GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית עירון: היום אנחנו פותחים קו פתוח לגברים: אל תרים יד, תרים טלפון.
אורית עירון: יש הרבה מאוד פניות של גברים ובעקבות הפניות של הגברים, שזה משהו חדשני, נצטרך גם לתת שירות לגברים האלה.
אורית עירון: לאור התקציבים של המרכזים, צריך לחשוב על הגדלת תקציב המרכזים שלא עומד בדרישות ההולכות וגוברות של האוכלוסייה.
יעל דיין: למרכזי הסיוע?
אורית עירון: המרכזים לטיפול באלימות במשפחה.
יעל דיין: שוב, זה עניין של תקנים.
סימה גורן: אני מייצגת את ארגוני הנשים, שיושבים ברגע זה בדיון על התקציב שלהן.
סימה גורן: אני מוכרחה לומר, שהן כורעות תחת הנטל, אנחנו לא מקבלים סל, לא מקבלים תקצוב של 80%, אנחנו משתתפים במימון של 44% בכל מקלט, לנו יש שני מקלטים, שלושה מרכזים, אנחנו לא מקבלים את התקציב שאנחנו צריכים לקבל במרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה.
סימה גורן: אנחנו מטפלים בין 240 ל-300 תיקים כאשר התקצוב הוא ל-160 תיקים, אנחנו לא מקבלים במקלטים את התקצוב המלא, אנחנו מוסיפים קרוב ל-44% ועשינו את התחשיב מספרית, נשלחו מכתבים למשרד העבודה והרווחה - - -
מנחם וגשל: אנשי ויצ"ו היו אצלי.
סימה גורן: נכון, אני יודעת.
רענן כהן: אתמול הייתי בביקור בויצ"ו, בבית ספר בעפולה, פשוט לתפארת.
מנחם וגשל: הנושא של 75% הוא נושא שדיברנו עליו, חבל לדבר עליו שוב, העובדה שאתם מתקצבים יותר מאשר 25% זה מפני שאתם חושבים שאתם רוצים לתת סטנדרטים טובים יותר מאשר הממשלה נותנת וזה בדיוק מה שארגונים צריכים לעשות.
מנחם וגשל: הטענה שלכם, בבסיס שלה, לפי מה שהוצגה בפניי הייתה, שאם אנחנו ניתן את 100% יחד עם הרשויות המקומיות, אז תהיה לכם האפשרות לתת את התגבור, וזה בדיוק הנושא שהעמדנו אותו לפני משרד האוצר.
מנחם וגשל: זה לא עוד פעם ועוד פעם, זה פעם אחת.
סימה גורן: אבל אתם מסתמכים על הרשויות מקומיות, שלמעשה לא ייתנו את התקציב לכך.
לאה אהרונוב: אני רוצה לומר, שהמקלט במגזר הדתי לאומי מסורתי נכנס בתוך התקציב לשנה הבאה, אנחנו מקוות שזה אכן כך.
מנחם וגשל: לאחר בדיקה שעשינו, הודענו, שאין לנו צורך ביותר מקומות, אמרתי את זה גם לשר אתמול, אבל יש צורך ייחודי מבחינת הטיפול בנשים במגזר הדתי לאומי.
מנחם וגשל: אם זה ייכנס לתקציב 2001, כן או לא, אני אגיד לך כשאראה את התקציב.
רינה בר-טל: אני רוצה לשאול שאלה אחת דווקא לגבי הגברים המכים.
רינה בר-טל: האם מרכז נועם ממשיך - - -
רענן כהן: היום אני אמור לבקר שם.
יעל דיין: בכל שנה סוגרים אותו ופותחים מחדש.
רינה בר-טל: לכן אני שואלת.
מנחם וגשל: היה מכרז והוא ממשיך לעבוד.
רינה בר-טל: השאלה שלי בעניין הזה שמתחברת לדברים נוספים שעלו כאן, האם יש בתוכנית להקים דברים נוספים מהסוג הזה?
רינה בר-טל: אני חושבת שכולנו צריכות לכתוב מכתב או להיפגש עם שר האוצר על מנת להזיז ולקדם את הנושאים הללו.
יעל דיין: מדובר בדברים שאנחנו עוסקים בהם יום יום, הדברים שנשארו פתוחים הם לרוב נושאים שנכנסים למסגרת של הוועדה הבין-משרדית בצורה הטובה ביותר.
יעל דיין: רוצה לציין שלצערי, מלבד הצעות לסדר שהיו במליאה, דוח העוני - אנחנו קוראים לזה - בגלל קדימויות אחרות, עבר ביעף, והכנסת, כמו ארגונים אחרים, עברה לסדר היום, לצערי, ואנחנו, כמדי פעם כשיש דוח שמצביע על כיכוב נשים בתחומים מסוימים - בדרך כלל זה לא לטובה – מקיימים דיון בוועדה.
יעל דיין: אנחנו מבחינים בדוח של השנה, שמיותר לציין, הוא מתייחס לשנת 99', אבל אנחנו איננו רואים הבדלים גדולים, זאת אומרת, אינני רואה ששנת 2000 תביא איזה שהוא מהפך.
יעל דיין: אנחנו רואים, כפי שאמרתי, גם כיכוב של נשים, למרות שהדוח עצמו איננו מבדיל בין המינים.
