GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זיוה אגמי-כהן: אחר-כך הוגשו עוד כמה תלונות אבל אנחנו לא הספקנו להגיש נגדו כתב אישום.
זיוה אגמי-כהן: ביוני, כשהגשנו תלונה נוספת, שוב חזרו על אותה עמדה שני הרופאים וגם העובדת הסוציאלית ציינה כי הבעל מגיע ליחידה באופן סביר ומבצע את העבודה באחריות, מוכן לעזור לחברים ביחידה, לא היה אלים כלפי עצמו וכלפי הסביבה.
זיוה אגמי-כהן: בהחלטה שופט בית-המשפט למשפחה כתב שהוא לא השתכנע כי דווקא גרסת התובעת היא הנכונה והוא השאיר בתוקף איזה איסור שקובע שאסור להטריד אותה אבל הוא ביטל את צו ההרחקה שהיה לבעל.
רבקה רון: התברר לנו שמדובר כאן במשפחה שבעצם לאורך כל 13 שנות הנישואין – כבר 14 שנות נישואין כי הילדה בחודש הבא בת 14 והילד בן 11 – היו בעיות כשבע
רבקה רון: צם מדובר בבני זוג שאף פעם לא היה שום בסיס לזוגיות הזאת, לא שיתוף, לא אמון, לא הבנה, בעצם לא נוצרה זוגיות והזוג היה ביחד ולחוד.
רבקה רון: האיש היה חולה נפש מאובחן כאשר כבר לפני נישואיו הוא היה מאושפז פעמיים באשפוזים שהאישה לא ידעה עליהם, כשהשידוך נעשה על-ידי חברתה הטובה שהיא אשת אחיו והיא הסתירה ממנה את הדבר הזה.
רבקה רון: במהלך הנישואין אמנם לא היו אשפוזים נוספים, אבל הוא היה מטופל בצורה מאוד אינטנסיבית יום-יומית ביחידה השיקומית, במעון היום של המרפאה לבריאות הנפש, וזאת במשך חמש שנים.
רבקה רון: הטיפול היה יום יום, בהתחלה חמישה ימים בשבוע ואחר-כך הוא עבר לארבעה ימי טיפול.
רבקה רון: הוא הוכר וטופל והוא היה מוכר כאדם שקט ולא אלים, אדם שעוזר ומשתף פעולה.
רבקה רון: באיזשהו שלב הם הגיעו לאיזשהו תהליך של ייעוץ זוגי והוא זה שעורר את האמינות ולא האישה.
רבקה רון: האיש נראה כקורבן מכיוון שהאישה היא זאת שתפקדה.
רבקה רון: האישה המסכנה הזאת עבדה מבוקר עד ערב, היא הייתה יוצאת בבוקר מוקדם, מפרנסת בעצמה לבדה את המשפחה, כי הוא לא עבד אלא בשנים הראשונות של הנישואין, וכבר לא היו לה כוחות אבל הייתה יושבת עם הילדים להכנת השיעורים, הולכת לבית-הספר ומעורבת.
רבקה רון: בעצם היא עשתה הכל כשהוא לא עשה שום דבר.
רבקה רון: היא נראתה בעלת כוחות, היא נראתה מתפקדת והיא לא עוררה אמון.
רבקה רון: היא הייתה מאוד עסוקה בעשייה, בפרנסת המשפחה ולא הקדישה זמן לעצמה, לראות מה קורה אתה.
רבקה רון: לא היה לה פנאי לדברים האלה.
רבקה רון: אפילו את קצבת הנכות שהוא קיבל, הוא ידע להסתיר את החלק שהיה מיועד לילדים ובמשך שנים הוא לקח את זה לעצמו וזה כשהאישה מתפרנסת ממשכורת מאוד נמוכה.
רבקה רון: הוא היה זה שנראה שהוא יותר בחלק הרגשי כלפי הילדים.
רבקה רון: היה לו זמן והוא יכול היה לקנות להם במבה, לרשום אותם לכל מיני שבועונים ולבלות אתם.
רבקה רון: מה עוד שהיה לו כסף לעשות זאת.
רבקה רון: האבא הזה, אפילו אחרי כל מה שקרה, יש איזשהו קשר רגשי מאוד חזק והשפעה מאוד גדולה על הילדים ולנו יש בעיה אתה כי עם הפן הרגשי הזה הוא מצליח לעבוד ולנטרל כל דבר שאנחנו עושים.
רבקה רון: המערכת הזאת שנשארה של האבא היא יותר חזקה מכולנו ויש לנו בעיה מאוד קשה עם הדברים שהוא עושה בעזרת בני משפחתו.
רבקה רון: הייתה בעיה כנראה מתחילת הנישואין.
רבקה רון: הם לא יצרו זוגיות אבל היו מאבקי כוחות ואלה היו על הדירה והדירה הזאת זאת הדירה שנשרפה ובעצם חברת הביטוח לא מכירה בנזקים מכיוון שהייתה הצתה של מישהו מבני המשפחה.
רבקה רון: הדירה הייתה רשומה על שם האישה, היא טענה שהיא קנתה אותה לפני הנישואים ומהתחלה, ממש מהימים הראשונים של הנישואים, הוא דרש ממנה שתרשום את הדירה על שמו ועל זה היה המאבק.
רבקה רון: לא היה להם על מה לריב אלא על זה.
