GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: הוועדה פונה למשרד הבריאות בבקשה לדאוג לכך שרופאי המשפחה ורופאי הנשים יבצעו בדיקות שד לנשים המגיעות אליהם ויעברו הכשרות והשתלמויות והנחיות לביצוע הבדיקות הללו.
עליזה לביא: הוועדה מבינה שאין הסכמה לגבי יעילות בדיקת הממוגרפיה לנשים מתחת לגיל 50 ומבקשת ממשרד הבריאות לבחון אילו בדיקות יעילות ניתן לבצע בנשים בגילאים צעירים יותר כדי לאבחן סרטן שד מוקדם יותר.
עליזה לביא: הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לפעול להעלאת המודעות וההיענות לבדיקות לגילוי סרטן השד בנשים חרדיות ובנשים ערביות, ולהתאים את תהליך הבדיקה לצורכי האוכלוסיות המיוחדות, על הרגישות הרבה שלהם ועל הפילוח בתוך האוכלוסיות עצמן, כפי ששמענו כאן בהרחבה, גם לגבי האוכלוסיות הערביות והבדואיות וגם לגבי האוכלוסיות החרדיות ודומיהן.
עליזה לביא: תודה רבה לכל המשתתפים, תודה על הדיון הפורה.
עליזה לביא: אנחנו נוציא פרוטוקול ונמשיך לשמוע, ללמוד ונחזור ונתכנס.
עליזה לביא: תודה, ויום טוב.
עליזה לביא: צהרים טובים.
עליזה לביא: אנחנו חייבים לסיים בשעה 14:00.
עליזה לביא: אני מבקשת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא: הטרדות מיניות בארגוני התקשורת.
עליזה לביא: אנא תפסו מקומות ישיבה, אנחנו רוצים להתחיל את הדיון שלשמו התכנסנו.
עליזה לביא: הבעיה של ההטרדות המיניות לא אופיינית רק לתקשורת, ובטח לא רק לחברה בישראל.
עליזה לביא: ההסתרה, ההכחשה, המסדר הגברי שמגן על המטריד אופייניים כמעט לכל החברות.
עליזה לביא: בתוך ההתנהלות הזאת והמבנה החברתי הזה יש משמעות גדולה למושג sisterhood, לאחווה הנשית.
עליזה לביא: הדוגמה המובהקת לאחיוּת הנשית, לאחווה הנשית, היא המקרה המפורסם של אניטה היל והשופט קלרנס תומס, שאירע בארצות-הברית בראשית שנות התשעים.
עליזה לביא: פרופ' היל, מרצה למשפטים מאוקלהומה נתקלה בקשיים בירוקרטיים להשמיע עדות על הטרדה מינית.
עליזה לביא: תלונתה כנגד השופט תומס, מועמד לכהונה בבית-המשפט העליון – גם במקרה הזה, כמו בישראל, חברים-עמיתים נחלצו לסייע בידו ולא האמינו שהאדם המכובד הזה עשה משהו.
עליזה לביא: אבל הראשונה שנחלצה לעזרתה של אניטה היתה נינה טוטנברג, שהיתה כתבת של תחנת הרדיו הציבורי.
עליזה לביא: לבסוף, לאחר מאבקים רבים שמעה ועדת הסנאט בוושינגטון את עדותה של היל.
עליזה לביא: נעמי וולף טוענת כי אלמלא הנשים באמצעי התקשורת לא היתה מתפתחת מודעות ציבורית והנושא לא היה מוצג באופן תקשורתי נכון.
עליזה לביא: היל היתה מוקעת כשקרנית, עדותה היתה חסרת חשיבות ותומס לא היה נאלץ להתמודד עם טענותיה.
עליזה לביא: הוא היה הופך לגיבור ולקורבן באותה עת, קורבן "הטרדתה" של היל.
עליזה לביא: תהליך הפמיניזציה שמתרחש בעולם התקשורת מיצב קבוצות כוח של נשים ומערכת תגובות שהביאו בעקבותיהם גל חדש ביחסי חברה-נשים בארצות-הברית, וגם בישראל.
עליזה לביא: אבל פרשת היל היא דוגמה לתהליך הזה.
עליזה לביא: כתבות ועורכות הצליחו להפוך את פרשת היל ואת ההטרדה המינית בכלל לסוגיה חדשותית בעלת ערך רב, גם ברחוב וגם בדעת הקהל הרחבה וכך הנושא הזה, שלא היה לו שֵם הרבה מאוד שנים, זכה לשם, להתייחסות ולהבנה.
עליזה לביא: התכנסנו כאן בצהרים היום לדון בסוגיה שעלתה לדיון בעקבות תא עיתונאיות שהסב את תשומת לבנו ועבד ללא לאות בשנה האחרונה, אסף ושמע והקשיב וכאב וחשף פרשייה קשה ומזעזעת.
עליזה לביא: אני רוצה לומר, קודם כול, הוועדה לקידום מעמד האישה היא הבית של כל הנשים באשר הן, גם נשים שלא מיוצגות בבית הזה, בשל כל מיני סיבות, וגם כאלה שעל דגל מפלגתן חרוט שלא תהיינה נציגות נשים.
עליזה לביא: הזמנו לוועדה משקיפות, גם חרדיות, גם ערביות, גם בדואיות ואחרות שלא זוכות לייצוג.
עליזה לביא: הוועדה היא הבית של כל הנשים באשר הן.