יעל דיין: אנחנו רואים את התוואי הכללי שנמצא במשק: יותר מובטלות, יותר עניות - אני מדברת על נשים עכשיו - באזורים שהם אזורי פריפריה, קשור להשכלה וקשור לרמת השכר הכללית של נשים, שנקודת ההתחלה שלו היא נמוכה יותר מאשר של גברים, כך שכשאנחנו מגיעים לעוני, נקודת ההתחלה היא נמוכה.
יעל דיין: זו לא נקודה שוויונית שהנשים מהנקודה הזו ככה קפצו קפיצת מדרגה למטה, אלא נקודת ההתחלה של שכר נשים, עבודת נשים, אפשרות של נשים לעבוד, שוויון הזדמנויות לנשים, נמוכה מלכתחילה.
יעל דיין: נוסף לזה, כאשר אנחנו מקבלים דיווח שאחד המרכיבים הבולטים בו זה הנושא של חד הוריות - וזה כן מופיע כנתון בדוח - מיותר לציין שכשאנחנו מדברים על משפחות חד הוריות, אחוז הנשים גבוה ביותר.
יעל דיין: אנחנו מצאנו לנכון היום לדון גם בקורלציה בין בריאות ועוני, בריאות נשים ועוניין של הנשים.
יעל דיין: החומרים שעומדים לפנינו, מלבד מה שנשמע כאן, זה הדוח המשותף לג'וינט ולמכון ברוקדייל, זה בנושאים של בריאות והכנסה, ואם אנחנו בוחנים את אוכלוסיית הנשים הענייה במדינת ישראל, אנחנו רואים קורלציה ממש מובהקת לגבי מחלות, שהן מחלות של נשים, או עלייה באחוז החולות, גם במחלות שאינן מאפיינות נשים.
יעל דיין: זאת אומרת, לא רק סרטן השד, לא רק אוסטיאופורוזיס, לא רק דברים שקשורים בפריון או בהריון, או בתמותת נשים בלידה וכן הלאה, גם במחלות הכלליות אנחנו רואים עלייה במספר הנשים החולות.
יעל דיין: זה לא רק היבטים שהם רפואיים, וכאן אולי הוועדה יכולה - אינני רוצה לקבוע מסקנות מראש - אבל אין בכלל ספק שהנגישות של נשים עניות למערכת הבריאות, למרות שאין לי כאן ביקורת על המערכת עצמה, אבל הנגישות שלהן, בעיקר בדברים שקשורים במניעת מחלות, היא איננה מספקת.
יעל דיין: המוטיבציה שלהן, הידע שלהן, הזמינות של אותם שירותים בשכבות שעליהן אנחנו מדברים היא פחותה משהייתה, וכאן אנחנו אולי נוכל לדרוש הרחבה של השירותים ויצירת מצב שהשירות יגיע לאישה ולא האישה תצטרך להגיע לשירות.
יעל דיין: בשעתו עסקנו בזה בכל מיני היבטים, בעיקר בנושא כמו ממוגרפיה, ודובר אז על ממוגרפיה ניידת, ממוגרפיה שתגיע לאותו מקום שהאישה בגלל העוני, טיפול בילדים, מחסור, חוסר מודעות, כל הדברים האלה יחד אינה מגיעה בעצמה.
יעל דיין: אנחנו מעונינים ששירותי הבריאות יגיעו אליהן באותם דברים שהן מנועות, בגלל סיבה כזו או אחרת, לבוא לאותם מרכזים שמציעים להם את השירותים האלה.
יעל דיין: בוודאי מאחר שהן כולן מבוטחות.
יעל דיין: זאת אומרת, אין לנו העניין של מי מבוטחת ומי לא.
יעל דיין: יש התפלגות בעניין ביטוח משלים, אבל לא ניכנס לזה, כי זה נכנס לשכבות אחרות.
יעל דיין: אני אבקש מגברת לאה אחדות מהמוסד לביטוח לאומי לפתוח, ואחריה נשמע את פרופסור ג'ולי צויקל, מהמרכז לבריאות האישה.
יעל דיין: אני מאוד מודה לך שבאת.
יעל דיין: מבחינה גיאוגרפית, יש לנו ריכוזים בדרום - גם בצפון, אבל הדרום הוא עני יותר - ירושלים בין הערים, והדרום הוא עני יותר מהצפון.
יעל דיין: באוניברסיטת בן גוריון ובבית חולים סורוקה יש מערכת שלמה שעוסקת בנתונים הספציפיים.
יעל דיין: מאחר שיש שם גם אוכלוסייה בדואית גדולה, אוכלוסיית עולים גדולה, אז יש לנו מודל – לצערי, לא במובן הטוב, אלא מודל למצוקות, לכן אני מאוד מודה על העזרה והשותפות.
יעל דיין: קיבלתי גם חומר מגברת דרורה פריזר, שהוא חומר מחקרי, לא נספיק להעביר אותו היום, אבל מן הסתם נעשה עוד ישיבה בנושא הזה.
יעל דיין: גברת לאה אחדות, בבקשה.
לאה אחדות: מתייחסים ליחידה משפחתית.
לאה אחדות: חלק מהיחידות המשפחתיות הן בנות נפש אחת, גברים או נשים, חלק מהן הן יחידות עם שני הורים, אנשים נשואים, או שחיים ביחד באותו משק בית.