רבקה רון: הוא רוצה להיות רשום בדירה שווה בשווה ואילו היא אומרת זה שלי, אני נתתי, אתה לא תהיה רשום.
רבקה רון: זה אומר שהיא לא הייתה בטוחה בנישואים האלה כי כאשר יש שיתוף ויש אמון, נעשות הפעולות הרגילות ואנשים מתחלקים ברכוש ועושים מה שצריך.
רבקה רון: לא הייתה אלימות פיזית.
רבקה רון: האישה לאורך השנים, כפי שהבנו – והכל בדיעבד, מדברים שהיא אמרה – לא טענה לאלימות פיזית.
רבקה רון: היא אמרה שהיו איומים שלו, איומים ברצח עליה ועל הילדים.
רבקה רון: האישה היא אישה פעלתנית מאוד, היא ידעה מה לעשות, היא פנתה ודיווחה והיא פנתה גם לבית-המשפט והוצאו צווי הרחקה.
רבקה רון: היא פעלה בלי לאות.
רבקה רון: היא גובתה על-ידי בני משפחתה, משפחת המוצא שלה הייתה בקשר אתה, במיוחד שתי אחיותיה, והם ליוו אותה ודירבנו אותה ללכת להתלונן במשטרה.
רבקה רון: זאת אומרת, זו הייתה אישה שידעה מה לעשות.
רבקה רון: היא אמנם פסלה כל אפשרות ללכת למקלט והיא אפילו לא רצתה לשמוע על זה והיא אמרה – וזה נשמע מאוד הגיוני – שהיא עובדת, היא מפרנסת, ומה פתאום שהיא תשב במקלט, שירחיקו אותו.
רבקה רון: אי-אפשר היה לשכנע אותה.
רבקה רון: דיברנו אפילו עם בני משפחתה ועשינו זאת מספר פעמים, אבל היא עמדה בשלה ואמרה שהיא לא צריכה להיות זו שמורחקת ושהוא יורחק.
רבקה רון: היא אמרה שהיא עובדת והיא מפרנסת ולכן היא ביקשה צו הרחקה.
רבקה רון: נכון שהיא רצתה להיפרד ממנו, אבל היא לא פתחה תיק ברבנות.
רבקה רון: היא רצתה להיפרד וקיבלה ייעוץ משפטי לגבי הדירה וזה העלה את סיכון בו היא הייתה קיימת כי ככל שהחריף המאבק על הדירה וכל פעם היא הוציאה אותו מהבית, היא הייתה בעצם במצב לא כל כך טוב מבחינתה.
רבקה רון: אף פעם היא לא שידרה במלים שהיא חרדה לחייה וזה גם בגלל אופייה כאישה שבאה עם ההיסטוריה שלה כשהיא עסוקה בעשייה ולא היה לה פנאי להתחבר לרגשות שלה ולראות מה קורה לה.
רבקה רון: האיש כפי שהכרנו אותו עשה חבלות קשות לא במישור הפיזי אלא במישור הרגשי.
רבקה רון: הוא ניטרל את הסמכויות שלה בצורה מאוד מקוממת ואנחנו כאנשי מקצוע מאוד משתדלים לא לתפוס צד, אבל היה מאוד מקומם לראות איך הוא ניטרל אותה.
רבקה רון: זה אגב דבר שקורה גם היום.
רבקה רון: כל דבר שאימא אמרה, הוא אומר לילדים שהם לא חייבים לעשות.
רבקה רון: הילדים האלה משחר ילדותם, מההתחלה, אף פעם לא יכלו להיות בסדר עם שני ההורים.
רבקה רון: אם הם בסדר עם אבא, הם לא בסדר עם אימא, ואם הם בסדר עם אימא, הם לא בסדר עם אבא.
רבקה רון: קונפליקט הנאמנות חגג שם והיה מאוד קשה, דבר שחוזר על עצמו גם היום.
רבקה רון: זאת אומרת, זה הדפוס שהם הכירו.
רבקה רון: כשאנחנו ניסינו לשים את כל הבעיות הצידה ולנסות לקחת את שתי משפחות המוצא ולומר בואו נתמקד בילדים, בואו נעשה שיתוף פעולה לטובת הילדים, מתא המעצר האיש הזה עושה דברים שאנחנו עם כל היכולת המקצועית שלנו וכל מה שאנחנו עושים, אנחנו לא מצליחים לעשות כלום.
רבקה רון: הוא מנטרל כל מה שאנחנו עושים והוא גורם לצורך של הילדים להיות עכשיו עם קונפליקט נאמנות כלפי משפחות המוצא.
רבקה רון: הוא רוצה שהילדים יבקרו ביקורים שווים אצל המשפחה שלו כמו אצל המשפחה שלה, הוא שולח את אחיו הצעיר הרווק, שהוא היחידי במשפחתו שמעורב, שיאמר כל הזמן שזה לא בסדר וכי הם רוצים שהילדים יגדלו אצלם למרות שאף אחד מבני משפחתו לא התנדב לקחת אותם.
רבקה רון: בהתחלה היה אחד האחים שאמר שהוא ייקח אותם ועשה לנו שמות בכל סידור פנימייתי שעמלנו עליו קשות, והילדים כבר התחילו להיות עם תקווה שהנה מוציאים אותם מהפנימייה, אבל אז התברר שזה היה עורבא פרח והוא אמר שהם לא יכולים לקחת אותם.