עליזה לביא: זה המקום להתכנס, לשמוע, להקשיב, להעלות לדיון, גם במקומות שהמחוקק לא נתן את דעתו וגם, כמו במקרה הזה, שהמחוקק כן נתן את דעתו והחוק נגד הטרדה מינית הוא אחד החוקים המתקדמים בעולם המערבי.
עליזה לביא: בטח לא במסגרת הזאת, אנחנו לא בית-משפט ואין בכוונתנו לעסוק במקרה הנקודתי של עמנואל רוזן.
עליזה לביא: יש רשויות אחרות בשביל זה.
עליזה לביא: אבל הסוגיה וההתמודדות והעבודה של נשים רבות הציפה בעיה שקיימת במקומות רבים.
עליזה לביא: לכן התכנסנו, על מנת לראות מה ביכולת שלנו לעשות כדי לטפל בה ביעילות ולמנוע ממקרים כאלה ודומיהם להישנות.
עליזה לביא: אני רוצה קודם כול לפנות לטלי לאור.
עליזה לביא: כמנהגנו, מי שכבר היה בישיבות של הוועדה לקידום מעמד האישה יודעת ויודע שאנחנו פותחים בתיאור של דמות נשית, מדברים עליה כמה דקות, מזכירים אותה ואחרי זה ממשיכים בדיון, או פותחים אותו.
עליזה לביא: אני מבקשת מטלי לאור, מתא העיתונאיות, שחשפה את הסוגיה, לדבר כמה דקות על חנה זמר.
עליזה לביא: זאת האישה, הדמות שאתן בחרתן.
<טל לאור: תודה רבה וברכות לוועדה שהתכנסה, במקרה שלנו, בזמן כל-כך קצר.
<טל לאור: נתבקשנו לבחור דמות נשית והיה קשה לנו להחליט במי נבחר כדי לפתוח את הדיון החשוב הזה.
<טל לאור: העלינו כמה שמות ובאמת היה קשה מאוד להחליט.
<טל לאור: חנה זמר זיכרונה לברכה, העורכת המיתולוגית של עיתון "דבר", נפטרה בשנת 2003 והיא באמת סללה את הדרך לעיתונאיות אחרות להמשיך את דרכן בתקשורת.
<טל לאור: מה שאנחנו מזהות היום כאיזו לקונה, איזה ואקום בעמדות בכירות בניהול אמצעי וגופי תקשורת, היינו שמחות לו נשים נוספות, כמו חנה זמר למשל, יתחילו וימשיכו להתברג בעמדות ניהול בכירות בארגוני התקשורת.
<טל לאור: אנחנו רואים שיש שינוי, יש מגמות, יש נשים בראש מערכות, בראש מגזינים, בראש דסק חדשות, אבל חסרות לנו נשים היום בראש עיתונים, בראש מערכות, בראש ערוצי שידור מובילים.
<טל לאור: בהחלט זאת דמות שאנחנו רואים אותה כדמות מופת.
<טל לאור: היא סללה את הדרך להמשך התקדמות נשים, ביחד, כמובן, עם נשים נוספות, כמו עפרה אליגון, הכתבת הצבאית הראשונה ועורכת "דבר הפועלת" שנפטרה לפני חצי שנה, כמו ויקי שירן, עוד דמות מופת שרצינו להזכיר כאן.
<טל לאור: בזה נמשיך את הדיון.
<טל לאור: תודה.
עליזה לביא: תודה רבה, טלי.
עליזה לביא: אנחנו נתחיל אתכן.
עליזה לביא: נחשפנו, שמענו, בעיקר ברשתות החברתיות, כבר קרוב לשנה עדויות על דברים.
עליזה לביא: אני מוכרחה לומר שבשבוע האחרון גם אליי מגיעים עדויות וסיפורים.
עליזה לביא: מה שאני שומעת הרבה זה גם חשש ופחד להעיד בקול, לספר סיפור.
עליזה לביא: אני רוצה לשמוע מכן, בראש ובראשונה, על דרך העבודה, על הדברים שחשפתן, שגיליתן, גם כלפי המקרה עצמו וגם כלפי הסביבה התומכת.
עליזה לביא: יש לנו חוק, החוק אמור לספק סביבת עבודה נוחה, ראויה.
עליזה לביא: הוא נתן מענה בכמה דרכים.
עליזה לביא: יש אחריות שעוברת גם אל עולם העבודה והגנה לנשים שבאות לעבוד בו.
עליזה לביא: הייתי מבקשת לפתוח אתכן, גם ענת סרגוסטי וגם אחרות.
עליזה לביא: ענת סרגוסטי מתא העיתונאיות, בבקשה תתחילי.
<ענת סרגוסטי: תודה.
<ענת סרגוסטי: אני מודה על הדיון הזה.
<ענת סרגוסטי: אני חושבת שהוא מאוד-מאוד חשוב, וחשוב גם להביא את הדברים הנה כדי שגם אתם תשמעו, מכיוון שאתן יושבות בבית המחוקקים ובעצם צריכות לתת מענה ולראות איך החוק הזה מתנהל בפועל, למרות שזה חוק מאוד מתקדם.
<ענת סרגוסטי: טל שניידר ואני נציג קצת את הרקע לפני שניכנס לעניין עצמו.
<ענת סרגוסטי: חשוב לנו להגיד בפתח הדברים שאנחנו לא רודפות את ראשו של איש.
