GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לינור הדר: ברגע שראיתי שהוא מגזים אמרתי לו שיוריד את המהירות או שנחזור הביתה עכשיו.
לינור הדר: בתגובה הוא התנצל והוריד את המהירות".
לינור הדר: סיפורים על אלכוהול: "במהלך החופש הגדול נסענו כמה חברים לבלות בנמל תל-אביב.
לינור הדר: היינו בערך 6 אנשים ושניים מהם באו עם מכונית.
לינור הדר: כשהגענו לשם שני הנהגים התחילו לשתות בירות ולא ידענו מה לעשות כדי לעצור אותם כי הם לא הקשיבו והם לא יכלו לנהוג חזרה הביתה במצב הזה.
לינור הדר: למרות הכול, לא נשארה לנו ברירה ועלינו למכונית לאחור שחיכינו במשך שעתיים שהמצב יעבור וגם הבאנו להם לשתות קפה.
לינור הדר: נסענו הביתה והם הבינו שזה לא בסדר והבטיחו שלא יעשו זאת שוב.
לינור הדר: סיפור נוסף: "היתה מסיבה עם כמה חברים ולא היה אף אחד שהיה נהג תורן והיתה התלבטות מי ינהג למרות שכולם היו שיכורים.
לינור הדר: רוב האנשים באו עם אוטו ולכן להזמין מונית לא היתה אחת מהאפשרויות כי כולם אמרו שלא יהיה להם כוח יום אחרי לקחת את האוטו מעיר אחרת, זה בזבוז זמן וכסף.
לינור הדר: לכן, לבסוף ישבנו עוד כמה שעות עד שעבר השיכרון לחלק מהאנשים ונסענו הביתה באופן פיכח יחסית".
לינור הדר: שימו לב מה קורה בכבישים שלנו.
ציפי חוטובלי: מבחינת סטטיסטיקה של נהיגה בשכרות או במהירות מופרזת, האם מדובר בעבירות מובהקות של גברים?
ורדה לבנון: כן.
ורדה לבנון: בכל העבירות מדובר בייצור משמעותי הרבה יותר לגברים מאשר לנשים.
ורדה לבנון: זה חד משמעי.
לינור הדר: שאלנו את הבנות מי נהג באוטו ורואים את זה שם.
ציפי חוטובלי: בעצם אתם ממליצים להוסיף בחוק צירוף אישה, כמובן שזה על דרך ההלצה.
ציפי חוטובלי: ייצוג הולם לנשים ברכבים.
לינור הדר: הנה סיפור לגבי חגורות בטיחות: "פעם הייתי במכונית עם לקוחה, בייביסטר שלי.
לינור הדר: ראיתי שהילדים שלה לא חוגרים חגורה, קמים ומטפסים בזמן הנסיעה.
לינור הדר: זה מאוד הפריע לי והערתי לה על זה.
לינור הדר: היא טענה שזה רק בתוך הישוב ולכן היא לא מכריחה אותם לחגור כי מדובר בנסיעות קצרות.
לינור הדר: זה עדיין לא נראה לי טוב והסברתי לה את הסיכון שבזה.
לינור הדר: עכשיו היא יותר מקפידה על חגירה ולא להשתולל בזמן נסיעה".
לינור הדר: סיפור אחרון: "אמא שלי ואחותי לא חוגרות חגורה במכונית ואם הן חוגרות, זה רק אחרי 5 דקות.
לינור הדר: זה מאוד מטריד אותי.
לינור הדר: אמא שלי גם תמיד מורידה חגורה כמה דקות לפני מקום ההגעה ואני לא יודעת מה לעשות למרות שעכשיו הן חוגרות די מהר".
לינור הדר: אני מזכירה לכם את התפלגות הסיפורים.
לינור הדר: מאוד חשוב לראות את הסיפורים השכיחים ביותר.
לינור הדר: שימו לב ש-34% מהדיווחים של הבנות היו סיפורים על מהירות, לאחר מכן נהיגה בשכרות וחגורת בטיחות.
לינור הדר: דברים אחרים, כמו שליחת סמס, שיחה בנייד, עייפות, מוסיקה גבוהה, אלה נושאים שעליהם דווח פחות.
לינור הדר: כאן עלתה השאלה האם הסיבה שהן מדווחות יותר על מהירות ושכרות זה בגלל שהן חשופות יותר לנהיגה כזאת או שפשוט יש לגיטימציה לסיפורים מהסוג הזה ולכן זה מעלה את המודעות שלהן.
לינור הדר: לכן, ביקשנו מהן בשאלון לדרג את המידה שבה הן מתייחסות להתנהגויות שונות בכביש כהתנהגויות בטוחות או פחות בטוחות.
לינור הדר: שמנו לב שמהירות היא דווקא לא מדורגת כאחת מההתנהגויות בעלת הסיכון הגבוה ביותר.
לינור הדר: על פי ציוני הרגישות, המהירות היא רק במקום הרביעי ואילו בסיפורים ראינו שהמהירות היא השכיחה ביותר.
לינור הדר: לכן, המסקנה שלנו היתה, שיש פשוט חשיפה גבוהה למהירות.
לינור הדר: זה לא שהן רגישות להתנהגות מהירה כהתנהגות מסוכנת אלא שזאת אחת ההתנהגויות שהן חשופות אליהן בצורה הבולטת ביותר.
לינור הדר: שימו לב מי הם הנהגים.
