: יש גורמים שעשויים להבחין בין נשים.
<ארזה צ'רצ'מן: לא בהכרח יש לי דברים מסוימים משותפים עם נשים ולא עם גברים.
<ארזה צ'רצ'מן: זאת רשימה של זה.
<ארזה צ'רצ'מן: למשל, יכול להיות שיש לי יותר משותף עם אנשים מאותה דת מאשר עם נשים אחרות.
<ארזה צ'רצ'מן: זה יכול להיות.
<ארזה צ'רצ'מן: יכול להיות שמבחינת הבריאות שלי, יש לי יותר משותף עם גברים שיש להם אותם בעיות מאשר עם נשים שאין להן את הבעיות האלה.
<ארזה צ'רצ'מן: לא בכל דבר יש לנשים משותף עם כל הנשים האחרות.
<ארזה צ'רצ'מן: אבל, יש כן גורמים שהם משותפים לנשים.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר אחד הוא שקיימות מערכות ביולוגיות המובחנות על-פי מין.
<ארזה צ'רצ'מן: הדבר המדהים הוא שעד לפני 40-50 שנה הרופאים התעלמו מזה, ממש התעלמו מההבדלים הביולוגיים שיש בין נשים וגברים.
<ארזה צ'רצ'מן: הם ידעו שיש הבדל ביניהם אבל הם הניחו שגברים ונשים הם אותו דבר.
<ארזה צ'רצ'מן: לכולם יש לב.
<ארזה צ'רצ'מן: היום אנחנו יודעים שהלב הוא לא בדיוק אותו דבר.
דב חנין: השוני הוא לא רק בין גברים ונשים.
דב חנין: מסתבר שיש בני אדם שאין אצלם כל-כך לב.
<ארזה צ'רצ'מן: זה כבר סוג אחר של התייחסות.
<ארזה צ'רצ'מן: אמרתי שזה לא כולם.
עליזה לביא: אבל ההנחה היתה שבאמת הלב של הגבר הוא הלב הקיים.
עליזה לביא: לגברים היה קודם התקפי לב ואז בניתוחי הנשים הראשונים, הרופאים מגלים שהכלים לא מתאימים.
<ארזה צ'רצ'מן: היום גם אומרים שהסימנים לאפשרות של התקפת לב הם שונים אצל גברים ונשים.
<ארזה צ'רצ'מן: בגלל שלימדו אותנו שיש סימנים מסוג מסוים, הנשים לא חובות את הסימנים האלה ואז הן מגיעות יותר מאוחר לבית החולים ואחר-כך הבעיה היא יותר קשה מאשר לגברים.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר שני שהוא משותף באופן כללי לכל הנשים, זה היכולת להרות וללדת.
<ארזה צ'רצ'מן: אבל, אחד הדברים שאנחנו טוענים היום זה שזה לא כל-כך חשוב.
<ארזה צ'רצ'מן: לא בגלל זה צריך לשנות את היחס כלפי נשים מבחינת תעסוקה או כל מיני דברים אחרים.
<ארזה צ'רצ'מן: הנקודה השלישית שהיא מאוד חשובה, זה הגדרת תפקידן העיקרי כזיהוי עם הבית והאחריות עליו.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מצטערת להגיד לכם שגם אם זה לא מתאים לחיים שלכם, זה עדיין נכון.
<ארזה צ'רצ'מן: זה לא משתנה ואם זה משתנה זה משתנה באחוזים קטנים מאוד.
<ארזה צ'רצ'מן: את זה מוצאים במחקרים שעשינו פה ובמחקרים שנעשו בארצות מערביות אחרות.
<ארזה צ'רצ'מן: מוצאים שגם הנשים עצמן וגם הגברים וגם החברה מגדירה את התפקיד העיקרי של אישה כזיהוי עם הבית והאחריות עליו.
<ארזה צ'רצ'מן: לזה יש השלכות משמעותיות מבחינת תכנון.