לאה אחדות: אם זה משפחות חד-הוריות, אז זה מפרנס אחד, או הורה אחד - לא בהכרח מפרנס.
לאה אחדות: לכן, בעצם כשאנחנו מדברים על נשים ועוני, אני יכולה באותו מובן, למעט האוכלוסייה של המשפחות החד-הוריות, שהיא באמת מאופיינת, רובה ככולה, שההורה היחיד הוא אישה ולא גבר.
לאה אחדות: אבל לגבי כל המשפחות האחרות, אני יכולה באותו אופן לדבר על גברים ועוני, גברים שהם יחידים, או שהם נשואים וחיים עם בנות זוג.
לאה אחדות: לכן, אין לנו ניתוח ביחידה המשפחתית של אישה, אבל כן ניסיתי להרחיב את היריעה ולהוציא כמה נתונים, כדי שנסתכל על התמונה בכללותה וננסה לענות על השאלה הבאה: האם באמת כשאנחנו מדברים על אוכלוסיית הנשים, להבדיל מאוכלוסיית הגברים, האם אנחנו רוצים ייצוג יתר באוכלוסיית העוני של אוכלוסיית הנשים?
לאה אחדות: אם אני מדברת על המשפחות החד-הוריות, ואני אתחיל איתן, כי שם זה פשוט, היחידה המשפחתית קשורה לאישה כמעט ב93%- מהמקרים.
לאה אחדות: אני מסתכלת על כל המשפחות החד-הוריות באוכלוסייה, ואני מסתכלת על המשפחות החד-הוריות העניות ואני רוצה לאפיין אותן קצת.
בדוח שלנו: אם אני מסתכלת על המשפחות העניות, המאפיין הוא ברור מאוד: ב75%- מהמשפחות העניות החד-הוריות אין מפרנס, אין הכנסות מעבודה, כאשר הסיבות יכולות להיות סיבות שונות.
בדוח שלנו: אין לנו בסיס נתונים.
בדוח שלנו: הבסיס שמשמש אותנו לממצאי העוני לא נותן לי מספיק מידע על שוק העבודה מהבחינה הזאת, האם האישה חיפשה עבודה והייתה מובטלת ולא מצאה, האם באופן וולונטרי היא העדיפה לא להיות בשוק העבודה.
בדוח שלנו: אני כן יודעת שמרבית המשפחות האלה, החד-הוריות העניות, אכן נתמכות על ידי מערכת הרווחה, בעיקר אנחנו מדברים על גמלה להבטחת הכנסה, מזונות וקצבת שארים לאלמנות.
בדוח שלנו: אני רוצה להציג את גברת ברנדה מורגנשטיין, שהיא מנהלת אגף מחקר בכל תחום הגמלאות, והיא ודאי תוכל לתת קצת מידע לגבי פעילותה של המערכת שלנו.
בדוח שלנו: רק ב25%- מהמשפחות העניות יש מפרנס, ואף על פי שיש מפרנס, ההכנסה עדיין נמוכה מקו העוני, וסביר להניח שהשכר הוא נמוך, או שהמשרה היא חלקית.
בדוח שלנו: זאת אומרת, שאם אנחנו מנסים לאתר את הבעיה של עוני במשפחות חד-הוריות, ואפשר לעשות ניתוחים, למשל, אפשר להוריד את הקשישים מפה ולהסתכל רק על נשים בגיל העבודה, מבחינת המדיניות, איך אנחנו מסייעים למשפחות האלה להגדיל את מקורות ההכנסה שלהן.
בדוח שלנו: האם אנחנו מסתמכים רק על הקצבה ודוגלים בהגדלת הקצבאות, או שאנחנו נוקטים מדיניות אחרת, שמנסה לשלב יותר משפחות חד-הוריות בשוק העבודה.
בדוח שלנו: אם כן העוני פה הוא עוני במצב שיש מפרנס אחד, וברוב המשפחות העניות המפרנס הזה אין לו הכנסות מעבודה, מה גם שהמערכת שתומכת, יחסית לרמת החיים, הקצבה בקושי שומרת על ערכה.
בדוח שלנו: זאת אומרת שיש לנו ביחס לשכר הממוצע איזו שהיא שחיקה בערך הקצבאות, וגם מה שאנחנו מבטיחים היום לאדם שאינו עובד בכלל וכל הכנסתו היא הקצבה של הביטוח הלאומי, קשה לנו להבטיח לו הכנסה שעולה על קו העוני.
בדוח שלנו: כשאני הולכת לנשים בכלל ואני מתייחסת לשאלה כמה מאוכלוסיית הנשים מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל, אני מסתכלת - 52% בערך.
בדוח שלנו: אני מסתכלת על נשים בעוני, אני פשוט סופרת נשים במשפחות העניות, אני רואה שיש להן קצת יותר ייצוג יתר.
בדוח שלנו: זאת אומר, יש לי בערך 55% מהנפשות העניות, מעל גיל 18, כי השאר זה ילדים.
בדוח שלנו: הדבר נובע בעיקר מהתכולה הגבוהה בקרב משפחות חד-הוריות.
בדוח שלנו: זאת אומרת, יש לנו בערך 342,000 נשים מבוגרות, מעל גיל 18, שהן מוגדרות כעניות, מתוך 625,000 נפשות מבוגרות עניות.