לינור הדר: אתם רואים ש-74% מהנהגים שבסיפורים של הנערות הם בנים.
לינור הדר: נוכחים נוספים בסיטואציה, גם כאן הגברים מהווים 51%, כאשר היה רוב בנים ברכב.
לינור הדר: לגבי המסתכנים: כיצד התנהג הנהג?
לינור הדר: האם פעל באופן מסוכן?
לינור הדר: ב-80% מהסיפורים של הבנות הנהג פעל באופן מסוכן.
לינור הדר: זה היה הנהג ולא הנוסעים האחרים ברכב.
לינור הדר: בחלוקה לפי מין: מתוך אלה שפעלו באופן מסוכן, 61% היו בנים.
לינור הדר: בחלוקה לפי גיל: 50% מאלה שפעלו באופן מסוכן היו נהגים צעירים ו-16% נהגים מבוגרים.
לינור הדר: אם מדברים בצורה נקודתית מאוד על העניין של העצמה נשית והפרויקט, רצינו לבדוק איך הבנות הגיבו.
לינור הדר: אכן אנחנו רואים שב-72.5% מהמקרים היתה תגובה כלשהי, כאשר ב056% מתוך ה-72.5% היתה תגובה מילולית.
לינור הדר: כלומר: בבקשה תנהג יותר לאט.
לינור הדר: ב-16% מהמקרים היתה תגובה התנהגותית: תעצור בבקשה את הרכב, אני מעוניינת לרדת.
לינור הדר: לסיכום, הסיפורים השכיחים ביותר עוסקים במהירות, אלכוהול וחגורות.
לינור הדר: ממצאי המחקר שלנו מראים שיש יסוד לשער שאלה התנהגויות הסיכון אליהן הבנות חשופות יותר בכביש.
לינור הדר: ברוב הסיפורים בנים צעירים הם מקור הסיכון העיקרי.
לינור הדר: בסיפורים התגלתה נטייה גבוהה לפעולה אך אין להסיק שהדבר משקף את כלל הבנות אלא את הבנות שבחרו לספר סיפור.
לינור הדר: אני מזכירה לכם שמתוך 800 שאלונים קיבלנו 200 סיפורים.
ציפי חוטובלי: יש כאן משהו לא פמיניסטי בעיניי, שנשים נתפשות כמו איזה גורם מרכך, במקום להגיד לעצמנו: בואו ניקח את ההגה לידיים.
ציפי חוטובלי: אנחנו נוהגות טוב יותר ובטוח יותר.
ציפי חוטובלי: התפקיד שלנו זה לא רק להגיד לגבר: מותק, תנהג לאט יותר, אלא התפקיד שלנו זה להגיד ברגע האמת: סליחה, אתה לא כשיר לנהיגה, תוריד את הידיים שלך מההגה ותן לי להחליף אותך.
ציפי חוטובלי: השאלה, עד כמה יש כאן עידוד לנשים להיות - - -
לינור הדר: דיברנו על-כך שהיתה תגובה מילולית מול תגובה התנהגותית, אז אחת מהתגובות ההתנהגויות היתה: אתה לא נוהג, אני נוהגת במקומך.
ציפי חוטובלי: השאלה האם זה עובד?
ציפי חוטובלי: בואו נזכור שהאוטומט במדינת ישראל הוא, כשיש זוג, הגבר הוא זה שנוהג.
ציפי חוטובלי: צריך לראות עד כמה אפשר לשנות את הדפוס הזה.
ורדה לבנון: אנחנו נותנים קשת רחבה של אפשרויות.
ורדה לבנון: זאת בדיוק המטרה של הסדנה, דהיינו, תעשי מה שנראה לך נכון לעשות באותו רגע.
ורדה לבנון: אם זה נכון שתיקחי לו את המפתחות ותגידי שעכשיו את נוהגת, אז זה מה שתעשי.
ורדה לבנון: אין לנו זמן להראות את זה, אבל יש לנו כל מיני טכניקות שכנוע.
ורדה לבנון: המטרה שלנו היא להציל חיים.
ורדה לבנון: בעקיפין יש לנו מטרה פמיניסטית אבל המטרה הגדולה היא להציל חיים, למנוע תאונות ונפגעות.
ציפי חוטובלי: אם ברור לנו שנהיגה של אישה בטוחה יותר - - -
קריאה: אולי כדאי להציע הצעת חוק שעד גיל 24 רק נשים נוהגות?
ציפי חוטובלי: אני בטוחה שזה יעבור.
ורדה לבנון: זה בהחלט מרפרטואר הדברים שאנחנו מנסים לכוון אליהם בפרויקט.
ורדה לבנון: תודה ללינור.
ורדה לבנון: אני רוצה להזמין את בילי מוסקונה-לרמן, עיתונאית ומגישת טלוויזיה.
ורדה לבנון: לאורך השנים אנחנו רואים שהיא נותנת במה לאוכלוסיות מוחלשות וכשהיא משתתפת בפאנלים תקשורתיים היא משמיעה בעיקר את הטון הפמיניסטי.
בילי מוסקונה-לרמן: ציפי, כשאת אומרת שנשים ייקחו את ההגה, חשבתי לעצמי שזה עוד תפקיד אחד עלינו.
בילי מוסקונה-לרמן: כל הזמן אנחנו בתפקיד המבוגר האחראי.
בילי מוסקונה-לרמן: הפמיניזם לא פטר אותנו מלהיות בבית ועולם העבודה לא פטר אותנו מלהיות שם.
