GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדי בלוטנר: כמובן, זה רק הנתונים לגבי נערות שאנחנו יודעים עליהן, שהתחתנו לפני גיל 16; יש גם רבות שאנחנו לא יודעים עליהן.
<עדי בלוטנר: בעניין הזה התוכנית שלנו היא כפולה: ראשית, להעביר את חוק גיל הנישואים, להעלות אותו לגיל 18, חוק שקידמנו יחד עם סגנית השר לשעבר גילה גמליאל וחבר הכנסת יריב לוין.
<עדי בלוטנר: הוא נמצא בהכנה לקריאה שניה ושלישית.
<עדי בלוטנר: והדבר החשוב יותר הוא להכין תוכנית פעולה מקיפה לאכיפה ויישום גם של האיסור הקיים היום וגם של האיסור שיהיה החל מהרגע שיעבור החוק.
<עדי בלוטנר: כאן נדרש שיתוף פעולה של משרד הרווחה ומשרד החינוך ומשרד הבריאות והרבה תקציבים להעלאת מודעות, למניעת הורות מוקדמת ומניעת נישואים בגיל צעיר.
<עדי בלוטנר: יש לנו דוח שלם בנושא, שנשמח בהמשך, כשיעבור החוק, להציגו בוועדה הזאת.
<עדי בלוטנר: לגבי אלימות בין בני זוג, בכל שנה נפתחים בישראל למעלה מ-13 אלף תיקים בעבירות אלימות בין בני זוג, שבהם הקורבן היא אשה.
<עדי בלוטנר: בכל שנה נרצחות בישראל נשים.
<עדי בלוטנר: הגרף – נראה שהוא יורד בהרבה, אבל פחות או יותר הממוצע נשאר על 12 נשים בשנה שנחשפות למערכת זוגית מתעללת, שבסופה הן מוצאות את מותן.
<עדי בלוטנר: זה נתון מדאיג מאוד, שדרוש בו טיפול מסיבי.
<עדי בלוטנר: לגבי גירושין בישראל, הנתונים בנושא זה עוסקים בעיקר בנשים יהודיות, וזאת בשל המגבלה של הנגישות שלנו לבתי הדין השרעיים ובתי דין דרוזיים וכנסייתיים.
<עדי בלוטנר: אנחנו כן עוסקות באיסוף הנתונים הזה, ומתכננות בהחלט שבשנתון שיתפרסם יהיו גם נתונים לגבי נשים שאינן יהודיות.
<עדי בלוטנר: לגבי נשים יהודיות, בבתי הדין הרבניים נפתחים כ-17 אלף תיקים של גירושין בכל שנה, מתוכם קצת יותר ממחצית בהסכמה, כלומר בני זוג שמגיעים לבית הדין, ומבקשים להתגרש בבקשה מוסכמת, וקצת פחות ממחצית – תביעות גירושין באופן חד-צדדי, כשאחד הגירושין מפתיע את השני או פונה באופן חד-צדדי לבית הדין הרבני.
<עדי בלוטנר: רק 10,000 זוגות יהודיים מסיימים את הליך הגירושין בכל שנה.
<עדי בלוטנר: משמעות הנתונים הללו יחד היא כפולה: אחת, הליך הגירושין אורך לפחות שנה, ובמקרים רבים – שנתיים, שלוש וארבע; כמובן, יש גם מקרים של עשר שנים ויותר.
<עדי בלוטנר: הנתון השני הוא שהרבה מאוד זוגות בוחרים לפתוח את הליך הגירושין באופן חד-צדדי.
<עדי בלוטנר: לדעתנו, זה תוצר של התופעה של מירוץ הסמכויות בין בתי הדין הרבניים לבית המשפט למשפחה – תופעה שפוגעת מאוד גם בגברים וגם בנשים, אבל כמו תמיד, בצד החלש במערכת היחסים היא פוגעת יותר.
<עדי בלוטנר: מירוץ הסמכויות מעודד את הצדדים לגשת כמה שיותר מהר לערכאות השיפוטיות, ובין היתר מונע מהם את הזמן של לנסות לפתור את הסכסוך ביניהם בהסכמה.