רבקה רון: עכשיו הם מחבלים בכל הסדרי הראייה כשאנחנו מנסים לתת לילדים בית קבוע ממנו הם יוצאים לפנימייה, שזה בית אח האישה.
רבקה רון: כל הזמן מהכלא, מבית המעצר, הוא מטלפן עשרים פעמים ביום אל הבת בת ה13-, מכין כבר את הסנגוריה ומכין אותה לכך שתגן עליו עד שלפני חודש היא אמרה לו שהיא תגן עליו.
רבקה רון: בתהליך של מנגנוני ההגנה שהיא מפעילה, מנגנוני ההכחשות, היא אומרת שהוא לא עשה שום דבר.
רבקה רון: האישה הזאת ביום ששי לפנות בוקר היא נפטרה, זאת לאחר שהיא שכבה שלושה חודשים, מה13- בספטמבר עם מאה אחוז כוויות כשכולנו היינו בין ייאוש לתקווה, בוודאי המשפחה והילדים, שאולי יקרה נס והיא תבריא.
רבקה רון: כולנו נתלינו במקרים שקרו, אנשים שניכוו בצורה קשה ויצאו מזה, אבל בכל-זאת הזיהומים ממש לאחרונה גברו והיא נפטרה למרות שהיא נלחמה קשה על חייה.
רבקה רון: מיד כשקרה המקרה נכנסנו לפעילות מערכתית מאוד אינטנסיבית.
רבקה רון: קודם כל חיפשנו מי יש לנו בתוך המשפחה שיכול לקחת את הילדים כי אלה היו ילדים ביתיים, ילדים שרגילים לטיפול מאוד ביתי של האימא.
רבקה רון: רצינו לראות אם במשפחה הקרובה מצד שתי אחיותיה שהיו מאוד בקשר אתה, אם הן מוכנות לקחת אותם.
רבקה רון: פנינו גם לאח שהיה פחות מעורב.
רבקה רון: התברר לנו מאוד מהר שאין לנו ברירה אלא לפנות לסידור פנימייתי כי כולם נתנו סיבות שבאמת לא יכלו לקחת את הילדים אליהם.
רבקה רון: נאלצנו ללכת לסידור פנימייתי אבל הטוב ביותר שיכולנו למצוא שזה משפחתון בפנימייה כשהאח של האימא גר מאוד קרוב, מרחק חמש דקות, והוא זמין והוא כל הזמן מגיע למקום.
רבקה רון: היינו צריכים להיכנס למערך פעילות מאוד אינטנסיבית ולהיות בקשר קודם כל עם הילדים, להבטיח את סידורם בפנימייה, להיות בקשר עם הדוד הזה ועם אשתו שזעקו כל הזמן לייעוץ כאשר היה ברור לנו שאי-אפשר לתת טיפול פסיכולוגי מיידי לילדים כי בשלב הראשון אי-אפשר לעשות אתם ממש עבודה פסיכולוגית.
רבקה רון: אחר-כך צריך להיות ליווי פסיכולוגי סביב מה הילדה מקבלת כי יש לה בעיות אחרות כאשר הילד הוא יותר בסיכון עם בעיות רגשיות.
רבקה רון: היום יש להם ליווי פסיכולוגי מקיף דרך הפנימייה.
רבקה רון: היינו צריכים להפעיל בקהילה, לפני שהם הגיעו לפנימייה, פסיכולוגים של השירות הפסיכולוגי כדי להיות בקשר עם כל המבוגרים שכולם היו בטראומה קשה ואחר-כך הלכנו לאפוטרופסות.
רבקה רון: רשות הסעד קיבלה משמורת על הילדים וכאפוטרופסית מונתה אחותה שהייתה בקשרים מאוד טובים איתה.
רבקה רון: היא מונתה גם כאפוטרופסית של הילדים וגם על האישה עצמה.
רבקה רון: חודש וחצי ממשפחת הבעל אף אחד לא פנה ולא שאל שאלות, אבל אני התקשרתי ושאלתי אם הם רוצים לדעת מה קורה עם הילדים.
רבקה רון: אמרו לי כן אבל לקח עוד שבוע עד שהם הגיעו.
רבקה רון: לנו היה ברור שאנחנו צריכים כמה שאפשר לקבל שיתוף פעולה שלהם ואין כאן מקום מצדנו לשום התנגדות אלא לגייס אותם כמה שאפשר עבור הילדים.
רבקה רון: על פניו נראה שאנחנו מצליחים לגייס אותם.
רבקה רון: אח אחד בלבד, אחיו הצעיר הרווק, הראה מעורבות רגשית ואכפתיות אבל מאח אחד לא שמענו והוא גם לא ביקר אותו, האח השני הגיע כשקראנו לו אבל מעבר לזה כלום לא קרה וגם הוא לא ביקר בבית המעצר ולא ביקר את הילדים בפנימייה.
רבקה רון: בשלב זה הצלחנו לפחות ליצור הסכמה שיהיה כאן שיתוף פעולה, אבל אני מוכרחה לומר שאנחנו לא מצליחים במיוחד.