בילי מוסקונה-לרמן: בנוסף, אנחנו כל הזמן בנחיתות, כלומר, 30%-40% פחות שכר, כפול משרה בבית, מטפלת לא מוכרת ועכשיו נהיה גם נהגות.
בילי מוסקונה-לרמן: גם להפיל עלינו את תפקיד המבוגר האחראי זה קצת בעייתי.
בילי מוסקונה-לרמן: כמה זמן נהיה המבוגר האחראי, כבר תש כוחנו?
בילי מוסקונה-לרמן: כמה זמן הם יהיו הילדים שמותר להם הכול?
בילי מוסקונה-לרמן: זאת בעיה ראשונה.
בילי מוסקונה-לרמן: בעיה שנייה.
בילי מוסקונה-לרמן: למה נשים לא לוקחות את ההגה?
בילי מוסקונה-לרמן: כי להיכנס היום לכביש זה להיכנס למצב מלחמתי.
בילי מוסקונה-לרמן: זה כמו שבזמנו נשים לא רצו ללכת ל"פופוליטיקה".
בילי מוסקונה-לרמן: את הצלחת נהדר בצוות ההוא אבל את צריכה כל הזמן לצרוח.
בילי מוסקונה-לרמן: למי יש כוח לצרוח?
ציפי חוטובלי: המגרש הוא מגרש גברי.
בילי מוסקונה-לרמן: בדיוק.
בילי מוסקונה-לרמן: זה מגרש שאת צריכה לאמץ את הקודים שלו ואת בדיוק יודעת איך את יוצאת אחר-כך.
בילי מוסקונה-לרמן: את יוצאת מרירה, נוקשה ואגרסיבית.
ציפי חוטובלי: לא בהכרח.
בילי מוסקונה-לרמן: לא בהכרח?
בילי מוסקונה-לרמן: אני אתן לך את הביקורות גם עלי וגם עליך, אם את רוצה.
בילי מוסקונה-לרמן: היום את עשית תפנית שמרככת אותך.
בילי מוסקונה-לרמן: אגב, אני לא עשיתי אותה.
בילי מוסקונה-לרמן: הגבר הישראלי באמת נוהג מהר יותר, מסוכן יותר, הוא אגרסיבי יותר והוא שתוי יותר.
בילי מוסקונה-לרמן: הגברים רואים בנהיגה ביטוי לגבריות כשהנהיגה בשבילם היא אתגר במרחב של הכביש, היא ריגוש והיא ריגוש שהסובלימציה שלו היא תוקפנות.
בילי מוסקונה-לרמן: זה על סמך מחקרים.
קריאה: זה לא רק בישראל, זה בעולם כולו.
בילי מוסקונה-לרמן: בישראל זה כפול ונורא ברור למה.
בילי מוסקונה-לרמן: זה כפול כי יש פה לגיטימציה לנהוג על "האמר".
בילי מוסקונה-לרמן: אם יש לגיטימציה לנהוג על "האמרים" ולנהוג ברכבים צבאיים ולפרוע חוקים באזור אחד, השיקול של זה הוא על הכביש.
בילי מוסקונה-לרמן: בריאן סייקס, שהוא פרופסור לגנטיקה באוקספורד, חקר את הכרומוזום "Y", שבעזרתו אפשר לעקוב אחר ההיסטוריה שעוצבה על-ידי המין הגברי, שזה מסעות כיבוש ראוותניים, מלחמות עקובות מדם.
בילי מוסקונה-לרמן: כל אלה, אומר סייקס, נגרמו על ידי כרומוזום "Y", שהוא כרומוזום חמדן, גאוותן, תחרותי מאוד, שזכה לשם "כרומוזום המין הגברי" או "הכרומוזום של ג'ינג'ס חאן", שכפי שאתם יודעים היפרה עשרות אלפי נשים וכבש אין ספור.
בילי מוסקונה-לרמן: הטענה העיקרית של סייקס היא, שמי שמקנה לכרומוזום את האגרסיה שלו הוא הסוכן ההורמוני שלו, הטסטוסטרון שמאיץ בבעליו ומעודד אותו לתוקפנות, לכיבוש ולתחרות.
בילי מוסקונה-לרמן: במאמר מוסגר אספר לכם שכדי להכחיד את האלימות מהעולם, החוק הזה מציע שנעשה פעולה גנטית, ועושים את זה באוסטרליה, ונפרה את עצמנו רק על-ידי ביציות.
בילי מוסקונה-לרמן: כלומר, לא נשמיד את הגברים אבל נשמיע את הזרע שהוא המקור שלהם.
בילי מוסקונה-לרמן: אני לא מציעה להכחיד את הורמון המין הגברי.
בילי מוסקונה-לרמן: אני מאמינה לא רק באבולוציה אלא במגדר, במובן הזה שאולי לקבוצות האלה יצטרפו גברים.
בילי מוסקונה-לרמן: למה שזה יהיה רק תפקיד של הנשים להיות המבוגר האחראי?
בילי מוסקונה-לרמן: למה אין קבוצות גברים?
בילי מוסקונה-לרמן: כלומר, במובן הזה אנחנו משעתקים את אי הפמיניזם באיזה אופן כי אנחנו ממשיכות להיות האימהות, המטפלות, האחראיות.
בילי מוסקונה-לרמן: אז, מי שנשאר ילד נשאר ילד כי יש אמא.
בילי מוסקונה-לרמן: היא תמיד תהיה אמא.