<עדי בלוטנר: לכן אנחנו רואים הרבה מאוד באופן יחסי תביעות גירושין ולא גירושין בהסכמה.
<עדי בלוטנר: גירושין בישראל, ההיבט הנוסף הוא אי-השוויון המובנה במבנה הגירושין ביחס לנשים יהודיות.
<עדי בלוטנר: מה הגורם העיקרי לכך – נשים יהודיות זקוקות לאישור ולהסכמה של בן זוגן כדי להתגרש.
<עדי בלוטנר: במבנה הקיים כיום לאף גוף במדינה אין היכולת להכריז שהזוג גרוש, אם הגבר לא מסכים לגירושין.
<עדי בלוטנר: מדי שנה מתנהלים בבתי הדין הרבניים למעלה מ-300 תיקים של סרבני גט.
<עדי בלוטנר: יש לציין בהקשר הזה שיש לנו סרבנות גט שהיא גלויה, שמתקיימת בבתי הדין הרבניים, ויש גם סרבנות גט סמויה, שמתחילה עוד לפני שמגיעים בכלל לבית הדין הרבני, שהאשה יודעת שהיא עומדת בפני סיכון של להיות מסורבת גט, היא מוותרת מראש על הזכויות שלה, בין במסגרת הסכם, בין במסגרת אחרת – מוותרת על זכויות במזונות, במשמורת, ברכוש, הכול כדי לא להיקלע למצב שהיא מסורבת גט, והמצב הזה יוצר פער מובנה שהוא מאוד בעייתי.
<עדי בלוטנר: כמובן, יש לנו המקרים הקשים ביותר, שידועים יותר – יש היום שבעה סרבני גט שיושבים בבתי כלא בישראל.
<עדי בלוטנר: היו אמורים להיות שמונה, אחד ברח.
<עדי בלוטנר: זה סיפור קשה של לקוחה שלנו, שהיום 12.5 שנה מסורבת גט.
<עדי בלוטנר: כעת היא עכשיו נחשבת עגונה מבחינה הלכתית, כי בעלה נעלם.
<עדי בלוטנר: בהקשר הזה חשוב לציין שני דברים: אחד, בתי הדין מפעילים סנקציות – אנחנו רואים מגמה גוברת של הפעלת סנקציות על סרבני גט, אבל זה לא מספיק.
<עדי בלוטנר: בהרבה מקרים, כמו שאנחנו רואים בנתונים האלה, יש גברים שגם כל הסנקציות בעולם לא יעזרו, ולכן אנחנו קוראות, למצוא פתרון שיפקיע מידי הגברים את ההחלטה שנתונה רק לרצונם, את הכוח הבלעדי לסיים את הנישואים, ויימצאו פתרונות גם במסגרת ההלכה.
<עדי בלוטנר: יש כלים הלכתיים לדברים האלה, ואנחנו מדברות על זה הרבה, יימצאו כלים הלכתיים כדי להתיר את הנישואים במקרים שנדרשים לכך.
<עדי בלוטנר: רק כדי להבין את הפער בהקשר זה בין גברים לנשים: לגברים יש מוצא, ולנשים אין.
<עדי בלוטנר: זה נקרא אישור היתר לשאת אשה שנייה, חריג לעבירת הביגמיה, שזו עבירה בחוק הפלילי.
<עדי בלוטנר: בחוק הפלילי ממש יש חריג מיוחד עבור גברים, שמקבלים אישור מהרבנות לשאת אשה שנייה, וזה נועד למקרים שבהם לא מצליחים לקבל מהאשה את ההסכמה לקבל את הגט.
<עדי בלוטנר: יש עלייה בשלוש השנים האחרונות.
<עדי בלוטנר: ב-2012 ניתנו 75 היתרים לשאת אשה שנייה.
<עדי בלוטנר: כאמור, לנשים אין כל מוצא כזה.
מיכל רוזין: מה הנימוקים שניתנים להסכמה?
מיכל רוזין: זה אישור בדיעבד?
<עטרה קניגסברג: זה נתון חדש של בתי הדין הרבניים מהדוח האחרון שלהם.
<עטרה קניגסברג: ביקשנו מהם במכתב הבהרות והסברים לנתון הזה.
<עטרה קניגסברג: עוד לא קיבלנו אותם.