רבקה רון: כנראה שקיים כאן איזשהו דפוס אופייני במשפחת האב, כי כאשר מדברים אתם, חושבים שהם מפנימים ומבינים, אבל אחר-כך הכל חוזר מהתחלה כאילו כלום לא נעשה ושוב מתחילות שאלות בנוסח של למה הילדים לא מגיעים אליהם בצורה שווה כמו שהם מגיעים למשפחת הנרצחת וכולי וכולי.
רבקה רון: למניעת אלימות במשפחה
יעל דיין: משרד הרווחה ומשרד הבריאות, לגבי העניין הזה של צורך לדברים דחופים שאין עליהם ויכוח לגבי תוספות, כל שנה שולחים אותי שאשיג תקציב מהאוצר, ואם אשיג, הם ישמחו לעשות משהו.
יעל דיין: הבעיה היא להשיג את התקציב כי הרי משרד העבודה והרווחה לא מבקש ממני שאני אכין תוכניות הכשרה אם אני אשיג את התקציב.
יעל דיין: כל הכלים בידיכם.
יעל דיין: אתם מבקשים תוספת תקציב, אנחנו דורשים תוספת תקציב לפי ספציפיקציה שהיא כולה בתחומכם כולל תקנים שהם גם כן בתחומכם, ההכשרה שלהם, השימוש בהם או החלוקה שלהם.
יעל דיין: אני מוכרחה לומר שאת התהליך הזה אנחנו עוברים כל שנה וכאן תלוי איזה שר הופך שולחן.
יעל דיין: השר אלי ישי הפך שולחן די בגדול כמו שעשה השר בניזרי בנושא של הרצפטין בבריאות נשים.
יעל דיין: אני לא אומרת שהשר צריך ללכת עד הסוף ולאיים בהתפטרות, אבל באיזשהו מקום לגבי שני השרים האלה של ש"ס – ואף אחד לא יחשוד בי שאני מסתדרת אתם בתחומים אחרים - אמר השר ישי שייתנו לו 150 מיליון שקלים תוספת לתקציב הרווחה והוא ייתן לזה עדיפות ממוספרת לנושא אלימות, ואם הוא לא יקבל, הוא הולך.
יעל דיין: אותו דבר היה עם השר בניזרי בנושא של תרופות נוספות לסל.
יעל דיין: השר כהן, חברי, עמיתי וידידי ישב כאן
יעל דיין: בכיסא הזה, הגיש לנו תוכנית שהיא מתבקשת כמו תגבור מרכזי טיפול לנפגעי תקיפה מינית, ומדובר בסכומים שהם פירורים, שהם קצת יותר מכיבוי שריפה ולא מענה מוחלט, והם לפי קריטריונים של צורך, לא של מאה אחוז של הצורך ולא של חמישים אחוז של הצורך אלא נגיד רבע מהצורך, בין אם זה דירות מעבר, או דירות קלט, או תוספת של תקנים, פריסת עובדים סוציאלים בתחנות משטרה כשיש לנו היום רק 11 בחצי משרה וכאן התוספת כולה היא עוד עשר תחנות נוספות שזה לא נותן מענה לא למאה אחוז וגם לא לחמישים אחוז.
יעל דיין: יש לנו למשל תגבור תוכניות טיפול בילדים עדים לאלימות, נושא שעלה כאן כמעט בכל המקרים שהזכרתם.
יעל דיין: אין נושא שלא עלה סביב השולחן היום ואתמול ובחודשים האחרונים שהוועדה לא רואה את עצמה בית-דין ואנחנו לא כתובת לחתום על המחאות, אבל אנחנו כן חיבור בין צרכים ודרישות מצד אחד ונתינת מענה בין אם זה בצורה של חקיקה או בצורה של תגבור בשטח על-ידי ביקורים, פגישות ועבודה עם ארגונים, כאשר כל שנה בסתיו עולה עניין התקציב.
יעל דיין: לצורך זה אנחנו קיימים.
יעל דיין: זה לא שיש למישהו הנאה לשמוע את הדברים הקשים מאוד ולעשות אנליזה ביחס אליהם.
יעל דיין: יש לנו כאן תוכנית שהיא הרחבת פעילות למניעת אלימות במשפחה.
יעל דיין: למרות שנכנסים כאן למצבים משפחתיים, הדגש הוא על אלימות כלפי נשים.
יעל דיין: התוספת לא מתייחסת לנושא של ילדים בסיכון בפני עצמם כי לזה יש תקציבים נפרדים.
יעל דיין: כפי שראיתם במקרה שילדים מעורבים באלימות כלפי נשים, אז זה נכנס לאותה מסגרת.
יעל דיין: אנחנו מדברים על הפעלת קו חירום ארצי, אנחנו מדברים על סכומים יותר גדולים לארבע מקלטים לנשים או לנערות או מקלט משולב וכאן אנחנו בוחנים את הצרכים.
יעל דיין: זאת אומרת, אין דבר כזה שאומרים טוב שיהיו הרבה מקלטים.
יעל דיין: כשהיו חמישה מקלטים, התווכחנו עם אורה נמיר על עוד חמישה מקלטים פרוסים על-פני חמש שנים אבל היום הבעיה היא לא מספרית אלא הבעיה היא נתינת מענה לצרכים מיוחדים והרחבה לא מספרית אלא איכותית או גיאוגרפית במקומות בהם אין מקלטים.
יעל דיין: יש בעיה קשה מאוד של נערות במצוקה.