בילי מוסקונה-לרמן: מה דחוף לנו?
ורדה לבנון: להציל נפגעים, זה מה שדחוף.
בילי לרמן-מוסקונה: אבל לטווח הארוך, יש פה מחיר חברתי.
בילי לרמן-מוסקונה: זה כמו שאנחנו לא יוצאים לרחוב על זה שילדים נחשבים שלנו ואם המטפלת היא לא הוצאה מוכרת אז תישארי בבית.
בילי לרמן-מוסקונה: למה, זאת בעיה שלה?
בילי לרמן-מוסקונה: למשל, העוזרת של ברק.
בילי לרמן-מוסקונה: כל עוזרות הבית הן באמת רק עוזרות הבית של הנשים?
בילי לרמן-מוסקונה: הן לא מטפלות בבית עצמו?
ציפי חוטובלי: נראה לי שדווקא שבמקרה הזה אנשי הציבור קיבלו ביקורת.
בילי מוסקונה-לרמן: אבל זאת רק ביקורת.
ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שדיברו על זה שזאת העוזרת של נילי.
ציפי חוטובלי: דיברו על זה שזאת העוזרת של ברק.
בילי מוסקונה-לרמן: תקראי את הטקסטים ותראי שדיברו חד משמעית על-כך שזאת העוזרת של נילי והיא זאת שהולכת להישפט.
בילי מוסקונה-לרמן: בואו נקרא את המכתב של חברת הכנסת זוארץ שכתבה לביבי נתניהו: "בחירת מועמדות לתפקיד ראש המטה לביטחון לאומי ולצוותי קידום התהליך המדיני".
בילי מוסקונה-לרמן: כל התהליך האלה שמעצם מהותם הם תהליכים שמקדמים שלום, אין בהם ייצוג נשי.
בילי מוסקונה-לרמן: עסקתם בעניין הזה לפני דקה וחצי.
ציפי חוטובלי: גם אין תהליכים, אז זה בסדר.
בילי מוסקונה-לרמן: אין תהליכים ונשים לא משולבות בהן.
בילי מוסקונה-לרמן: אם אנחנו רואים שלגברים יש באופן אבולוציוני גן כל-כך תוקפני, זה אולי עושה אותם פחות אשמים אבל זה לא מצדיק שהם ייקחו פחות אחריות.
בילי מוסקונה-לרמן: אם אנחנו יכולות לתרום בנושא הזה של תהליכי שלום ובנושא של צוותי ביטחון, במיוחד כשהאו"ם גיבה את החלטה 1325 וזה לא קורה כאן, איפה אנחנו כנשים?
בילי מוסקונה-לרמן: למה אנחנו לא יוצאות החוצה?
בילי מוסקונה-לרמן: למה אנחנו ממשיכות ליישר קו עם הדבר הזה.
עינת גרינברג: העניין כאן הוא לא לקחת את כל הבעיות שיש בין גברים לנשים.
עינת גרינברג: אני חושבת שאנחנו צריכים לראות איך הפרויקט הזה מצליח.
בילי מוסקונה-לרמן: את צודקת.
בילי מוסקונה-לרמן: יש פה ניסיון להציל משהו נקודתי אבל היה לי חשוב למשוך קווים לכל מיני נקודות כדי לראות את הפסיפס המלא.
בילי מוסקונה-לרמן: ציפי, זה ממש נפלא שאת מארחת אותנו כאן.
בילי מוסקונה-לרמן: באמת כאן זה מקומנו אבל בדרייב הנשי הייתי עושה קבוצות של גברים.
בילי מוסקונה-לרמן: אני חושבת שזה הדבר הכי חשוב בעולם לעשות קבוצות של גברים ולסמוך על הדור הצעיר, שכל הגנרלים, כל נשיאים, כל אנשי הצבא וכל הגווארדיות האלה, שהן כל-כך תוקפניות מעצם טיבען, ירדו לטובת פרופיל חדש של אנשים צעירים שרואים זכויות אדם ורואים את האחר באופן לגמרי שונה.
בילי מוסקונה-לרמן: תודה.
עינת גרינברג: אני רוצה לציין שב"אור ירוק" כן עושים פעילות לגברים.
ציפי חוטובלי: כל האורחים שכאן הם עובדים של "אור ירוק"?
ורדה לבנון: מתנדבים בעיקר.
רחל רותם: יש כאן גם שני נציגים של משרד החינוך ונציגה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לשבח אתכם על מה שאתם עושים, כל הכבוד.
עינת גרינברג: אנחנו כן עושים פעילות לבחורים צעירים ולנערים.
עינת גרינברג: אנחנו מכירים בחשיבות הנושא ומתמודדים עם זה.
עינת גרינברג: הפעילות שלנו מול הנערות הצעירות נובעת מכך שאנחנו רואים הזדמנות מיוחדת בגיל ההתבגרות, בכוח שממילא נמצא באינטראקציה בשלב הזה בחיים שלהם, אנחנו רואים בזה סוג של הזדמנות לפעול איתם.
עינת גרינברג: זה לא אומר שאנחנו לא עובדים עם הגברים.
ורדה לבנון: באופן אישי אני מאוד שמח על כך שטלי נמצאת כאן.
ורדה לבנון: טלי החליטה להצטרף לדיון ואני חושבת שכל מילה נוספת היא מיותרת.
טלי עזרא: אני מאוד מתרגשת להיות כאן וזאת זכות גדולה עבורי.