בדוח שלנו: אם אני מסתכלת על האוכלוסייה הקשישה, וכמובן שאנחנו יודעים שבאוכלוסייה יש לנו, בגלל תוחלת החיים ובגלל ההגדרה שלנו של קשיש, עם כללי הזכאות מעל גיל 60, לא מעל גיל 65, ויש לנו יותר קשישות באוכלוסייה, אז אנחנו יודעים ש64%- מהאוכלוסייה הקשישה הם נשים, ואני מקבלת גם ש67%- מהקשישים העניים הם נשים.
בדוח שלנו: זאת אומרת, אינני רואה איזו שהיא תופעה, במדדים האלה, של ייצוג יתר של אוכלוסיית הנשים, אבל זה גם כרוך יותר בתפיסה שאני מסתכלת על היחידה המשפחתית.
בדוח שלנו: לא מעניין אותי עכשיו אם היא חד-הורית או דו-הורית, אני מסתכלת על היחידה המשפחתית ועל רמת חייה.
בדוח שלנו: אנחנו יכולים להסתכל על הנשים העניות, זאת אומרת, על נשים שחיות במשפחות עניות בגיל העבודה, שזה 18-60, יש לנו כ253,000- נשים עניות כאלה, כי המספר שאמרתי קודם כולל גם קשישות, ואנחנו רואים שבקרב הנשים שחיות במשפחות העניות רק 13% מהנשים העניות עובדות, כאשר רובן עובדות משרה חלקית.
בדוח שלנו: הגדרנו חלקיות, פחות מ35- שעות לשבוע.
בדוח שלנו: הנשים העניות גרות במשפחות, או שאין בכלל מפרנס, או שבדרך כלל, אם יש מפרנס, יש מפרנס יחיד, ומעטים מאוד המקרים שהן המפרנסות היחידות.
בדוח שלנו: זאת אומרת, התמונה היא חמורה.
בדוח שלנו: בכלל לא חשוב לי אם השינוי מ98- ל99-, אחוז העניים עלה בחצי אחוז, ומ97- ל98- הוא דווקא ירד בשתי עשיריות האחוז.
בדוח שלנו: אני מסתכלת על 3 השנים האלה כמקשה אחת, ואני אומרת שהתמונה שמצטיירת מן הנתונים האלה היא תמונה שלא מחמיאה לחברה הישראלית.
בדוח שלנו: אבל אנחנו לא רואים את מלאכתנו מסתיימת בזאת, אנחנו רוצים לראות באמת איך אנחנו יכולים לסייע למשפחות להגדיל את מקורות ההכנסה שעומדים לרשותן.
בדוח שלנו: אני חושבת שהגישה של הביטוח הלאומי היא גישה מאוזנת, היא גישה שאיננה שמה את כל יהבה על שוק העבודה, כי אנחנו יודעים שגם בשוק העבודה יש בעיות, גם אלה שרוצים לעבוד, לא מוצאים עבודה, אין מספיק מקומות עבודה.
בדוח שלנו: וגם אלה שרוצים להשתתף בכוח עבודה, אנחנו לא נותנים את כל הסיוע שיתמרץ אותם להשתתף בכוח העבודה, ומצד שני, אנחנו גם לא חושבים שהפתרון נמצא רק במערכת הקצבאות ואיננו מתעלמים לחלוטין משוק העבודה.
בדוח שלנו: אנחנו כן רוצים לעשות את ההבחנה: למי שיש פוטנציאל תעסוקתי ואין לו בעיות בריאות, או מוגבלות אחרת של תפקוד יומיומי בשוק העבודה, אנחנו חושבים שנחוצה מדיניות גם במאקרו וגם במיקרו, כדי לשכנע אנשים להשתתף בכוח העבודה, כדי לעזור להם למצוא עבודה, אם אכן הם מחפשים עבודה, ולסייע בצורות של תמריצים יחד עם מערכות אחרות.
בדוח שלנו: לאנשים שאינם יכולים לעבוד ולא נדרשים לעבוד, למשל הקשישות שמקבלות מינימום קיום של 1,600 ש"ח, ורובן הן יחידות, אנחנו בהחלט חושבים שאנחנו צריכים להגדיל את הקצבאות, כי אין לנו שום מערכת אחרת שתוכל לדאוג להן, לא הכנסה ממקורות אחרים, כל העניות וכל הקשישים העניים, אין להם מקורות הכנסה חוץ מקצבת הביטוח הלאומי, אין להם פנסיה.
בדוח שלנו: אנחנו מקווים שהדור הבא ייראה אחרת, אם מערכת הפנסיה תבשיל יותר, ובוודאי אם תהיה חקיקה ממלכתית בנושא של הפנסיה.
בדוח שלנו: אבל המצב היום הוא שלכל העניים האלה אין פנסיה.
בדוח שלנו: הכנסתם היחידה היא קצבת הביטוח הלאומי.
בדוח שלנו: פה אנחנו אומרים, גם כאשר האוצר לא רואה לנכון להגדיל את ההוצאה על תשלומי העברה, פה אנחנו אומרים בלב שלם: אין פתרון אחר, צריך להגדיל קצבאות, זאת האחריות של מדינת ישראל לגבי קשישים, שהם נעדרי מקורות הכנסה.