<ענת סרגוסטי: העניין אינו לשים תווית על אדם כזה או אחר, אלא באמת לייצר סביבת עבודה בטוחה לנשים לעבוד בה.
<ענת סרגוסטי: אני רוצה לתת קצת רקע גם על ההקמה של תא העיתונאיות, וכמה מילים על המבנים החברתיים בתוך ארגוני התקשורת.
<ענת סרגוסטי: תא העיתונאיות הוקם בכנס גדול מאוד שהיה בקיץ שעבר, כדי לתת מענה לסוגיות מגדריות שקשורות בתקשורת.
<ענת סרגוסטי: אני יודעת שזו אמירה רחבה מאוד, אבל אפשר לפרוט אותה לנושאים.
<ענת סרגוסטי: בכינוס שערכנו באוניברסיטת תל-אביב הגיעו כמה עשרות עיתונאיות, לשמחתי מכל כלי התקשורת, היו שם גם עיתונאיות שעובדות בכלי תקשורת בערבית וגם עיתונאיות שעובדות בכלי תקשורת חרדיים, כלומר היתה קשת רחבה מאוד של עיתונאיות.
<ענת סרגוסטי: התחלקנו לשולחנות עגולים ועלו שם כמה נושאים שחשבנו שתא העיתונאיות צריך לטפל בהם.
<ענת סרגוסטי: אחד הנושאים הוא כמובן קידום, שכר שווה, אימהוּת ועבודה, וכולי וכולי, נושאים שקשורים למגדר ותקשורת.
<ענת סרגוסטי: אחד הנושאים הבולטים שעלה היה נושא ההטרדות המיניות וסביבת העבודה הלא בטוחה שיש לנשים בגופי תקשורת.
<ענת סרגוסטי: אפסיק כאן לרגע לספר על התא ואספר רגע על גופי התקשורת.
עליזה לביא: זה שונה מעולם עבודה אחר?
עליזה לביא: את מזהה קשיים וכשלים אחרים?
<ענת סרגוסטי: אגיד לך למה הקשיים ייחודיים לעולם התקשורת.
<ענת סרגוסטי: למרות מה שניבט אלינו מהמסך כשאנחנו רואות עיתונאיות חשובות ודעתניות שמובילות תוכניות אקטואליה, מה שרואים מאחורי הקלעים הוא ארגונים מאוד גבריים.
<ענת סרגוסטי: זאת אומרת, בכל שדרת הניהול של כל כלי התקשורת, בין אם זה ניהול אדמיניסטרטיבי ובין אם זה ניהול של תוכן, הרוב המכריע הוא גברים.
<קריאה: זה ניבט גם מן המסך.
<ענת סרגוסטי: זה גם ניבט מן המסך.
<ענת סרגוסטי: מי שראה חדשות ביום שישי – היה מאוד סטריאוטיפי לראות 6 גברים מתנפלים על אישה אחת.
<ענת סרגוסטי: מה שהיה שם ביום שישי הוא לא יוצא דופן.
<ענת סרגוסטי: זאת אומרת, ארגוני התקשורת בנויים כך שהגברים הם הבכירים, גם במעמד של קבלת החלטות וגם במעמד של "טאלנטים", מה שנקרא.
<ענת סרגוסטי: זה נכון גם לעיתונות המודפסת וגם לעיתוני האינטרנט, באותה מידה.
<ענת סרגוסטי: בטלוויזיה זה פשוט בולט יותר.
עליזה לביא: ולמבנה הזה יש השלכות?
<ענת סרגוסטי: הנשים הן התחקירניות, עוזרות ההפקה, הזוטרות, החדשות שנכנסות.
<ענת סרגוסטי: הפער הזה הוא פער של כוח, הוא פער של עוצמה, הוא פער שמחליש את הנשים מכיוון שאין שוויון שם, מכיוון שמי שמקבל את ההחלטה אם את תעבדי בשישי-שבת ושעות ארוכות זה איזה גבר, וגם אם יש לך ילדים – זה בסוף הגבר שמחליט כי את חייבת לעבוד, הוא שולח לך אס-אם-אס ואת חייבת לבוא לעבודה.
עליזה לביא: אנחנו מכירים את זה מעוד מקומות עבודה, אז מה השוני שאת מזהה בעולם התקשורת?
<ענת סרגוסטי: זו תעשייה קטנה מאוד שבה כולם מכירים את כולם.
<ענת סרגוסטי: בסך הכול, כל התקשורת כוללים כמה מאות אנשים, שכולם מכירים את כולם וכולם עוברים ממקום למקום.
<ענת סרגוסטי: האווירה היא כביכול מאוד ליברלית ומתירנית, אבל זה אומר גם שהגבולות מאוד מטושטשים.
<ענת סרגוסטי: אם יושבים שעות במשימה עיתונאית, נגיד בחדר עריכה, שעות על שעות על שעות, אז הגבולות כבר מיטשטשים והבחורה הצעירה מול הגבר ה"טאלנט" עם השם והמעמד – לא בדיוק ברור מה קורה שם.
<ענת סרגוסטי: לכן יש סיטואציות מאוד מתעתעות.
עליזה לביא: זה מזכיר את עולם הצבא.
<ענת סרגוסטי: מאוד מזכיר את הצבא, שגם שם יש אי-שוויון באופן מבני, הגברים הם הבכירים והנשים הן המתחלפות, "הבשר הטרי" שמגיע בגיל 18 ועוזב בגיל 20 ואז מגיעות חדשות.