ציפי חוטובלי: טלי, אנחנו מאוד מעריכים שהגעת.
טלי עזרא: אני טלי עזרא.
טלי עזרא: אני אמא לקינן ולבארי.
טלי עזרא: הבן שלי נהרג בתאונת דרכים לפני כמעט 7 שנים בכביש 65, יחד עם חבר טוב שלו סער.
טלי עזרא: הם היו רק בני 17 וחודשיים.
טלי עזרא: אחות של סער נהגה ברכב והיא היתה בת 18.5.
ציפי חוטובלי: במקרה הזה, התיאוריה של גברים על ההגה זה לא הסיפור.
טלי עזרא: מאותו רגע בעצם השתנו החיים שלי.
טלי עזרא: באותו רגע גם בחרתי בחיים.
טלי עזרא: מתוך המוות של קינן והמוות של סער, החלטתי שאני פשוט מנפת את זה לעשייה ורואה בכל בוקר שאני קמה, מה אני יכולה עוד לעשות ועוד לתרום ואיך אני מביאה לעצמי שמחה ואושר לחיים שלי.
טלי עזרא: אני פשוט יודעת שזה מה שקינן היה רוצה והיה מאחל לי ולמשפחתי שזה מה שיהיה.
טלי עזרא: במשך הזמן חיפשתי איך לתעל את העשייה הזאת ולאן לקחת את הכאב הזה.
טלי עזרא: חיפשתי איזה מקום לעשות את זה.
טלי עזרא: בוקר אחד פתחתי עיתון וראיתי מודעה של "אור ירוק" שמחפשים מתנדבים.
טלי עזרא: בדיוק הלכתי לאיזו פגישה בעכו.
טלי עזרא: התקשרתי ל"אור ירוק" וענה לי בחור מקסים בשם ארז.
טלי עזרא: אמרתי לו: תשמע, הבן שלי נהרג בתאונת דרכים.
טלי עזרא: הוא אמר שיש לו פרויקט "נהיגה בטוחה".
טלי עזרא: זה אומר לעבוד מבית לבית ולעשות סימולציה במחשב ולהדריך איך נוהגים נכון.
טלי עזרא: אמרתי שאני רוצה קצת יותר, אני רוצה קצת הרצאות בבתי ספר, אני רוצה לגעת קצת בנוער.
טלי עזרא: איבדתי את קינן שהיה בן 17, שם אני רוצה להיות.
טלי עזרא: אני חושבת ששם נמצאת הליבה של הדברים.
טלי עזרא: אלו הנהגים הבאים על הכביש.
טלי עזרא: אלה הילדים שאני יכולה להישיר אליהם מבט ולהגיד שגם הבן שלי היה שם, נהגת צעירה נהגה במקרה שלו.
טלי עזרא: התחלתי את הקשר עם "אור ירוק".
טלי עזרא: בהתחלה הגעתי לבתים ואחר-כך עברתי להרצות בבתי ספר ובבסיסי צה"ל.
טלי עזרא: שם אני מספרת גם את הסיפור על קינן, על התאונה וכל מה שסביב לזה.
טלי עזרא: אני גם מספרת ומעבירה את האג'נדה של "אור ירוק", אם זה לגבי נהיגה תחת השפעת אלכוהול ואם זה נהיגה בטוחה וכל מה שמצטרף לזה.
טלי עזרא: הכניסה לבתי ספר ולבסיסי צה"ל מעשירה אותי מאוד.
טלי עזרא: זאת פשוט חוויה בפני עצמה.
טלי עזרא: לגעת בפני הנוער ולהגיד להם: ביום בהיר אחד, ארבע וחצי אחר הצהריים, יום יפה ב-23.7.
טלי עזרא: אני נפרדת מהבן שלי ומסער ותוך רבע שעה הם פשוט לא נמצאים יותר.
טלי עזרא: הם מסתכלים עליך והם לא מאמינים שזה קורה.
טלי עזרא: הם אפילו מביעים זאת במגע.
טלי עזרא: הם באים לגעת ולראות שזה באמת יכול ל קרות.
טלי עזרא: לנוער יש תפישה שלהם זה לא יקרה, זה יקרה למישהו אחר.
טלי עזרא: לנו זה אף פעם לא יקרה, אנחנו תמיד בשליטה.
טלי עזרא: זה פרויקט אחד שאני עושה.
טלי עזרא: אני עושה גם פרויקט של פורום הורים שכולים ומרכז סיוע לנפגעי תאונות דרכים.
טלי עזרא: חשוב לי להגיד שהמקום הזה של העצמה האישית שלי כאימא, כאישה, כל המקום הזה של תיעול האבדן לעשייה, אני חושבת שזכיתי להתעצם ולגדול ב"אור ירוק".
טלי עזרא: אני אפילו מתרגשת להגיד שזה פתח לי את החיים מחדש.
טלי עזרא: אני לא הולכת ממקום למקום כדי להזכיר את קינן כי הסיפור על קינן הוא סיפור טראגי, הוא נהרג עם חבר שלו וזהו.
טלי עזרא: החשיבות היא בעצם המסר שאני רוצה להעביר ושאני מעבירה לנוער הזה בכל מקום שאני ניגשת אליו.
טלי עזרא: אני אומרת להם: אתם לוקחים את ההגה, קחו אחריות בידיים.
טלי עזרא: אתם לוקחים איתכם טרמפיסט, אתם אחראים לחיים שלו.