בדוח שלנו: לגבי אוכלוסיות צעירות - אם אין פוטנציאל תעסוקתי והם נכים ומוגבלים, ואין אפשרות לשלב אותם בעבודה מהסיבות האלה, גם פה אנחנו אומרים: המערכת צריכה לפעול באופן הדרגתי להגדלת הקצבאות.
בדוח שלנו: לעומת זאת, אם אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש לה פוטנציאל תעסוקתי, ואפילו אם הוא יהיה חלקי ולא מלא - אני מדברת על הנשים - אנחנו כן חושבים שהמדיניות צריכה להיות של מערכת שמשכנעת נשים לצאת לעבודה, מערכת שמסייעת להן למצוא עבודה, שמסייעת להן לטפל בילדים, שמצמצמת את התלות במערכת התמיכות ויותר מחזקת ומעצימה את הנשים עצמן.
בדוח שלנו: ופה אני מתחברת לרפורמה בתעסוקה, שבזה דעתנו לא זהה לדעת האוצר.
בדוח שלנו: יש לנו עמדה ברורה, לביטוח הלאומי, אם אנחנו יכולים לסייע, אנחנו נסייע.
בדוח שלנו: אנחנו אומרים כך, אנחנו עובדים בשני צדדים - יש זכות, שהיא נראית לנו בסיסית, שהמדינה תבטיח מינימום קיום לאזרחים שלה, אבל אנחנו גם רואים, מהצד השני, חובה בסיסית של האזרח לתרום ככל יכולתו לשיפור מצבו, וחובתה של המדינה לסייע לו למצוא תעסוקה.
בדוח שלנו: זאת אומרת, יש פה מפגש בין זכויות לבין חובות, ואנחנו לא רוצים להתמקד רק בזכויות ולהתעלם מהחובות.
בדוח שלנו: אבל גם כדי שאדם יוכל למלא את חובתו, המדינה צריכה לסייע בכל מיני מערכות.
בדוח שלנו: לכן, כאשר מדברים, למשל, על משפחות חד-הוריות - ואולי אני אומר פה כמה דברים שלא יהיו מקובלים על הכל, אבל דווקא מתוך זה שאני באה ממערכת רווחה, עם פחות תפיסה "אוצרית" - עם שיקולים כלכליים, שאני לא מתעלמת מהם, אבל עם פחות תפיסה "אוצרית", אני חושבת שיש לתקן את המערכת שלנו בכל מה שקשור למשפחות החד-הוריות, כך שחלק גדול מהן יצאו לעבוד, יעבדו וישתתפו בעצם בפרנסה שלהן ושל ילדיהן.
בדוח שלנו: יחד עם זאת, אנחנו צריכים לראות איך המערכת הזאת בעצם מתכנסת לאיזה שהוא רציונל אחד, שבו נותנים תמריצים לעבוד, אבל גם דורשים עבודה.
בדוח שלנו: אני עובדת מרגע שסיימתי את לימודיי, ועבדתי גם כשהיו לי ילדים וגם כשהיו ילדים קטנים, ואני חושבת שחלק גדול מהנוכחים פה גידלו ילדים ועבדו בחוץ ועמדו במטלות.
בדוח שלנו: אם המערכת של השירותים תהיה מספיק מפותחת כדי לקלוט את הילדים במסגרות מתאימות, ואם המחירים יהיו מתאימים בהתאם לרמת ההכנסה של הנשים, גם אמהות אחרות, כמו אלה שהן נשואות, תוכלנה לעבוד.
בדוח שלנו: אני חושבת שאנחנו צריכים ללכת בכיוון של לחזק את החובה של העבודה, יחד עם הסיוע והאחריות שלנו למשפחות האלה, ולצמצם את התלות במערכת התמיכות.
בדוח שלנו: אני חושבת שזאת גם יכולה להיות הראייה לעתיד של אותן משפחות.
ברנדה מורגנשטיין: משפחות חד-הוריות, שמקבלות קצבאות מהמוסד לביטוח לאומי.
ברנדה מורגנשטיין: היום יש לנו במדינת ישראל בערך 105,000 משפחות חד-הוריות עם ילדים עד גיל 18.
ברנדה מורגנשטיין: יש בקרב המשפחות האלה בערך 170-175,000 ילדים.
ברנדה מורגנשטיין: מה שחשוב לראות, רק כמגמה, שאנחנו לא מדברים באוכלוסייה קטנה.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, זאת אוכלוסייה גדולה.
ברנדה מורגנשטיין: היא גם גדלה בצורה לא פרופורציונית לאוכלוסייה הכללית, קצב הגידול שלה הוא בערך 5-7% בשנה, של המשפחות החד-הוריות.
ברנדה מורגנשטיין: היום, בשנת 2000, 11.4% של המשפחות עם ילדים בישראל הן משפחות חד-הוריות.
ברנדה מורגנשטיין: לעומת זה, בראשית העשור זה היה משהו כמו 6%, כך שאנחנו מדברים באוכלוסייה שגדלה, וזה משקף גם את העלייה, את השינויים בתרבות.
ברנדה מורגנשטיין: בהרכבי משק בית - אנחנו, כמו הרבה מדינות בעולם, משתנים גם מבחינת התפיסה של מה זה משפחה.