יעל דיין: יש בעיה קשה מאוד של שיקום גברים שעל זה יש ויכוח ואני לא חושבת שצריך להוסיף עוד הוסטל לגברים אלימים אלא מבחינה תקציבית אני חושבת שצריך לפתח תוכנית שיקום בבתי-הסוהר שהיא לקויה כאשר יש מקום אחד שזה נעשה כראוי.
יעל דיין: אני אומר במלים עממיות מאוד שנמאס לי לעבוד על מודלים.
יעל דיין: כל שנה אומרים לי שהרעיון הוא רעיון מצוין ונעשה מודל.
יעל דיין: המודלים שהצליחו, וכמעט כולם הצליחו, חייבים בפריסה ארצית כי אחרת אנחנו לא נותנים מענה.
יעל דיין: יש לי מודל מצוין של משהו בבית כלא אחד, בכלא חרמון.
יעל דיין: יש לי עוד מודל לא רע בבאר-שבע בענייני גמילה, יש לי בשרון גמילה מסמים ולאור זה גם גמילה מאלימות שהיא קשורה לסמים.
יעל דיין: אני לא רוצה יותר מודלים.
יעל דיין: יש לנו בכלא אוכלוסייה של 1,200 גברים שיושבים בגין אלימות ואני רוצה שימצאו את המסגרות לכולם.
יעל דיין: בחרמון מטפלים במחלקה שיקומית של ארבעים מיטות וזה יופי, אבל אתם יודעים איפה כלא חרמון.
יעל דיין: חלק מהשיקום זה ביקורים של משפחות או קשר עם מישהו בחוץ והקשר הוא לא רק קשר של איום בטלפון והוא תחת פיקוח.
יעל דיין: אני חייבת את הפריסה הזו.
יעל דיין: יש לי כאן מודלים, יש לי כאן קהילות יעד בתוכנית קדימה וקהילות יעד של המשטרה בתוכנית של מצילה, יש לי 15 ועדות היגוי מקומיות שעושות את ההצלבה הזו עליה דיברנו גם עם המשטרה הקהילתית שאנחנו ראינו בזה חשיבות עצומה.
יעל דיין: הוקמו מודלים ועכשיו אנחנו מבקשים להרחיב בעוד 15 ועדות היגוי כאלה.
יעל דיין: זאת אומרת, הכל תוצאה של מחקרים ושל דברים מקצועיים.
יעל דיין: כל המחקרים מראים שאנחנו לא ממציאים את הגלגל ואין כאן פריצת דרך במובן שמצאנו את הפטנט.
יעל דיין: מחר אנחנו יושבים על נושא התרופות כשיש תרופות שנכנסו בשנה האחרונה אחרי ניסויים ואני דורשת להכניס אותן לסל והן מחליפות תרופות שעשו פחות טוב לפחות אנשים, אבל ברווחה אין פטנט כזה.
יעל דיין: אנחנו ערים גם למתרחש בעולם, לשינוי האוכלוסייה כאן ולמה שמתחייב מזה, אבל הדרישות שלנו בדרך כלל הן אחרי המחקר, אחרי הסקת מסקנות של אנשי המקצוע, מוקם מודל אבל במקרים רבים נעצרים במודל.
יעל דיין: אנחנו מדברים על אוכלוסיות ייחודיות שלא מטופלות דיין ודיברנו כאן על אוכלוסיית העולים כאשר יש גם את האוכלוסייה הערבית שאנחנו רחוקים מלהגיע למימוש הטיפול בה.
יעל דיין: אותה דרך שעשינו עם נשים חרדיות, ועשינו דרך ארוכה, עוד לא עשינו אצל הערבים למרות שיש מקלטים לנערות במצוקה.
יעל דיין: עוד לא עשינו מבחינת התפיסה החברתית.
יעל דיין: אם אני רואה רצח על חילול כבוד המשפחה בדלית אל כרמל וכולנו רואים בטלוויזיה את הגופה של האישה ואחיה הרוצח עומד לידה וכל דלית אל כרמל עומדת מסביב, נשים וגברים וילדים, ומריעים לו על כך שהוא רצח אותה, זו בעיה תרבותית.
יעל דיין: כאן יש לי בעיה לא עם תקציבים ולא זה שהיה צריך לשלוח אותה למקלט כי היא בסיכון, כי בדרך כלל הדרך היא לשלוח אותה לחו"ל אם היו רוצים ממש להציל אותה, ויש מקרים שזה נעשה.
יעל דיין: הארץ היא סבוכה - אולי כמו ארצות אחרות - ובגלל הגורם של הקליטה והמצוקות הכלכליות והמצוקות של התרוגניות, המון דברים טובים יש להם גם בשוליים דברים פחות טובים.
יעל דיין: לכן אנחנו יושבים בתיאום מלא - אני לא מהצד השני של המתרס - עם הגופים המטפלים וגם לא עם המשטרה ומנסים כל הזמן למצוא איפה אנחנו צריכים להחליף את הפתרונות.
יעל דיין: אמר ראש-הממשלה שכאשר נלחמים בטרור, אין הרמטי מאה אחוז, אבל עוד לא הגענו למרווח הזה בין מה שאפשר לעשות לבין מה שאי-אפשר לעשות.
יעל דיין: אף אחד לא יכול להבטיח שבזה גמרנו, שאם נעשה את כל הדברים האלה, שאם יוקצבו חמישים מיליון, מאה מיליון, יוקצב כל התקציב שצריך, ובזה העניין ייגמר.