טלי עזרא: בלי לשאול אותו אתם אחראים לחיים שלו.
טלי עזרא: תיקחו נשימה עמוקה, תסתכלו על עצמכם בראי ותגידו האם אני מסוגל לעשות את זה או לא יכול לעשות את זה ?
טלי עזרא: יש לי את היכולת הזאת או לא?
טלי עזרא: זה קורה בשנייה והחיים משתנים לגמרי.
טלי עזרא: פגשתי את יעל הנפלאה בחוץ ואמרתי שהחיבור שלי לנוער הוא די מהיר.
טלי עזרא: יצא לי קצת לדבר איתה.
טלי עזרא: אני פשוט מצדיעה לך.
טלי עזרא: אני חושבת שהיא ילדה אמיצה.
טלי עזרא: אמרתי לה שאני אהיה בשבילה.
טלי עזרא: כתבתי גם בפייסבוק וכתבתי שם שקינן נהרג וזהו.
טלי עזרא: נשארו לי הזיכרונות ולא יותר מזה.
טלי עזרא: שחר והמשפחה שלה נשארו בחיים ואני חושבת שמגיע לשחר ולמשפחה הזאת לחיות בכבוד הראוי להם.
טלי עזרא: אני מוכנה לקחת כל אחד ואחד לסיור בשבילי האבדן הזה, הכל-כך מיותר וכל-כך חסר כבוד.
טלי עזרא: כל הזמן אתה מחפש להיאחז במשהו ולהגיד: גם לי היה ילד.
טלי עזרא: נכון, הוא לא נהרג באיזה מבצע אבל גם לי היה ילד ואני רוצה להגיד כמה נפלא הוא היה וכמה מדהים הוא היה.
טלי עזרא: לפעמים קשה להרים את הראש ולהגיד שזה נגמר בתאונת דרכים כל-כך מיותרת, כמו ששחר נפגעה בצורה כל-כך מיותרת וכל-כך חסרת אחריות.
טלי עזרא: אני מוכנה לקחת כל אחד ואחד ביד שלי ולהוביל אותו בשבילי האובדן הזה ולהבין עד כמה ההחלטה הזאת היא פשוט באה ממקום קר ולא מובן.
טלי עזרא: אם את צריכה אותי, אני לא יודעת כמה אני אוכל לעזור, אבל אני אהיה שם בשבילך וגם היום בעצרת אני אהיה ולו רק בשביל שהחלטות כאלה לא יחזרו ושהחלטות אומללות כאלה לא יקרו.
ציפי חוטובלי: יעל, אנחנו כולנו איתך.
טלי עזרא: זכיתי להיות שייכת למשפחה מדהימה של "אור ירוק".
טלי עזרא: לא חשבתי שאי פעם, מתוך מקום כל-כך קשה, אפשר לצמוח למקומות שהשמים הם הגבול.
טלי עזרא: תודה רבה.
ורדה לבנון: אנחנו נראה עכשיו סרטון קצר ונראה מי היה קינן.
טלי עזרא: יש פה את השיר "זה קורה" שקינן מאוד אהב.
טלי עזרא: אם מקשיבים למילים אז יש להן גם כן משמעות ואפשר להתחבר אליה.
טלי עזרא: (מוצג סרטון).
ציפי חוטובלי: אין לי מילים להביע עד כמה הדברים האלה משמעותיים כשהם מגיעים מאדם שחווה את זה ובאמת יודע עד כמה הדברים האלה יכולים להציל חיי אדם.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לעבור לחלק היותר ממשלתי, שיתוף פעולה עם הגורמים הממשלתיים.
ציפי חוטובלי: יש פה נציגות של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
ציפי חוטובלי: אשמח לשמוע על שיתוף הפעולה עם התכנית הזאת.
אביטל אורים: חשוב לי להגיד באופן אישי שהמפגש עם הסיפורים האישיים מאוד מאוד חשוב.
אביטל אורים: אנחנו עובדים בזה יום יום ומנסים למצוא דרכים להפחית את מספר ההרוגים.
אביטל אורים: כשאתה פוגש את המקרים האלה אתה מקבל חיזוק שאסור שזה יקרה יותר.
אביטל אורים: זאת הדרך שלנו לנסות ולחבק אתכם.
אביטל אורים: לגבי התכנית הספציפית, אני חושבת שזאת תכנית מדהימה.
אביטל אורים: אני חושבת שהחשיבה הנכונה הזאת, להגיע לבני הנוער דווקא בגיל הקריטי, רגע לפני שאתה נעשה נהג או נכנס לצורת הבילוי של יציאה ברכב עם קבוצת חברים, זה רגע מאוד נכון, מאוד קריטי ומאוד משמעותי.
אביטל אורים: בעיניי זה תהליך מבריק כי כל הזמן אנחנו עסוקים באיך להגיע לבני הנוער.
אביטל אורים: זה הרבה יותר קשר מאשר אצל ילדים, ששם באופן יחסי יותר קל להגיד מה צריך לעשות ולגייס אותם כסוכני שינוי.
אביטל אורים: בעיניי, "אור ירוק" עשה פה תהליך מצוין.
אביטל אורים: אני מצטערת שאנחנו לא שותפים.
אביטל אורים: אנחנו שותפים בדברים אחרים, יש שיח בין "אור ירוק" לרשות בדברים אחרים אבל בתכנית הספציפית הזאת אין שיתוף פעולה.