ברנדה מורגנשטיין: מה שחשוב להגיד, כאשר אנחנו משווים, האוכלוסייה החד-הורית אצלנו - וזה חשוב מאוד בהקשר של תעסוקה, כאשר נדבר על זה, זו לא האוכלוסייה החד-הורית המסורתית, שנמצאת בארצות הברית או באירופה, ששם יש הרבה יותר צעירות חד-הוריות, יש שם מצבים קשים מאוד.
ברנדה מורגנשטיין: רוב הנשים שלנו הן חד-הוריות מבוגרות יותר, גרושות, זאת לא האוכלוסייה של בנות ה16- שיולדות ילד והופכות להיות חד-הוריות, זאת אוכלוסייה אחרת.
לאה אחדות: האוכלוסייה, יש לנו 13% חד-הוריות עד גיל 24, גילאי 25-34 23%, 35-44 40% ומעל גיל 45 - 23%.
ברנדה מורגנשטיין: חד-הורית, אבל לגבי משפחות חד-הוריות שמקבלות גמלת הבטחת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי - אם אני מסתכלת על הגיל, ובעצם על פוטנציאל התעסוקה שלהם, אז יש לי עד גיל 40, 25,000 משפחות חד-הוריות שמקבלות הבטחת הכנסה.
ברנדה מורגנשטיין: מגיל 40-50 יש לי עוד כמעט 14,000 משפחות חד-הוריות.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, שאם אני מסתכלת על הקבוצה עד גיל 49, שהן בעלות פוטנציאל עבודה, יש לי בערך 40,000 משפחות.
ברנדה מורגנשטיין: דרך אגב, חצי מהן ותיקות וחצי לא, יש כאן קונספציה לא נכונה, שחושבים שכל החד-הוריות הן עולות חדשות.
ברנדה מורגנשטיין: בתוך הקבוצה שיכולה להוות פוטנציאל לתעסוקה כחצי הן ותיקות וחצי הן עולות חדשות, אם אני מגדירה את זה על פי ההגדרה המקובלת.
ברנדה מורגנשטיין: צריך לזכור, המגמה שלנו לנסות לשלב את הנשים האלה בעבודה או בקורסים להכשרה, זאת אומרת, לשפר את ההון האנושי של הנשים האלה, בעצם מתבססת על דבר שאנחנו רואים אותו בפועל - אישה כזאת, שמקבלת גמלת הבטחת הכנסה בגילאים שיש לה ילדים קטנים והיא יושבת בבית 10-15 שנה, יוצאת בגיל 30, 35, 40, עם שום דבר.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, אין לה מה למכור בשוק העבודה, ואז גם קשה לה מאוד למצוא עבודה והיא נשארת בהבטחת הכנסה.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, לא רק שאנחנו עוזרים למשפחות החד-הוריות, בוודאי שצריך לסייע להן, אבל צריך לחשוב על העתיד, מה יקרה אחרי שהילדים יגדלו, ואנחנו בעצם דנים אותה להיות משפחה או אישה תלויה גם בגיל מבוגר יותר.
ברנדה מורגנשטיין: בגלל זה, כאשר דנים על הנושא התעסוקתי, חשוב מאוד לראות את מהלך החיים של האישה הזאת ולא רק לראות אותה בנקודה מסוימת.
ברנדה מורגנשטיין: אני רוצה להוסיף קצת נתונים - אני חושבת שהנתונים חשובים מאוד.
ברנדה מורגנשטיין: שיעור המשפחות החד-הוריות גבוה יותר בקרב העולות, בערך 23%.
ברנדה מורגנשטיין: בקרב הוותיקות זה בערך 9%, אמרתי: בערך 11% מכלל המשפחות, אבל השיעור הוא גבוה יותר בקרב העולות.
ברנדה מורגנשטיין: כמובן שרוב החד-הוריות הן נשים, והרוב הן גרושות.
ברנדה מורגנשטיין: 68% מהאמהות החד-הוריות הן גרושות, מעט מאוד הן רווקות, רק 17%, וזאת תמונה שהיא שונה ממדינות אחרות.
ברנדה מורגנשטיין: מדינת ישראל מסייעת למשפחות החד-הוריות.
ברנדה מורגנשטיין: בערך 63% מהחד-הוריות מקבלות גמלה מהמוסד לביטוח לאומי.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, המדינה נערכה ומסייעת לאוכלוסייה הזו, כמובן על פי מבחני הכנסות, אבל יש קבוצה מסוימת שמקבלת את הגמלה כשארים, זאת אומרת, אלה שהן שארות, אבל צריך לזכור - ולגבי זה אני לא כל כך יודעת מה הנתונים במדינות אחרות - אבל יותר מ40%- מהמשפחות החד-הוריות מקבלות גמלת הבטחת הכנסה, וזה שיעור גבוה.
ברנדה מורגנשטיין: לא כל כך משנה לי מה המצב במדינות אחרות, אבל אם אני מסתכלת על הפרופיל של האישה הזו, שהן גם צעירות, הרוב גרושות, אני בעצם אומרת שהיום, מבחינת מספרים, 43,000 מקבלות גמלה להבטחת הכנסה, מתוכן, עוד בערך 8,000 מקבלות מזונות, ועוד 7,000 מקבלות גמלת מזונות בנפרד - קבוצה גדולה מאוד.