עליזה לביא: ובכל זאת הצבא טיפל בעצמו.
<ענת סרגוסטי: יש לנו דימוי על התקשורת כאילו היא גוף ליברלי, נאור, משכיל, פתוח.
עליזה לביא: והיא לא?
<ענת סרגוסטי: בפנים היא מאוד לא.
<ענת סרגוסטי: לתוך הסיטואציה הזאת בעצם נולד תא העיתונאיות, שבא לטפל בסוגיות הללו של מגדר ותקשורת.
<ענת סרגוסטי: את הזכרת, ונכון, את ה-sisterhood.
<ענת סרגוסטי: חשבנו שאם אישה לא יכולה ללכת לבוס שלה ולבקש שכר הוגן ושווה אז יהיה לה יותר קל אם מאחוריה יהיה גוף, ואם הגוף שנקרא תא העיתונאיות יבוא וידרוש שיהיה קידום לנשים, שתוסר תקרת הזכוכית, שנשים יהיו בעמדות של קבלת החלטות.
<ענת סרגוסטי: אני עבדתי ב"חדשות 2" הרבה מאוד שנים וזה מקום יקר ללבי.
<ענת סרגוסטי: אני חושבת שהם טיפלו יפה מאוד בפרשה הזאת.
<ענת סרגוסטי: אבל בהנהלה של "חדשות 2" מעולם לא ישבה אישה אחת.
<ענת סרגוסטי: 20 שנים "חדשות 2" באוויר, מעולם לא ישבה אישה בהנהלת "חדשות 2", וזה כואב.
עליזה לביא: זאת סוגיה אחרת שנדון בה.
<ענת סרגוסטי: אני מציגה את זה כדוגמה וזה מאוד מאפיין את מה שקורה.
<ענת סרגוסטי: אני מציעה שטל שניידר תמשיך מכאן על הפרשה של ההטרדות המיניות.
<קריאה: רק לשם הדיוק, בהנהלת הרשות השנייה נמצאת אישה.
<ענת סרגוסטי: דיברתי על ההנהלה, לא על הדירקטוריון.
<טל שניידר: אני עיתונאית עצמאית.
<טל שניידר: אני חברה בתא העיתונאיות מיום שהוקם.
<טל שניידר: הייתי בכל הפגישות של כל העיתונאיות שאורגנו על-ידי התא, כולל בפגישות שערכנו בשבועיים האחרונים, שהיו מאוד קריטיות.
<טל שניידר: מבחינת מה שקרה, עכשיו אנחנו יודעים קצת יותר עובדות גם על מה שקרה בערוץ 2.
<טל שניידר: למען האמת, אני עדיין לא יודעת את הכול, גם אני קוראת את העיתונאים ומתחילה ללמוד.
<טל שניידר: אבל אם מסתכלים על ערוץ 2 וערוץ 10, על מה שקרה, אני חושבת שערוץ 2 לפחות לכאורה הלך על-פי החוק בצורה מסודרת, עשה, כפי שענת סרגוסטי אומרת, את מה שהוא אמור לעשות, ובכל זאת, על אף שהם השתמשו בכלים של הממונה, של הבדיקה, ואפילו פיטורים, שזה הליך חמור מאוד, למרות כל זה, במבחן התוצאה אנחנו בכישלון מערכות טוטלי.
<טל שניידר: בעצם מה קרה?
<טל שניידר: זה שוב חוזר לשוק התקשורת.
<טל שניידר: אלה אנשים שנאלצים לפרנסתם לעבוד בעוד הרבה גופים ולהמשיך לעבור ממקום למקום.
<טל שניידר: הם לא רצו לקטוע, אני מניחה, את מטה לחמם ואפשרו לתופעה להמשיך ולהתקיים, לחזור ולהתקדם.
<טל שניידר: איזו אישה אחת שהיתה אמיצה הלכה – לא למשטרה אפילו – למקום העבודה והתלוננה והיום היא יושבת באיזה מקום, אני לא יודעת מי זאת, והיא ראתה איך הוא מתקדם.
<טל שניידר: אז התלונה שלה בעצם לא אפשרה את נטרול הבעיה של המשך הפגיעה בנשים נוספות.
עליזה לביא: מה שאת אומרת, העובדה שמקום עבודה פיטר בגין מקרה מסוים, כאשר הנושא לא עלה, לא צף, אפשרה לבחור למצוא מקום עבודה נוסף בתקשורת ולמעשה הריטואל חזר על עצמו.
זהבה גלאון: כי מקום העבודה לא דיווח על זה.
עליזה לביא: אתן לכולם זמן לדבר.
<טל שניידר: אני מבינה שהם הלכו על-פי החוק, לפי מה שאני קוראת בעיתון.
<טל שניידר: הם פתרו בעיה בין אדם לחברו, כפי שאומרים, ולא בין אדם לסביבה והבעיה נותרה בעינה.
<טל שניידר: אנחנו מכירים שנשים לא מתלוננות.
<טל שניידר: הבעיה נשארה, היא לא נפתרה.
<טל שניידר: אני לא יודעת להגיד לך בדיעבד, אני לא יושבת בכובע של ההנהלה, לא ישבתי אף פעם באף הנהלה, אני לא יודעת להגיד מה הם יכלו ומה הם לא היו יכולים לעשות.