אביטל אורים: כאימא לנערה בת 17 שקיבלה רישיון לפני שבועיים, שמחתי מצד אחד שהיא עברה בטסט ראשון אבל בשנייה השנייה הבנתי שהיא עולה על הכביש.
אביטל אורים: אני חושבת שזה אחד מהתהליכים המאוד משמעותיים שצריך לעשות.
אביטל אורים: הרשות הלאומית עושה דברים אחרים בנושא של אלימות בני נוער יחד עם אגף זה"ב במשרד החינוך, כדי לנסות ולחזק את המהלך הזה.
אביטל אורים: יישר כוח ונשמח להיות שותפים גם במהלך הזה וגם באחרים.
ציפי חוטובלי: אולי באמת צריך לחשוב איך משתפים פעולה.
ציפי חוטובלי: אולי הגורם הרלוונטי הוא במשרד החינוך.
ציפי חוטובלי: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
ציפי חוטובלי: אולי תספרי לנו איפה זה עומד מבחינת השיעורים הנלמדים בבתי הספר?
ציפי חוטובלי: האם בכל בתי הספר יש שיעורי בטיחות בדרכים?
רחל רותם: אני רוצה קודם לומר מילה ליעל, גם שלחתי לך מייל.
רחל רותם: אנחנו קיבלנו את המייל ששלחת וגם ראינו את הראיונות איתך ומייד גייסנו את כל האמצעים שבידינו כדי להפיץ.
רחל רותם: אני חושבת שזה באמת המקום לחזק אותך וגם להזדהות איתך.
רחל רותם: כמו שאמרה האם, כל עזרה וכל דבר אנחנו איתך.
רחל רותם: כל מקרה אישי הוא קשה ואנחנו יודעים שאנחנו עוסקים בחיי אדם ובאנשים.
רחל רותם: בכלל בחינוך, אנחנו עוסקים באנשים מגיל צעיר ועד בגרות וכל מקרה כזה הוא מרגש.
רחל רותם: זאת לא סטטיסטיקה וכל סיפור אישי הוא סיפור שנוגע.
רחל רותם: לסיפורים האישיים יש הרבה מאוד השפעה בחינוך וטוב שהם נכנסים לבתי הספר.
רחל רותם: מבחינת מערכת החינוך יש לנו תכניות ילדים מגן ילדים ועד כיתה יב'.
רחל רותם: התכנית היא חובה בשלוש שכבות גיל: כיתות א', בכיתות ה' ובכיתות יא' לפני קבלת הרישיון.
רחל רותם: אלה לימודי החובה ובתי הספר עושים הרבה מעבר לכך.
רחל רותם: הפעילויות האחרות שנעשות, כמו מתנדבים וסיפורים אישיים הם הרבה יותר משמעותיים וגם בני הנוער מדווחים על-כך שהפעילויות החווייתיות הן מאוד חזקות.
רחל רותם: אגב, הפעילות הזאת לא היתה מוכרת לנו.
רחל רותם: שמענו שהיא נכנסה לבתי הספר אבל אנחנו מכירים פעילות אחרת דומה שנקראת "מלאכיות".
רחל רותם: שם מפעילים גם מלאכים.
רחל רותם: זאת פעילות שהפעיל הפסיכולוג מייקל כלב גם בצה"ל.
רחל רותם: ה"דרייב הנשי" הוא בעצם הילד של המלאכיות והמלאכים.
רחל רותם: כרגע יש שתי תכניות וכן ירבו.
רחל רותם: אני מצטרפת לקריאה לשיתוף פעולה בין כל הגופים כדי שלא אנחנו נהיה המטפלות אלא אנחנו לוקחות את ההגה בידיים ואנחנו מובילות ולא מטפלות וגם כדי שנגיע לאוכלוסייה הרבה יותר רחבה.
רחל רותם: יש לנו ניסיון טוב מאוד עם "אור ירוק" ואנחנו מציעים שנפעל יחד.
ורדה לבנון: אנחנו נשמח לכל שיתוף פעולה של משרד החינוך, בעיקר בסיוע לכניסה לבתי ספר ולגנים.
ציפי חוטובלי: עד כמה שאני יודעת, לא בכל בתי הספר יש היום חינוך לזהירות בדרכים.
ציפי חוטובלי: יש לכם נתונים?
ורדה לבנון: לנו אין נתונים עדכניים.
ורדה לבנון: מאוד היינו שמחים לדעת קצת פרופורציות, הן מבחינת שכבות גיל וגם מבחינת מגזרים.
ורדה לבנון: אני יודעת שיש בעיה במגזר הערבי.
רחל רותם: דווקא לא.
רחל רותם: המגזר הלא יהודי זהה לגמרי למגזר הכללי.
רחל רותם: יש בעיה של כיסוי כל בתי הספר.
רחל רותם: כמו שאמרתי, יש 3 שכבות גיל שבהן זה חובה: כיתות א' וגנים אנחנו מכסים בערך ב-90%.
רחל רותם: בכיתות יא', בזכות תקציב שמקבלים מהרשות לאומית לבטיחות בדרכים אנחנו מכסים השנה 80%.
רחל רותם: בשנה הבאה יהיה קיצוץ אז זה יהיה פחות.
רחל רותם: יתר הכיתות זה תלוי במנהל בית הספר ובהורים שנכנסים ועושים פעילות ומפעילים את בית הספר.
רחל רותם: מנהל יכול לתת מסל השעות שלו כפי שהוא מוצא לנכון.