<ארזה צ'רצ'מן: נורמות התנהגות המשויכות על-פי מין, מה מותר לנו ללבוש ואיפה מותר לנו להיות ואיך אנחנו צריכות לשבת.
<ארזה צ'רצ'מן: יחס החברה אלינו כקבוצה.
<ארזה צ'רצ'מן: היחס של החברה אל נשים הוא שלא צריך לשלם להן כל-כך הרבה בעד אותה עבודה.
<ארזה צ'רצ'מן: זה כך במדינת ישראל ובכל מיני מקומות אחרות.
<ארזה צ'רצ'מן: הוספתי גם את הנקודה של היקף העוני כי חשוב להבין ולזכור שאחוז הנשים העניות הוא הרבה יותר גבוה מאחוז הגברים העניים.
עליזה לביא: זה גם בגלל סעיף 3 שהגדרת, משום שהן אחראיות על המשפחה והילדים.
<ארזה צ'רצ'מן: גם בגלל הנורמות והיחס והכול ביחד.
<ארזה צ'רצ'מן: הנקודה האחרונה היא הסיכוי לאלימות נגדן.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מסרבת לנסח את זה בצורה שכאילו אומרת שאנחנו חלשות יותר ולכן אנחנו פגיעות יותר.
<ארזה צ'רצ'מן: הבעיה היא הבעיה של הסיכוי לאלימות מצד כל מיני אנשים.
<ארזה צ'רצ'מן: אני רוצה לספר לכם, ואני מניחה שזה נכון.
<ארזה צ'רצ'מן: בשנות השישים היתה פתאום עלייה במספר הנשים שהותקפו במרחב הציבורי.
<ארזה צ'רצ'מן: מישהו גאון הציע שמה שצריך לעשות זה לקבוע כלל שאחרי תשע או עשר, נשים לא יצאו החוצה מהבית ואז לא יתקפו אותן.
<ארזה צ'רצ'מן: גולדה מאיר, שלא היתה פמיניסטית, אבל אז היתה ראש הממשלה.
<ארזה צ'רצ'מן: כשהיא שמעה את זה, בפעם הראשונה שהיא אמרה משהו פמיניסטי: סליחה, שהגברים לא יצאו החוצה, מה פתאום שהנשים לא תצאנה החוצה.
<ארזה צ'רצ'מן: הנחות ביחס לקשר בין נשים לסביבה.
<ארזה צ'רצ'מן: הנחה זה משהו שאנחנו לא בודקים.
<ארזה צ'רצ'מן: השערה אנחנו בודקים, הנחה לא בודקים.
<ארזה צ'רצ'מן: ההנחה היא שהסביבה איננה מתאימה לצרכים של הנשים.
<ארזה צ'רצ'מן: הסביבה מתאימה הרבה יותר לצרכים של גברים.
<ארזה צ'רצ'מן: מצב זה נוצר בגלל שגברים הם אלה שיוצרים את הסביבה ומגדירים אותה.
<ארזה צ'רצ'מן: גברים יכולים לעשות כך מפני שהחברה היא חברה פטריארכאלית.
<ארזה צ'רצ'מן: אלה הנחות גדולות מאוד.
<ארזה צ'רצ'מן: אם מישהו רוצה לבדוק אותם, בבקשה.
<ארזה צ'רצ'מן: בקורסים שאני מלמדת ומדברת על הדברים האלה, הבחורים אומרים: למה את לא מדברת גם על מה שטוב או לא טוב לגברים?
<ארזה צ'רצ'מן: יש לי שתי תשובות.
<ארזה צ'רצ'מן: תשובה אחת היא שאין מחקרים על זה.
<ארזה צ'רצ'מן: אולי אפשר לחשוב שאין מחקרים מפני שהגברים לא חושבים שיש בעיה?
<ארזה צ'רצ'מן: הרי עושים מחקרים.