ברנדה מורגנשטיין: גם כאשר אישה מקבלת הבטחת הכנסה, אנחנו רואים באוכלוסייה שלנו שיש שם מוטיבציה לעבודה.
ברנדה מורגנשטיין: זו דווקא הקבוצה שהיא עובדת בשיעור הכי גבוה, גם כאשר היא מקבלת הבטחת הכנסה.
ברנדה מורגנשטיין: זה נובע משתי סיבות.
ברנדה מורגנשטיין: אני חושבת שזאת אישה שרוצה לעבוד ולשפר את מצבה, זה גם נובע ממבנה הגמלה.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, "יותר קל" להיכנס ולהיות זכאית להבטחת הכנסה, אבל מכיוון שאנחנו לא מגבילים אותה - לא ניכנס עכשיו לפרטים, אבל לא כל כך מגבילים את השכר שהיא יכולה לקבל מעבודה, כמו בקבוצות אחרות - יש לה יותר מרווח ואנחנו רואים שמשפחות חד-הוריות רוצות לעבוד.
ברנדה מורגנשטיין: 39% מהחד-הוריות עובדות, לעומת סך כל מקבלי הבטחת הכנסה - בערך 20% מהמשפחות עובדות.
ברנדה מורגנשטיין: אם אני מסתכלת על העולות החד-הוריות - 50% מהן עובדות מבין מקבלות הבטחת הכנסה.
ברנדה מורגנשטיין: דווקא האוכלוסייה הזאת, אולי בגלל מבנה הגיל, רוצה לעבוד.
ברנדה מורגנשטיין: גברת לאה אחדות דיברה על סך כל האוכלוסייה, ושם השיעור היה יותר נמוך.
ברנדה מורגנשטיין: אנחנו רואים שדווקא בין מקבלות הבטחת הכנסה, על פי הנתונים שלנו, הן עובדות.
ברנדה מורגנשטיין: עכשיו גם עשינו סקר ואנחנו נביא לכם את הנתונים כאשר הם יהיו בידינו בצורה מסודרת, לגבי השכלתם של מקבלי הבטחת הכנסה, ואנחנו נבדוק את זה לגבי חד-הוריות בלבד.
ברנדה מורגנשטיין: אין לי כאן הנתונים, אבל מה שמסתמן הוא שיש פוטנציאל תעסוקתי שם, יש נשים שיש להן מקצוע, יש נשים שיש להן שנות לימוד.
ברנדה מורגנשטיין: עוד נקודה אחת לגבי נשים שמקבלות הבטחת הכנסה חד-הוריות - תמיד עולה הוויכוח מה לגבי ילדים?
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, ייתכן שאישה רוצה לבחור להישאר בבית ולטפל בילדים.
ברנדה מורגנשטיין: חשוב מאוד לראות גם מה גיל הילדים.
ברנדה מורגנשטיין: ייתכן שבגיל מסוים כדאי אולי להשקיע באישה הזאת - אולי בגילאים מאוד צעירים לא נוציא את האישה לעבודה בכל מחיר - נקודה מעניינת היא שחד-הוריות עם ילדים עד גיל שנה, זה רק חצי אחוז.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, עם ילדים ממש קטנים.
ברנדה מורגנשטיין: ילדים עד גיל שנתיים, יש לי 14%, וילדים עד גיל 3, יש לי עוד 20%.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, 35% משפחות חד-הוריות עם ילדים עד גיל 3.
ברנדה מורגנשטיין: היתר, עם ילדים גדולים יותר.
ברנדה מורגנשטיין: ילדים בגיל שיש מסגרות, או המדינה אפילו מחויבת לספק מסגרות טיפול בילדים האלה ובוודאי שלילדים הצעירים יותר, אם יש מקום לשים כסף כדי לסייע לאוכלוסייה הזאת, בנוסף לכסף שאנחנו משקיעים בגמלת הבטחת הכנסה - ואני אומרת בנוסף, כי לא כל הנשים האלה יצאו לעבודה וישר יעזבו את המערכת שלנו - בחלק מהמשפחות כדאי לראות את היעד, כהגברת היכולת התעסוקתית שלהן, גם כאשר הן נמצאות בהבטחת הכנסה, עם יציאה הדרגתית לעבודה.
ברנדה מורגנשטיין: הפוטנציאל קיים גם מבחינת הגיל שלהן, גם מבחינת היכולת התעסוקתית, גם מבחינת גיל הילדים - יש כאן אוכלוסייה שבהחלט אפשר לחשוב על מסגרות ועל סיוע כדי לשלב אותה בעבודה.
יעל דיין: האוכלוסייה הערבית, כאשר בדוח הכללי כמובן שהבולטות שלהם במספרים גבוהה מאוד.
יעל דיין: אינני יודעת אם יש לנו נתונים לגבי נשים ערביות, אני מניחה שההתפלגות היא כמו אצל יהודים.
יעל דיין: אולי אפילו פחות נשים עובדות.
לאה אחדות: איננו יכולים להתעלם מן העובדה שאין איזה שהם סדרי עדיפויות שרואים ביישובים ערביים, אפילו הם קרובים מאוד, במרחק כמה קילומטרים מיישובים יהודיים, שזוכים למעמד של עדיפות לאומית ולהטבות מס ליזמים, אנחנו לא רואים את זה ביישובים הערביים.