רחל רותם: לצערנו, הרבה פעמים זה קורה בגלל תאונה שקרתה, או לתלמיד בית הספר או למישהו מצוות בית הספר.
רחל רותם: חבל שזה המניע.
רחל רותם: בדרך-כלל אנחנו עובדים עם ועדת הכלכלה של הכנסת לגבי השעות שחסרות.
רחל רותם: אני מאוד אשמח אם גם הוועדה הנכבדת הזאת תיכנס לזה.
רחל רותם: כרגע יש לנו בעיה גדולה מאוד עם משמרות הזה"ב וזה באמת תפקידכם כי את משמרות הזה"ב מדריכות שוטרות הדרכה.
רחל רותם: ידוע שבמשטרת ישראל המשכורות לא מאוד גבוהות אבל שוטרות ההדרכה משתכרות שכר עלוב למדי והן לא מוכנות להיות מדריכות.
רחל רותם: בתל-אביב, למשל, 70% מבתי הספר לא מודרכים.
רחל רותם: זאת פעילות יפה, שכל מי שזוכר משהו בבטיחות בדרכים, דווקא זוכר את הפעילות הזאת.
רחל רותם: זאת פעילות שעושים בנים ובנות יחד.
רחל רותם: בנושא שלנו יש הרבה מאוד שוויוניות ואנחנו גאים בזה.
רחל רותם: כדאי לטפח את זה ומאוד נשמח אם באמת ייכנסו לסוגיה של השכר של שוטרות ההדרכה וחוסר בשוטרות הדרכה.
ציפי חוטובלי: אז הנה שמענו פה משהו שאפשר לפעול בו באופן מעשי.
ציפי חוטובלי: ורדה, אני רוצה שנסכם את יום העיון הזה.
ורדה לבנון: אני רוצה להודות שוב לך באופן אישי ולעובדי לשכתך, דורון, אפרת וכולם על זה שהיום הזה קרה.
ורדה לבנון: בלעדיכם זה לא היה קורה.
ורדה לבנון: היו לנו כל מיני חששות בדרך ואתם הרגעתם אותנו.
ציפי חוטובלי: היו הרבה קשיים להגיע ליום הזה.
ורדה לבנון: לכם היו קשיים ולנו היו את שלנו.
ורדה לבנון: דורון עשה עבודת הרגעה מצוינת ועל-כך תודה.
ורדה לבנון: אני מאוד רוצה להודות לכולכן שטרחתם והגעתם.
ורדה לבנון: באופן אישי אני רוצה להודות לסיגלית שארגנה את היום הזה.
ורדה לבנון: אני רוצה להודות ללינור ולעינת עורכות המחקר.
ורדה לבנון: כמובן לבילי, ולטלי וליעל שכיבדה אותנו בנוכחותה.
ורדה לבנון: המסר שהיינו רוצים שייצא מהדיון היום הוא שלנו כנשים יש הרבה מאוד מה לעשות.
ורדה לבנון: היינו רוצים להפעיל ארגוני נשים בעניין הזה, לפנות אל אימהות לנהגים צעירים.
ורדה לבנון: אנחנו בנות זוג, אנחנו בנות להורים מבוגרים.
ורדה לבנון: בכל צומת כזה יש לנו מה לעשות.
ורדה לבנון: בילי, אולי תגידי שנמאס לנו להיות המבוגר האחראי ואני הראשונה שאסכים איתך, אבל המטרה הראשונה שלנו היא להציל חיים ולמנוע נפגעים.
ורדה לבנון: תודה רבה.
ציפי חוטובלי: יעל, בואי רגע.
ציפי חוטובלי: לסיכום הדברים חשוב לי לומר שאם אנחנו מדברים על מה שנשים עושות אז יש פה מנהיגה נשית.
ציפי חוטובלי: מה שהיא עשתה זה צעד מנהיגותי ממדרגה ראשונה, לצאת ולהיאבק ולהילחם.
ציפי חוטובלי: כשאנחנו מדברים על תפקיד של נשים במאבק בתאונות הדרכים, מה שאת עשית זה בעצם הדבר הגדול ביותר שאישה יכולה לעשות.
ציפי חוטובלי: אני כל-כך מעריכה את הדבר הזה.
ציפי חוטובלי: כולנו מצדיעות לך וכולנו מעריצות את המסירות שלך לעניין.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש כאן באמת משהו גדול.
ציפי חוטובלי: אנחנו מחזקות אותך.
ציפי חוטובלי: מודל מאוד נכון של מישהי שלא שותקת, שלא מוכנה לקבל את עסקת הטיעון המבישה הזאת.
ציפי חוטובלי: אנחנו כאן כדי להיאבק בכל העוולות.
ציפי חוטובלי: האחריות שלנו כנשים היא על הכביש וגם על המערכות.
ציפי חוטובלי: בעצם את טלטלת את המערכות, טלטלת את כל המערכות במדינת ישראל, החל ממערכת בתי המשפט ודרך התקשורת שבאמת נתנה לך את היכולת לזעוק את הזעקה שלך.
ציפי חוטובלי: יש כאן מנהיגות אמיתית.
ציפי חוטובלי: כשאנחנו מדברים על "דרייב" נשי, אני חושב שזה" דרייב" נשי מובהק.
ציפי חוטובלי: תודה רבה שבאת.
יעל גרינשפן: תודה רבה לכם.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להודות לורדה ול"אור ירוק".