יעל דיין: ברור שיש דברים שאף פעם הם לא יהיו בשליטה, אבל היום אנחנו לא יכולים לומר לעצמנו עשינו את הכל כדי למנוע את המקסימום הניתן שזה לא המאה אחוז.
יעל דיין: לכן פנינו לראש-הממשלה, אחרי הרציחות האחרונות.
יעל דיין: אני ביקשתי שהוא יקיים פגישה עם כל ארגוני הנשים ועם רונית לב-ארי.
יעל דיין: הגשנו לו את הנייר הזה שכולם כבר מכירים אותו בעל-פה.
יעל דיין: הסכום המתבקש כתוספת הוא 48 או 50 מיליון שקלים וזה מפורט ואי-אפשר בלי אף אחד מהדברים שמופיעים כאן.
יעל דיין: דבר נוסף שביקשנו, ביקשנו משר העבודה והרווחה באופן סופר דחוף לחדש את העבודה של הוועדה הבין-משרדית שהיא למעשה הניבה את המחקר הטוב ביותר ואת המסקנות אותן אנחנו מיישמים בכל הדברים האלה.
יעל דיין: הוועדה ישבה שנה וחצי ואחרי-כן הופסקה פעולתה.
יעל דיין: התקציבים שיש במסקנות הוועדה, סך כל התקציב שהוא פרוס על פני ארבע-חמש שנים היה כתשעים מיליון ואפשר לומר שמדובר במאה מיליון עם השינויים שחלו.
יעל דיין: בשנה שעברה לא קיבלנו את מלוא החלק היחסי ליישום המסקנות והשנה אני רואה שחלק נכנס כאן בתוכנית העבודה.
יעל דיין: בנוסף לזה יש תקציב שהוקצה עכשיו למגזר הערבי שביקשנו ממשרד ראש-הממשלה, כאשר את אותו חלק שמוקצה לנשים ערביות שהוא כללי לקידום ולאו דווקא לאלימות, ביקשנו להעביר לרונית לב-ארי כדי שהרשות תנתב את הכספים הללו.
יעל דיין: באותו אירוע ראש-הממשלה התחייב לנו בפני שר העבודה והרווחה שהוא יעשה את כל מה שביכולתו כדי להשיג את התקציב הנוסף הזה.
יעל דיין: הוא חזר על זה בישיבת סיעה שלנו אתמול כדבר מוגמר.
יעל דיין: שר העבודה והרווחה, מלבד לשלוח אותי חזרה לאוצר אומר שאכן ראש-הממשלה דיבר עם שר האוצר אבל יש בעיה קטנה והיא ששר אוצר לא רואה את זה כהמלצה מחייבת וכנראה שבסופו של דבר נקבל רק את מחצית הסכום.
יעל דיין: אני לא אשקוט.
יעל דיין: אני לא רוצה להשוות את הסכום לסכומים שגופים אחרים מקבלים בלי רציחות.
יעל דיין: בעניין הזה אני לא אוותר אפילו לא על שקל אחד מתוך החמישים מיליון כי אני חושבת שהסכום של חמישים מיליון שקל זה המינימום שצריך להיות וזאת לא גחמה שמתחשק לי לקבל חמישים מיליון שקלים נוספים.
יעל דיין: בפירוט הזה אין דבר אחד שניתן לוותר עליו.
יעל דיין: כאשר יש לחץ פוליטי, כשאני באה לראש-הממשלה והוא ממפלגתי ושר העבודה הוא ממפלגתי, זה הופך להיות עניין פוליטי שלא הייתי רוצה בו.
מנחם וגשל: אני רוצה להמשיך את הדברים שאת אמרת.
מנחם וגשל: בכתיבת התוכנית הזאת לא באנו בדברים לא עם מנכ"ל משרד העבודה ולא עם שר העבודה, במטרה להטיל על הוועדה כאן להשיג את התקציב, אבל אני מודה על האמת שברור היה שאם אנחנו לא הולכים כאן בשותפות של מאמצים לנסות להביא את התוכנית הזאת למימוש, זה לא ילך.
מנחם וגשל: אני מאוד מצטער - אני בטוח שזה גם בשמך וגם בשם כל היושבים כאן – שצריך היה לקרות רצח של שלוש נשים כדי שגם זה יעזור למאמץ הזה.
מנחם וגשל: חבל מאוד שזה המצב אבל מסתבר שבלי זה מאוד קשה להתקדם.
מנחם וגשל: העובדה שאסור לוותר בתקציב הזה ולו על אגורה אחת לא מפני שאנחנו ביקשנו חמישים מיליון ולכן נסתפק ב25- מיליון שקלים אלא מפני שאני מאוד מסכים אתך, ואני גם חושב שזה נכון לדיון כאן, שלא צריך להמציא כל הזמן מודלים חדשים.
מנחם וגשל: לכולם כבר נמאס מהמודלים.
מנחם וגשל: כל הזמן ממציאים מודלים חדשים ושוכחים מה שקיים וגם אי-אפשר לתחזק את מה שקיים.
מנחם וגשל: אני חושב שיש משהו שחסר כאן בכל העניין שעליו דיברנו בישיבה היום.