<טל שניידר: אבל אני יודעת שאני כתא העיתונאיות, בבירור קטן שערכתי ראיתי שהבעיה לא נקודתית לגבי אישה אחת אלא היא מקיפה.
<טל שניידר: צריך להסתכל למציאות בעיניים.
<טל שניידר: המציאות היא שהבעיה שהם פתרו מבחינתם לפי החוק לא פתרה את הבעיה שלנו כחברה.
<טל שניידר: עשינו ריכוז של כמה דברים שאנחנו שמות אליהם לב, שעדיין עכשיו – חלפו פחות משבועיים – אני לא יודעת אם בכל גופי התקשורת בישראל יש היום ממונה.
<טל שניידר: אני שומעת מנשים שעובדות בערוצים שיש אולי את השלט על הקיר, אבל הן לא יודעות עד לרגע זה מה שמה של האישה שממונה.
<טל שניידר: זאת אומרת, יכול להיות שבשנה האחרונה היו נשים שהוטרדו והן בעצם לא יודעות היום למי לפנות.
<טל שניידר: עכשיו אני חושבת באקט של התמודדות עם הסיטואציה, צריך להוציא מכתב לכל גופי התקשורת ולהזכיר להם את החובה שלהם למנות ממונה.
<טל שניידר: לא להגיד שמחלקת משאבי אנוש ממונה, אלא להגיד להם: מיכל כהן היא הממונה, או מישהי, זו היתה רק דוגמה.
<קריאה: אולי כדאי שתעבור איזו הכשרה.
<טל שניידר: רצוי שהיא תהיה מישהי בעלת סמכות וכוח בתוך גוף התקשורת כי היא צריכה לעמוד במצב שיהיה עליה אולי להתעמת באיזה שלב עם המנכ"ל שלה.
<טל שניידר: היא צריכה לבוא אליו ולהגיד לו – כמו בעצם הסיטואציה שקרן מרציאנו נכנסה אליו וכנראה תפקדה נכון.
<טל שניידר: היא צריכה לעבור הכשרה במרכזי הסיוע.
<טל שניידר: אני חושבת שדברים שהם על-פי החוק אפילו- - -
מיכל רוזין: לצערנו הרב הם לא בחוק.
<טל שניידר: הממונה הזאת צריכה לקדם נהלים במקומות.
<טל שניידר: כאמור, לטעמי, צריך לרענן נהלים עכשיו, אבל צריך כל חצי שנה, או כל כמה חודשים לרענן נהלים.
<טל שניידר: הייתי מצפה – אני עכשיו רוצה לדבר בשם עצמי כטל שניידר – מנהלים שנמצאים היום במקומות האלה עכשיו כשיש משבר, בואו לנשים, תגידו להן עכשיו: "אתן עובדות אצלנו, אנחנו מבינים אתכן, אנחנו מבינים שהיתה לכן בעיה.
<טל שניידר: דברו אתנו עכשיו אם אתן רוצות".
<טל שניידר: לא שמעתי שאף מנהל עד עכשיו בא בצורה שקופה ופומבית.
<טל שניידר: אני מבינה שזה לא נוח להם, אבל עדיין לא שמעתי מהם אמירה ערכית עכשיו: "בואו אלינו הנשים, אם הייתם בשנה האחרונה או בשלוש השנים האחרונות בבעיה, דברו אתנו עכשיו, אנחנו פתוחים לשמוע אתכן".
<טל שניידר: זה גם מסר מאוד-מאוד כללי שחשוב היום, של אפס סובלנות להטרדות מיניות במקום העבודה.
<טל שניידר: אנחנו בכלל לא דנים כאן בהיבטים הפליליים, שאנחנו שמנו בצד.
<טל שניידר: המשטרה מטפלת ונראה מה ייצא שם.
<טל שניידר: עוד הצעה שהעלינו כאן, אולי יש לשקול הקמת גוף חיצוני שאליו אפשר להגיש תלונות, שאינו חלק מגוף התקשורת עצמו, גוף ניטרלי שתהיה לו אפשרות וסמכות לבחון את זה ברמה התחלתית.
<טל שניידר: כמו שבקרב עובדי המדינה יכולים להגיש תלונה לנציבות שירות המדינה.
<טל שניידר: זה מנטרל את הבעיה של הסמכויות ואי-הנעימויות בתוך מקום העבודה.
עליזה לביא: יש את נציבות שירות המדינה.
<ענת סרגוסטי: היא פועלת כלפי עובדי המדינה.
עליזה לביא: רשות הדיבור לתמי סלע, היועצת המשפטית של הוועדה לקידום מעמד האישה.
<תמי סלע: יש את נציבות שירות המדינה, שיש בה אגף לקידום ושילוב נשים שמטפל בנושא הטרדות מיניות בשירות המדינה.
<תמי סלע: שם באמת יש טיפול רציני ומשמעותי, טיפול משמעתי.
<תמי סלע: אבל יש גם את נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, שמוסמכת לטפל גם בתלונות על הטרדות מיניות לא רק בשירות המדינה אלא גם בשוק הפרטי.
<תמי סלע: אין מספיק מודעוּת לכך שזה התפקיד שלה.
<מרים שלר: גם אין מספיק תקן.
<מרים שלר: יש בקושי 3 אנשים שם.
<תמי סלע: וגם אין לה מספיק כוח אדם ותקציב כדי לעשות את זה.