עליזה לביא: לפני שהתכנסנו, וידעתי שאגיע לכאן, קיימנו כינוס בנושא העגונות.
עליזה לביא: נמשיך ונכה בברזל.
עליזה לביא: מעולם לא היה מספר העגונות בעם היהודי כל כך גדול כמו מאז הקמת מדינת ישראל.
עליזה לביא: יש פה סיבוך בירוקרטי שלטוני מוסדי מול עולם הלכה מאובן, ובהרבה מהמקרים הכדור חזר לבית הזה, וכולנו פה נתגייס כדי לפתור את מצוקת העגונות.
עליזה לביא: בעצם כולנו עגונות בפוטנציה, מי שבחרה להתחתן במסגרת הנישואים הדתיים.
עליזה לביא: זה לא חוק הלכתי, יש פתרונות הלכתיים.
עליזה לביא: יש אולי מי שלא מעוניין לקדם אותם.
עליזה לביא: גם בשביל זה אנחנו פה.
קריאה: 300 תיקים של סרבנות גט בשנה זה מיתוספים?
<עדי בלוטנר: לא, מתנהלים בו זמנית.
<עדי בלוטנר: אעבור להליכים אחרים שנלווים לגירושים.
<עדי בלוטנר: בכל שנה נפתחים למעלה מ-20 אלף תיקים בנושא החזקת ילדים, קרי משמורת והסדרי ראייה בכל הערכאות שעוסקות במשפחה.
<עדי בלוטנר: פה אנחנו מדברים בבתי דין רבניים, בתי דין שרעיים, דרוזיים, כנסייתיים, וכמובן, בתי המשפט למשפחה.
<עדי בלוטנר: 80 אחוז מהתיקים בנושא משמורת מתנהלים בבתי המשפט למשפחה.
<עדי בלוטנר: בכל שנה נפתחים למעלה מ-15 אלף תיקים בנושא מזונות ילדים – שוב, בכל הערכאות - ו-60 אחוז מהם מתנהלים בבתי המשפט למשפחה.
<עדי בלוטנר: אנחנו רואים שמרבית התיקים מתנהלים בכל זאת בערכאות האזרחיות, ושם גם ראוי לדעתנו שיתקיימו.
<עדי בלוטנר: הפיצול בין מערכת הדין הדתית למערכת הדין האזרחית והכפילות של המערכת הזאת יוצרת הרבה בעיות, בין היתר, למשל, אי-אחידות בדין שחל על משפחות שעניינן נדון בערכאה אזרחית מול משפחות שעניינן נדון בערכאה דתית.
<עדי בלוטנר: גובה מזונות הילדים שנפסקים בבתי הדין הרבניים, למשל, נמוכים ב-15 אחוז מאלה שנפסקים ביתר הערכאות - זו דוגמה אחת ליחידות בהקשר הזה.
<עדי בלוטנר: נתונים לגבי עוני לאחר גירושין, בעקבות גירושין, נתונים של המוסד לביטוח לאומי.
<עדי בלוטנר: בלמעלה מ-50 אלף משפחות בישראל נמנע האב מלשלם את חוב המזונות שנפסק לחובתו לזכות ילדיו על-ידי ערכאה שיפוטית, כלומר בית משפט למשפחה או בית דין רבני או בית דין שרעי קבע:
<עדי בלוטנר: האב הזה צריך לשלם 2,000 שקל בחודש מזונות לילדים שלו, והוא לא משלם.
<עדי בלוטנר: 50 אלף משפחות יש כיום בישראל, ואלה רק מהנתונים של הביטוח הלאומי, כלומר נשים שפנו בהקשר הזה לביטוח הלאומי.
<עדי בלוטנר: כמובן, יש הרבה נשים שלא פנו, ועליהן אנחנו לא יודעות.
<עדי בלוטנר: רק 30 אלף מהמשפחות האלה זוכים הילדים לתשלום חלקי של המזונות מן המוסד לביטוח לאומי.
<עדי בלוטנר: הצד השני של הנתון הזה הוא שב-20 אלף משפחות, קרי לפחות 40 אלף ילדים בישראל, לא מקבלים שקל של מזונות – לא מביטוח לאומי ולא מהאב, ולכן חיים בעוני לאחר גירושין.