<ארזה צ'רצ'מן: עשו מחקרים על נשים מפני שהיו נשים שהרגישו שיש בעיה ורצו להבין את הבעיה כדי לפתור אותה.
<ארזה צ'רצ'מן: הבעיה השנייה שאני אומרת להם, אם זה מעניין אותם, שיעשו מחקרים על גברים ואני אשמח.
עליזה לביא: אנחנו רוצים דוגמאות קצת יותר מוחשיות.
<ארזה צ'רצ'מן: אני מרגישה צורך לתת בסיס יותר תיאורטי.
<ארזה צ'רצ'מן: אתם זוכרים שיש הבדלים בין קבוצות וצריך להגדיר מהו איזון הולם וצודק.
<ארזה צ'רצ'מן: השאלה היא, מי קובע הגדרה זאת?
<ארזה צ'רצ'מן: היום התשובה של הרבה אנשים לשאלה היא שצריך להיות שיתוף הציבור בתהליכי קבלת החלטות.
<ארזה צ'רצ'מן: פה אנחנו מגיעים לתכנון מפני שאני, נשים וגברים אחרים, אומרים שצריך להיות שיתוף הציבור.
עליזה לביא: אני מבקשת להתמקד בנושא.
עליזה לביא: האצתי בכך כי אנחנו רוצים לשמוע את האינפוט שלך בנושא שאנחנו דנים היום בוועדה.
<ארזה צ'רצ'מן: בסדר.
<ארזה צ'רצ'מן: שיתוף הציבור זה משהו שאני עוסקת בו מ-1978.
<ארזה צ'רצ'מן: תעברו לדף שמדבר על ההשלכות עבור תכנון עירוני.
<ארזה צ'רצ'מן: דבר אחד זה שמבחינת הצרכים של נשים, עדיף שהיישובים והשכונות יהיו בצפיפות גדולה יחסית.
<ארזה צ'רצ'מן: אל תשאלו אותי מה זאת צפיפות גבוהה כי אני לא יכולה כל-כך להגיד כי זה לא משהו חד משמעי.
<ארזה צ'רצ'מן: למה?
<ארזה צ'רצ'מן: תלכו אחורנית ותראו שיש פה רשימה שלמה של יתרונות אפשריים של צפיפות מגורים אובייקטיבית גבוהה יחסית.
<ארזה צ'רצ'מן: למקרה שיש פה אנשים שלא יודעים, הצפיפות שאני מדברת עליה כרגע נמדדת על-ידי מספר יחידות הדיור פר דונם.
<ארזה צ'רצ'מן: זה אצלנו, במקומות אחרים משתמשים במשהו אחר.
<ארזה צ'רצ'מן: צפיפות מגורים אובייקטיבית גבוהה יחסית מאפשרת מגוון איכותי של משאבי דיור, שירותים, תעסוקה, תרבות, מסחר, שטחים פתוחים, אנשים וחוויות.
<ארזה צ'רצ'מן: זה לא משהו שאפשר להשיג במקום קטן עם צפיפות נמוכה.
<ארזה צ'רצ'מן: זה רק אפשרי ביישובים גדולים יותר יחסית עם צפיפות מגורים גבוהה.
<ארזה צ'רצ'מן: למה המגוון חשוב?
<ארזה צ'רצ'מן: המגוון חשוב מפני שיש שונות בינינו.
<ארזה צ'רצ'מן: גם בין האנשים יש שונות.
<ארזה צ'רצ'מן: אם אני גרה במקום שיש מגוון של נשים, מגוון של הרצאות, מגוון של תחבורה, מגוון תיאטרון וקונצרטים, אני יכולה לבחור מה שאני רוצה, מה שמתאים לי.
<ארזה צ'רצ'מן: הנקודה השנייה, האפשרות לעירוב שימוש קרקע.
<ארזה צ'רצ'מן: זה אחד הדברים שהיום מקדמים בתור דבר חיובי.