דוד צור: אבל אם זה מגיע לרמה של הטרדות, למה לא לפנות למשטרה?
<תמי סלע: גם אין מספיק פניות, גם בשל חוסר מודעות.
<ענת סרגוסטי: כי המשטרה כשלה.
<ענת סרגוסטי: אני עונה לך.
<ענת סרגוסטי: המשטרה ומערכת המשפט כשלו, פשוט התרסקו, לא הצליחו לטפל בהטרדות מיניות, כל התיקים נסגרים.
<ענת סרגוסטי: אי אפשר שהכול יהיה משטרה.
<ענת סרגוסטי: אם זה לא פלילי – אז זה כביכול כשר.
דוד צור: דיברת כל-כך הרבה זמן.
דוד צור: הקשבתי בקשב.
דוד צור: אני במיעוט פה.
דוד צור: תני לי רגע להשמיע איזו מילה.
תמר זנדברג: איך זה מרגיש?
תמר זנדברג: כי לנו זה קורה בדרך כלל.
עליזה לביא: הוא הגבר היחיד מבין חברי הכנסת שהיה בישיבה שערכנו על סרטן השד.
עליזה לביא: זה עקבי אצלו.
דוד צור: אני עדיין חושב, יצירת מדרגה נוספת בין גוף שממילא בתוך העבודה, על-פי חוק, שאמור לטפל בעניין הזה ובין הסמכות של המשטרה, זה טעות.
דוד צור: למשל גוף כמו "פורום תקנה" שחשבו שזה אכן יעשה איזה שירות- - -
זהבה גלאון: "תקנה" נכשל.
זהבה גלאון: ראינו מה היה עם מוטי אילון.
זהבה גלאון: שלחו אותו לגלות לשנתיים.
דוד צור: זה עשה נזק פי כמה.
זהבה גלאון: "תקנה" שלח את מוטי אילון ולא הודיע על זה.
זהבה גלאון: רק אחרי שנתיים הוא הודיע.
<יהודית שילת: על מה את מדברת?
<יהודית שילת: אני מנהלת הפורום.
דוד צור: אני חושב שלא צריך להיות פורום כזה.
עליזה לביא: חברים, זה לא הדיון.
עליזה לביא: אני מבקשת להחזיר את הסדר לדיון.
עליזה לביא: אני מבטיחה לתת לכם זמן להתבטא.
<ענת סרגוסטי: המערכת המשפטית כשלה, המשטרה כשלה לתת הגנה למתלוננות על תקיפה מינית.
<ענת סרגוסטי: אני אומרת את זה בכאב ובצער.
<ענת סרגוסטי: לכן המנגנון הזה לא עובד, הוא כשל.
עליזה לביא: נציגי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, הזמנו אתכם לשמוע.
עליזה לביא: עלו כאן טענות לגבי ביטחון במקום העבודה.
עליזה לביא: מה הפיקוח שלכם על הנושא הזה, על נשים שממונות על ביטחון הנשים ובכלל?
עליזה לביא: יש לכם פיקוח על כך?
עליזה לביא: אתם יודעים מה קורה?
עליזה לביא: שמענו כאן כמה טענות לאורך הדרך, שלמעשה לא בכל גופי התקשורת יש ממונות.
<אילת מצגר: אני מנכ"לית בפועל ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
<אילת מצגר: ראשית, אני מברכת על הדיון.
<אילת מצגר: אני חושבת שזה דיון בעל חשיבות עליונה.
<אילת מצגר: אבל אני סבורה שהדיון צריך להיות הרבה יותר רחב מאשר ההיבט הספציפי של הטרדות מיניות בתקשורת מכיוון שאני לא מקבלת לגמרי את התיזה שאומרת שהמבנה של יחסי העבודה בשוק התקשורת שונה ממבנה של יחסי עבודה במגזרים ובתחומים אחרים.
<אילת מצגר: לא ערכנו מחקר בנושא, אבל אני לא יודעת אם בבורסה יש נשים בהנהלות, או בכל מגזר אחר שיש בו עובדים רבים, גם נשים וגם גברים.
<אילת מצגר: אני חושבת שהתופעה הזאת לא ייחודית לתקשורת.
<אילת מצגר: היא תופעה רחבה בחברה, ואני חושבת שהוועדה עכשיו צריכה להרים את הכפפה כדי להפוך את הדיון הזה לדיון הרבה יותר רחב מאשר רק על נושא התקשורת, כי הנושא הזה בוער בקרבנו.
<אילת מצגר: זו לא הפעם הראשונה שהוא עולה על השולחן, כולנו כבר עברנו את כל החבלות של הניסיון המביש שהיה עם נשיא מדינת ישראל בנושא של הטרדות מיניות.
<אילת מצגר: זו לא הפעם הראשונה שהנושא עולה על השולחן.
<אילת מצגר: אני חושבת שמצוין שאת מרימה את הכפפה ומטפלת בזה.
<אילת מצגר: מבחינת התקשורת, קודם כול, לכל הגופים שנמצאים בפיקוח של הרשות השנייה, אם זה הזכייניות, אם זה החברות החדשות, יש בעלת תפקיד שממונה על נושא הטרדה מינית, וכמובן גם ברשות השנייה.
<אילת מצגר: בעלת התפקיד הזו מחויבת על-פי החוק, שאתם חילקתם כאן את נוסחו, לפעול, והדברים נעשים.