מנחם וגשל: אני רוצה לומר לכולכם שאני יום אחרי הרצח בכרמיאל התבקשתי להתראיין – ביקש ממני השר ואחר-כך פנה אלי הדובר – לגלי צה"ל ואני מוכרח לומר שכשהתכוננתי לראיון הזה, למדתי את הנתונים, עמדתי די חסר אונים ובמסגרת הראיון הייתי עוד יותר חסר אונים מפני שזה לא עניין של הכתובת כתובה על הקיר אלא הייתה כאן איזו תחושה שיש כאן תסריט כמו בטרגדיה יוונית, שרץ לנו מול העיניים, שאנחנו רואים בדיוק איך הוא מתפתח ולאן הוא מגיע ואנחנו מרגישים שאנחנו עומדים מהצד ולא יכולים להתערב בו ולא יכולים לעצור אותו בזמן שזה לא יכול להיות שאנחנו כחברה לא נוכל להתערב בתהליכים האלה.
מנחם וגשל: אני חושב שטוב עשית כשלחצת וטוב עשתה הממשלה או ועדת שרים שהחליטה על העובדה שהוועדה הבין-משרדית צריכה להמשיך להתקיים מפני שאני חושב שהדברים האלה לא יוכלו להיפתר אם הם לא ייעשו בעבודה משותפת וברצף של חשיבה, רצף לוגי של טיפול בתופעה הזאת.
מנחם וגשל: ממה ששמענו כאן היום, לי בכלל אין ספק שכל גוף פה עשה את המיטב שיכול היה לעשות.
מנחם וגשל: אם כל אחד עושה את המיטב שיכול היה לעשות, אנחנו ממשיכים בטרגדיה הזאת עליה דיברתי.
מנחם וגשל: כנראה, וזו גם המסקנה שלי בעניין, שהחלק החסר הוא לא ממה שעושה כל גוף אלא ברצף, בקשר שבו עושים כל הגופים, בין אם אלה הגופים שנמצאים בקהילה, בין אם אלה משרדי הממשלה השונים והמקום היחיד שבו אפשר לדון זאת הוועדה הבין-משרדית.
מנחם וגשל: בלחצה של חברת הכנסת יעל דיין הוחלט לחדש את עבודת הוועדה הבין-משרדית.
מנחם וגשל: המנכ"ל ביקש ממני לרכז את העבודה כשהוא יהיה יושב-ראש הוועדה.
מנחם וגשל: אנחנו נתחיל להריץ את העניין הזה בקרוב.
מנחם וגשל: אני כבר מזמין היום את כל מי שחושב שיש לו מה לומר.
מנחם וגשל: חברת הכנסת יעל דיין ביקשה להעביר אליה וזה בסדר גמור, ממילא היא בוועדה, אבל כל מי שרוצה להעביר חשיבה, מחשבה שצריכה להידון במקום הזה, אני מזמין אותו להעביר את החשיבה הזאת מפני שזה יהיה המקום שבו הדברים יצטרכו להידון.
מנחם וגשל: אני רוצה לומר שני דברים בחלק שנדמה לי שהוא החלק המקצועי של העניין וכרגע אני אומר את דעתי.
מנחם וגשל: אני צריך מאוד להיזהר כי אני מניח שהדברים יעלו בוועדה ואני אהיה זה שירכז את הוועדה.
מנחם וגשל: כשאני שומע את הדברים שנאמרים כאן, ואני שומע את הדברים לא מהיום, יש לי הרגשה שכל עוד לא תהיה הבנה שהתמודדות עם התופעה של אלימות נגד נשים – וזה כרגע העניין ואני לא רוצה לדבר על הילדים בסיכון למרות שגם שם יש לי מה לומר – זאת מומחיות מיוחדת, וכל עוד לא יהיו העובדים בשטח – אני מדבר כרגע על המקלטים – שמבינים ויכולים גם לטפל באישה, שמבינים את הנושא של אלימות נגד נשים, כשהם חלק מההבנה של האלימות במשפחה, הם לא יוכלו לתת לאישה את העצה הנכונה.
מנחם וגשל: ברשותכם, זאת לא הרצאה, בעל הטורים אומר משפט מאוד יפה שכדאי לזכור אותו, כשהוא מגדיר את הסמכות, הוא אומר שהסמכות ניתנת למי שהוא מוסמך לתת עצה לנסמך והוא יכול לסמוך עליו.
מנחם וגשל: אני חושב שזאת נקודת המפתח.
מנחם וגשל: אני היום הגעתי לכאן לדבר על העניין הזה והעניין הוא שצריכים להיות עובדים בשטח שהמומחיות שלהם – גם התוספת וגם המומחיות – היא זאת.
מנחם וגשל: אני מסכים שלא כל אישה צריכה ללכת למקלט, לא בגלל שצריך לתת לגבר את הפרס שהוא יישאר בבית וגם לא בגלל שתמיד צריך ללכת למקלט, אבל גם לא צריכה להיות עמדה של העובד שמדבר עם האישה.
מנחם וגשל: לא יכול להיות שכאשר מדברים עם האישה על המקלט, העובד שמדבר על זה בעמדות שלו יש לו משהו נגד העניין הזה.
מנחם וגשל: זה פתרון שהוא פתרון חירום, שהוא זמני, שהוא מתחבר חזרה עם הקהילה אבל כאן זה עניין של שינוי עמדות.