<ארזה צ'רצ'מן: במקומות שאנחנו גרים, זה לא יהיה רק בניינים.
<ארזה צ'רצ'מן: מי שקרא את הספר של בני פרידן, היא דיברה על מקומות שלא היה עירוב שימוש קרקע בכלל.
<ארזה צ'רצ'מן: היו בתים חד משפחתיים ושום דבר אחר.
<ארזה צ'רצ'מן: יש הרבה מקומות בארצות הברית, שבמקומות כאלה אסור גם גני ילדים ולא שום דבר מלבד הבתים האלה.
<ארזה צ'רצ'מן: מי שגרה במקום כזה שיש רק בתים אחרים, לא קרובים כל-כך אחד לשני, כדי להגיע למשהו אחר, כדי לקנות חלב, כדי לשלוח את הילדים לקנות חלק, אי-אפשר.
<ארזה צ'רצ'מן: המרחקים כל-כך גדולים שהם לא יכולים לעבור את זה.
עליזה לביא: יש עוד שתי דקות.
<ארזה צ'רצ'מן: אפשרות למספר רב של דברים במרחק הליכה ברגל או נסיעה באופניים, אפשרות למערכת תחבורה ציבורית נגישה, נוחה, זולה ותדירה.
<ארזה צ'רצ'מן: אי-אפשר במקום קטן עם צפיפות נמוכה.
<ארזה צ'רצ'מן: תרומה לאיכות הסביבה וניצול יעיל של משאב הקרקע, שזה דבר שהוא מאוד חשוב בשבילנו.
<ארזה צ'רצ'מן: השלכות מעבר לצפיפות: מיקום של שירותים החשובים לחיי היום יום קרוב ככל האפשר לבתי המגורים.
<ארזה צ'רצ'מן: אם אתם גרים בישוב שיש בו צפיפות גבוהה יחסית – הבת שלי גרה בהוד השרון.
<ארזה צ'רצ'מן: הוד השרון זה לא מקום עם צפיפות מאוד גבוהה, אבל הוא מתוכנן בצורה כזאת שהילדים הולכים לבית הספר לבד, הילדים הולכים לקולנוע, לחברים ולחוגים לבד.
<ארזה צ'רצ'מן: פה יש לי בעיה מפני שאני מדברת מנקודת מבט של האישה, מה זה תורם לה שהילדים יכולים לעשות את הדברים לבד.
<ארזה צ'רצ'מן: זה אומר שאני לא צריכה להסיע אותם.
<ארזה צ'רצ'מן: זה משחרר אותי אולי לעבוד שעות רבות יותר, אולי לעבוד במרחק גדול יותר ואולי לנוח וזמן לקרוא.
<ארזה צ'רצ'מן: יש נשים שאומרות לי: כשאת מדברת כך, בעצם את מקבלת את המצב הנוכחי ולא מנסה לשנות אותו.
<ארזה צ'רצ'מן: התשובה שלי לטיעון הזה הוא שאם אני מדברת כארזה, כבת אדם, מותר לי לנסות לשנות את החברה.
<ארזה צ'רצ'מן: בתור אשת מקצוע, אני לא חושבת שיש לי זכות לנסות לשנות את החברה מפני שאני לא יודעת מה טוב לכם.
<ורד סוויד: אבל בראייה בתכנון לעתיד, כשבונים עיר או שכונה ויש תכנון לעוד 10 או 20 שנה, השאיפה היא שבעוד 20 שנה 50% מהגברים יהיו בגן או בבית הספר בלקיחת הילדים.
<ארזה צ'רצ'מן: ביום שישי הם כבר לוקחים את הילדים.
<ארזה צ'רצ'מן: מה שאני מציגה כאן זה תוצאה של כל מיני מחקרים ועבודות של נשים.
<ארזה צ'רצ'מן: אנחנו חושבות שזה עדיף.