<אילת מצגר: הרשות השנייה כרגולטור, ראשית אני רוצה לציין שהיום היינו אמורים לקיים דיון עם הזכיינים ועם החברות החדשות, להעלות את הנושא ולבקש הבהרות.
<אילת מצגר: דחינו את הדיון הזה בגלל שכינסת את הוועדה והיתה חשיבות רבה מאוד שנבוא לכאן, לכן הדיון הזה יתקיים בשבוע הבא.
<אילת מצגר: אז אנחנו כן נמצאים כבר בתהליך, מזה שבוע, של ניסיון לקבל יותר מידע לגבי מה שקרה כאן.
<אילת מצגר: צריך להגיד, עד שלא מוגשת תלונה לרשות השנייה אין סמכות לבדוק את הדברים הללו.
<אילת מצגר: הבדיקה של הנושאים האלה נמצאת בסמכות משטרת ישראל.
זהבה גלאון: אתם צריכים ללמוד את החוק.
זהבה גלאון: כדאי שתלמדו את החוק.
עליזה לביא: אמרנו שלשם כך התכנסנו.
<אילת מצגר: אנחנו מכירים את החוק.
<אילת מצגר: החוק קובע באופן מפורש שמרגע שמוגשת תלונה רק המתלונן יכול לפנות למשטרה, המעסיק לא יכול להגיש את התלונה למשטרה.
מיכל רוזין: לא דיברנו על המשטרה.
זהבה גלאון: לא דיברנו על המשטרה.
זהבה גלאון: דיברנו על המחויבות שלכם.
<אילת מצגר: הרשות השנייה אחראית לוודא שהזכיינים שלה פועלים על-פי דין במגוון רחב מאוד של תחומים.
<אילת מצגר: הפיקוח של הרשות השנייה, באופן ישיר ושוטף, הוא על נושאים שקשורים לפעילות כגופים משדרים.
<אילת מצגר: עכשיו אנחנו מדברים על משהו שלא נוגע לפעילות כגוף משדר, אלא נוגע לפן אחר של העבודה של ארגון שנמצא תחת הפיקוח של הרשות השנייה.
<אילת מצגר: הכשל כאן, אם תרצו, הוא שהמידע לגבי ההתרחשויות הללו לא הועבר על-ידי ההנהלות של חברות החדשות לדירקטוריונים, ששם לרשות השנייה יש את הנציגים שלה.
עליזה לביא: אני רוצה להבין, כפי שאתם מבקשים דוחות ומעקב ואתם בודקים, האם היתה פעם איזו פנייה מצדכם לגבי נושא הממונות, בלי תלונות שהגיעו מהשטח?
<אילת מצגר: לא.
<אילת מצגר: אנחנו מוודאים שיש ממונות אבל אנחנו לא פונים לשאול אם יש בעיות.
עליזה לביא: האם בדקתם?
עליזה לביא: האם יש איסוף מידע?
עליזה לביא: האם אתם יודעים שיש ממונות בשטח?
<אילת מצגר: אנחנו יודעים שיש ממונות.
<מרים שלר: איזו הכשרה הממונות עברו?
מיכל רוזין: כמה תלונות הגיעו אליהן בשנה?
מיכל רוזין: מה הן עשו עם התלונות האלה?
מיכל רוזין: כיצד הן התמודדו עם התלונות?
<אילת מצגר: לא, אנחנו לא עוקבים אחרי זה.
<אילת מצגר: אין זו הסמכות של הרשות השנייה לעשות את זה.
מיכל רוזין: זו בוודאי הסמכות של הרשות השנייה.
<אילת מצגר: יכולות להיות תלונות במגוון רחב של נושאים שקשורים ליחסי עבודה, יכולות להיות תלונות לגבי שכר, לגבי ביטוח לאומי, לגבי פיטורים, לגבי שורה ארוכה של נושאים שנוגעים ליחסי העבודה בתוך חברה.
<אילת מצגר: הרשות השנייה לא מתערבת בתוך הדבר הזה.
<אילת מצגר: הרשות השנייה, דרך אגב, גם לא מתערבת אצל חברות החדשות איזה עיתונאי מועסק ואיזה עיתונאי מפוטר.
<אילת מצגר: אני חושבת שאף אחד לא רוצה שרגולטור במדינת ישראל יגיד את מילתו לגבי זהותו של עיתונאי זה או אחר.
זהבה גלאון: אבל למה הוא פוטר – כדאי שתדעו.
<אילת מצגר: אנחנו יודעים את זה כמו כולם עכשיו.
<אילת מצגר: דרך אגב, עוד לא קיבלנו את ההבהרות.
זהבה גלאון: אולי כדאי שתדעו.
זהבה גלאון: כי אם אדם מפוטר בשל הטרדה מינית ועובר לגוף תקשורת אחר, והערוץ שפיטר אותו לא מיידע אתכם בשל איזו סיבה הוא פוטר, יש בעיה במערכת.
זהבה גלאון: על זה צריך לדבר.
עליזה לביא: אני רק רוצה לקרוא לכם מהחוק, מסעיף 2: "לטפל ביעילות במקרה של הטרדה מינית או התנכלות שידע אודותיהן, וכן לעשות כל שביכולתו כדי למנוע את הישנות המעשים האמורים וכדי לתקן את הפגיעה שנגרמה למתלונן עקב הטרדה או התנכלות".