לאה אחדות: קובעי המדיניות צריכים באמת לתת את הדעת בצורה יותר אחראית למגזר הזה.
יעל דיין: בנושא החד-הוריות - אני רק זורקת את זה, כי זה נושא שאנחנו עוסקים בו הרבה - העניין הזה של הבטחת הכנסה שמותנית בכל מיני דברים, זה נושא לחקיקה.
יעל דיין: זה לא אנחנו מולכם, זה לא אנחנו נגד המוסד לביטוח לאומי, זה עוד פעם, אנחנו נגד האוצר, בלי סיוע, דרך כל הממשלות, באופן קבוע, כאשר ביום שני הבא, אולי בשעה טובה, אולי נצליח לסיים חוק אחד שנמשך כבר שתי קדנציות, וזה העניין של שימוש ברכב - אפילו לא בעלות על רכב - שימוש ברכב לא יגרע מהבטחת הכנסה ומהקצבה.
יעל דיין: זה קורע לב הדברים האלה.
יעל דיין: אנחנו מדברים על תמריצים ואנחנו רואים שבאיזה שהוא מקום, המוטיבציה ישנה, לפי הנתונים שאתם נתתם, אבל אז באים ואומרים לאישה שאם היא לומדת, אם היא סטודנטית, אז היא מנועה.
יעל דיין: אנחנו מנסים לחוקק אפשרויות קידום, שלא תקטנה את הקצבה, כי בינתיים היא צריכה לחיות, אז אם יש לך בשביל ללמוד ואת סטודנטית, אז זה יחתוך לך את הקצבה, את הבטחת ההכנסה.
יעל דיין: כל המערכת של הריגול, שאולי יש גבר בתמונה, אולי החד-הורית היא בכל זאת לא חד-הורית.
יעל דיין: ישבנו כאן עם אנשים שעוסקים בזה גם בשטח.
יעל דיין: הסיפורים האלה - אני אומרת קורעי לב, כי זה מיותר, זה מוריד את המוטיבציה גם לצאת לעבודה, גם איכשהו לחיות.
יעל דיין: אנחנו רוצים שאישה חד-הורית, בעיקר הצעירה והגרושה ואם לילדים קטנים, אנחנו מעונינים, לא רק שהיא תצא לעבוד ותצא ממעגל העוני, אנחנו מעונינים גם שיהיו לה חיים.
יעל דיין: אנחנו לא רוצים להנציח את האמהות החד-הוריות כאיזה אידיאל.
יעל דיין: ואז כשבאים אליה, דופקים בדלת בשש בבוקר, מסתכלים בארון, אולי יש שם גבר מתחבא, או פיג'מה של גבר, או איזה שהם סימנים.
יעל דיין: זה משפיל, זה מביש, זה מיותר.
יעל דיין: היו כאן אנשים שאחראים על המערכת הזו, המאבטחת את המידע, ואמרו לי שכל הכוונה הטובה היא באמת להפסיק, או להקטין עד למינימום את המערכות האלה וכן לאפשר, לפחות דברים כמו רכב ולימודים.
יעל דיין: אנחנו לא ראינו תוצאות.
יעל דיין: שולחים אותנו לחוקק, אנחנו מחוקקים, האוצר מתנגד, הממשלה מתנגדת, החוקים נתקעים, ואני חושבת שכאן צריך מהפכה, שאת מייצגת אותה, כי מה שאתן אומרות למעשה, זה הדברים שהיו צריכים להיות מובנים מאליהם.
יעל דיין: יש כאן קבוצה שהיא בגיל מתאים לצאת לעבודה, לא נכנסנו לעניין של השכלה ואנחנו נדון בזה בנפרד, אבל אי אפשר להתעלם - אישה שהיא לא יכולה, בגלל כל מיני אילוצים, למרות המוטיבציה, לצאת לעבודה, אז נוצר המעגל הנורא הזה - דיברנו על בריאות, ונחזור תכף לבריאות - היעדר ההשכלה, העוני ורמת הבריאות, אלה דברים שכרוכים זה בזה.
יעל דיין: יצאת מאחד, יצאת גם מהאחרים, על ידי רכישת השכלה, על ידי בריאות, להקטין את מספר האנשים הצעירים שהם נכים ומוגבלים ולפיכך לא יוצאים לעבודה.
יעל דיין: זה מעגל שהוא במספרים שעדיין אפשר להשתלט עליהם, למרות שכולנו נרעשים מהממדים הגדולים.
יעל דיין: אפשר להשתלט, בעיקר בגילאים הצעירים.
יעל דיין: אז זה נכון שאנחנו בעידן אבטלה, אבל אבטלה לא יכולה להיות סיבה להנמכת הרף של ההשכלה, משום שאז מנציחים את האבטלה - אני מדברת בעיקר באוכלוסייה הערבית - אנחנו בודקים כמה מהעניים הם גם חולים, זה היבט אחד אם אנחנו מדברים על נשים, אבל אנחנו מדברים גם על הסיכוי שלהן לצאת מהמלכוד הזה - אני לא אומרת שנוותר על כל מי שמעל לגיל 50 - אבל בוודאי אצל הצעירים, אי אפשר מראש להגיד שלא נשקיע בהשכלה.