מנחם וגשל: הוועדה הבין-משרדית חשובה כי שינוי עמדות הוא לא רק אצל העובדים הסוציאלים האלה אלא שינוי העמדות האלה צריך להיעשות גם עם החוקרים, שינוי העמדות האלה צריך להיעשות גם עם אנשי המשפטים ולכן כולם חברים בוועדה וכאן צריך לצאת למסע הסברה מאוד רציני.
מנחם וגשל: אין כאן טובים ורעים, זה לא שהשופט שישב בדין כאן היה הרע, אבל כל עוד הוא לא יהיה מודע למשמעויות של הדברים, אז באינטרפרטציה שהוא נותן למרווחים שיש בו בין עונש המינימום לעונש המקסימום, הוא ילך לאן שהוא בא מהבית והוא יבוא מהבית רק אם אנחנו נלך עם הסברה נכונה שגם הם יבינו מה הן המשמעויות של מה שעלול לקרות מהעניין.
מנחם וגשל: לכן אני מאוד מברך על הניתוח הזה.
מנחם וגשל: אני מוכרח לומר שלא התחלתי היום את העבודה ואני מכיר את התופעה.
מנחם וגשל: הניתוח של היום של שלושת המקרים שאני לא רוצה כרגע להיכנס אליו, הוא לימד אותי באיזה מקומות נעשו דברים וצריך ללכת לחוליות אחרות ובאיזה מקומות אנחנו עצמנו לא בטוח שהצענו את ההצעות הנכונות במקום ואין לי טענה לאף אחד.
מנחם וגשל: אני אומר שבעניין הזה צריכה להיות מומחיות מיוחדת.
מנחם וגשל: כאמור, הוועדה הבין-משרדית תתחיל לפעול.
מנחם וגשל: אני חושב שאנחנו צריכים לדבר באמת על רצף שירותים שמתחיל בחיזוק הקהילה, בחיזוק גם בתקן וגם במודעות וגם בהדרכה, וממשיך עם חיזוק כזה שלא ייווצר מצב שתהיה אישה שצריכה את המקלט ולא יכולה לקבל אותו, והאישה שצריכה מקלט מיוחד, צריכה שיהיה לה מקלט מיוחד, אבל קודם כל היא צריכה גם לדעת שהיא צריכה אחר-כך לחזור ומישהו צריך להמשיך לעבוד אותה.
מנחם וגשל: התוכנית הזאת כפי שבנינו אותה, בנינו אותה כך שהיא עונה על הרצף.
מנחם וגשל: אני מזהיר, בדיוק כמו שהזהרתי בכנס שהיה עם המשטרה וקציני המבחן, זאת טיפשות חברתית, ואני מפרגן לגמרי למשטרה, להוסיף מאתיים חוקרי נוער במשטרה – והמשטרה מסכימה אתי בעניין ולכן אני אומר את הדברים כאן – בלי להוסיף קציני מבחן.
מנחם וגשל: ברגע שהוסיפו מאתיים חוקרי נוער למשטרה, הם מייצרים עוד תיקים והם בעצמם מתוסכלים מהעובדה שאין מי שממשיך אחר-כך את התהליך הזה.
מנחם וגשל: אני מזהיר שלא נלך כאן ונעשה אותו הדבר.
מנחם וגשל: אנחנו צריכים לבנות כאן רצף שלם.
מנחם וגשל: אין טעם במקלטים אם אין עובדים בקהילה, אין טעם בעובדים בקהילה אם אין מקלטים, והתוכנית הזאת היא תוכנית שנותנת משהו סגור.
מנחם וגשל: זאת פריצת הדרך בה ולא מודלים חדשים, אלא רצף שירותים.
מנחם וגשל: בלי רצף שירותים ובלי מודעות של כל משרדי הממשלה, אין לנו לאן ללכת בעניין הזה.
מנחם וגשל: נעמוד מול התסריט הזה, נמשיך לראות איך הוא זורם לנו מול העיניים ושום דבר לא יעזור לנו.
מנחם וגשל: נעשה את כל החוליות האלה, אבל אני לסיועך בכל מקום ובמקום שבו אני צריך לעשות אני אעשה את מה שאני צריך לעשות כדי להבטיח שנקבל את זה כדי להבטיח את הרצף ולא שייתנו לנו איזה קטע ויאכילו אותנו בפיתיון הזה ואחרי שנה יאמרו לנו שנתנו לנו 25 מיליון ואנחנו עומדים באותו מצב.
יעל דיין: אני מבקשת שהוועדה הבין-משרדית תתעלם מכל הקטע הפוליטי ומזה שהכנסת יוצאת לחופשה.
יעל דיין: אני חוזרת ומבקשת.
יעל דיין: כל מחשבה שיש לכם, תעבירו אלינו.
יעל דיין: אנחנו נעזרים הרבה מאוד באנשים שמכירים את החסר או את העודף או את הדברים שצריך בשטח.
יעל דיין: כל מחשבה שיש שקשורה בתיקוני חקיקה, אני מבקשת שפשוט תעבירו אלינו.
יעל דיין: מדי פעם אנחנו מתכנסים לגבי אוכלוסיות שונות בנפרד.
יעל דיין: בנושא עולים או עולות בסיכון ישבנו השנה פעם אחת עם שרת הקליטה ויש אחראי על אלימות במשרד הקליטה.