עליזה לביא: מה שאנחנו רואים כאן, כל הגופים הם תחת הפיקוח של הרשות השנייה, הגופים שהמקרה הנילון – אנחנו לא מזכירים כאן ולא נכנסים נקודתית, אבל כולם תחת הפיקוח שלכם ולכן ביקשתי שתבואו לכאן.
עליזה לביא: ומה אנחנו רואים ולמדים?
עליזה לביא: שבעצם מקום אחד טיפל, לא דיווח, ואז האדם עבר לעבוד במקום אחר.
עליזה לביא: הסביבה נשארה מזוהמת.
<אילת מצגר: אם המידע לא נמצא אצלנו אנחנו לא יכולים לעשות כלום.
<אילת מצגר: אקח את זה למקום אחר:
<אילת מצגר: אם חס וחלילה רופא מפוטר בגלל שהיתה הטרדה מינית בפעילות שלו, משרד הבריאות לא בהכרח יודע על כך אם הדבר הזה לא מדווח.
<אילת מצגר: זה קצת דומה לעניין שלפנינו.
<אילת מצגר: ברגע שהמידע מגיע אלינו אנחנו יכולים לפעול אתו.
<אילת מצגר: המקרה הזה בעצם מאיר בפנינו את השאלה כיצד אנחנו יכולים לחדד, גם את ההנחיות כלפי הגופים שאנחנו מפקחים עליהם וגם אולי את כתבי הזיכיון של החברות החדשות והפעילות מול הדירקטוריון, כדי לוודא שלהבא כשל כזה לא יישאר ללא דיווח.
<אילת מצגר: השאלה באיזה פורום, איך צריך לדווח על זה ואיך להגדיר את הדבר שאת רוצה שידווח.
<אילת מצגר: כאן אנחנו מבינים שיש נושא בעייתי מאוד ורגיש מאוד, אבל כן, צריך שיהיה לגביו דיווח.
<אילת מצגר: זה הנושא שאנחנו עמלים עליו בדיוק בשעות אלה, בימים אלה כדי לחשוב מה בעצם הצעד הבא שננקוט בו כדי לנסות להימנע ממקרה דומה.
עליזה לביא: ערוץ 10, עו"ד דבורה קמחי, היועצת המשפטית של הערוץ, בבקשה.
עליזה לביא: כשקיבלתם אדם לעבודה שאלתם, תהיתם מה קרה?
עליזה לביא: זה עלה בכלל לדיון?
עליזה לביא: נשאלו שאלות?
<דבורה קמחי: לגבי מה?
עליזה לביא: לגבי העסקה של אדם שפוטר ממקום עבודה אחר.
<דבורה קמחי: אל"ף אני עובדת ערוץ 10 ולא "חדשות 10".
<דבורה קמחי: ל"ישראל 10" הנושא לא היה ידוע, סיבת הפיטורים לא היתה ידועה.
<דבורה קמחי: יחד עם זאת, מייד כשהתקבל המכתב מתא העיתונאיות, עוד באותו יום האדם יצא לחופשה.
עליזה לביא: על סמך הפנייה של תא העיתונאיות?
<דבורה קמחי: כן.
דוד צור: חופשה כפויה, או שביוזמתו?
<טל שניידר: מה קרה עם הקבלה לעבודה?
<קריאה: אולי אפשר לשאול אותה מי הממונה בערוץ 10.
<דבורה קמחי: שאלו מי הממונה בערוץ 10 וב"חדשות 10" ואני מוסרת שאני הממונה בערוץ 10 ועו"ד איילת בן-חיים גת ממונה בחדשות 10.
עליזה לביא: אולי תספרי לנו מה הנוהל.
<דבורה קמחי: אני מרגישה מאוד לא נוח לדבר על מקרה ספציפי.
מיכל רוזין: לא ביקשנו את זה.
עליזה לביא: מה נעשה בערוץ 10 למניעה בשנה האחרונה?
עליזה לביא: בואי ניקח את זה כדוגמה.
עליזה לביא: בשנה האחרונה מה היה בערוץ 10 מהמקום הזה שלך כממונה כלפי העובדות?
עליזה לביא: את יכולה לשתף אותנו?
<דבורה קמחי: קודם כול, אני חושבת שמערכת היחסים בערוץ 10 בין העובדים קרובה מאוד.
<דבורה קמחי: כולם מכירים אותי וכולם יודעים שדלתי פתוחה בפניהם.
<דבורה קמחי: בנוסף לכך, גם בחוזים החדשים שלנו, בהסכמי העבודה כתוב בדיוק מי ממונה על הטרדה מינית.
<דבורה קמחי: לא עשינו שום פעולת הסברה ממוסדת בתוך הארגון, אבל כמובן אנחנו מקיימים את כל הוראות החוק והתקנון, הכול מפורסם במספר מקומות.
תמר זנדברג: כמה פניות קיבלת מאז שאת בתפקיד?
תמר זנדברג: כמה עובדות ועובדים יש?
<דבורה קמחי: אני מרגישה ממש לא נוח לדווח במקום כזה.
מיכל רוזין: על מספר?
עליזה לביא: זה דבר שאמור להיות גלוי לציבור.
מיכל רוזין: כל מי שהגיע לכנסת מדווח על מספר התלונות שהגיע אליו ולא אומר מי, מה וכמה, אבל האם טופל בכלל, האם היו מקרים שדווחו והאם הם דווחו.