<עדי בלוטנר: גובה המזונות שאפשר לקבל מביטוח לאומי: הממוצע, גם המקסימלי, עומד על בין 20 ל-21 אוז מהשכר הממוצע במשק, שזה בין 1,500 לאולי 2,000 שקל במקרים מאוד טובים, שזה כל הכסף שמתקבל, גם המשפחות מרובות ילדים של חמישה ילדים, שהאב לא משלם מזונות.
<עדי בלוטנר: זה הסכום, פחות או יותר, שהמשפחה זוכה לקבל במקום המזונות.
<עדי בלוטנר: ונתון שהוזכר קודם ורלוונטי בהקשר גירושין: בראש 90 אחוז מהמשפחות החד-הוריות בישראל עומדות נשים, ו-70 אחוז מתוכן הן משפחות שעברו גירושין, כלומר אמהות שהן חד-הוריות כתוצאה מגירושין, ואת הנתונים לגבי העוני של המשפחות האלה אנחנו כבר יודעות.
<עדי בלוטנר: השורה התחתונה ממעט הנתונים האלה, ויש לנו עוד הרבה בתחום הזה:
<עדי בלוטנר: דרוש שינוי מהותי ומקיף בתחום של מזונות ילדים מביטוח לאומי.
<עדי בלוטנר: מזונות הילדים שייכים לילדים, וכך צריך להיות.
<עדי בלוטנר: דרושה חקיקה, דרושה חקיקת משנה, דרושה מדיניות של ביטוח לאומי, של משרד האוצר, ויש לגייס את כל הגורמים הרלוונטיים כדי לעשות שינוי בעניין הזה, ולהוציא ילדים מתחת לקו העוני.
<עדי בלוטנר: הקשר העיקרי בין המצגת הקודמת לזו שלנו: נשים שדיווחו שאינן משתתפות בשוק העבודה בשל טיפול בילדים – הנתונים מדברים, בין גילאים 25 ל-54 יש לנו כ-20 אחוז מהנשים בישראל, שלא משתתפות בשוק העבודה בשל הטיפול בילדים, כלומר בין מבחירה, בין אם זו המערכת שבה הן חיות.
<עדי בלוטנר: זה לא משנה, כפי שנאמר.
<עדי בלוטנר: אי-ההשתתפות בשוק העבודה נובע מטיפול בילדים.
<עדי בלוטנר: עוד נתון רלוונטי בהקשר הזה: 20 אחוז מהנשים שעובדות במשרה חלקית עושות זאת בשל טיפול בילדים.
<עדי בלוטנר: שוב, רואים שהטיפול בילדים והמשפחה משפיע על כושר ההשתכרות של נשים.
<עדי בלוטנר: לנתון הזה יש השפעה גם על חיי הנישואים ומערך הכוחות והעצמאות של הנשים בתוך הנישואין, וגם לאחר הגירושין, כמובן, אם התא המשפחתי מתפרק.
<עדי בלוטנר: נשים שיוצאות לדרך לאחר עשר ועשרים שנות נישואים שבהן לא עבדו או עבדו במשרה חלקית או עבדו מעט שעות והרוויחו מעט בגלל הטיפול בילדים יוצאות יותר עניות ופחות מסוגלות לעמוד בזכות עצמן מבחינה כלכלית.
<עדי בלוטנר: לכן יש לנו עוני של נשים וילדים לאחר גירושין.
<עדי בלוטנר: שיעור ההשתתפות כאמור של נשים ישראליות בשוק העבודה פוחת ככל שיש להן יותר ילדים וככל שהילדים יותר צעירים.
<עדי בלוטנר: באופן ספציפי במגזר הערבי זה ממש מספר מדאיג: רק 29 אחוז מהנשים עובדות מחוץ למשק הבית לעומת 80 אחוז מהגברים.
<עדי בלוטנר: תחשבו על המשמעות של זה לאחר הגירושין.
<עדי בלוטנר: בהקשר זה אנחנו קוראות לחברות הכנסת, לסייע לנו במציאת הדרך, להתאים את שוק העבודה ולתקן אותו באופן שיאפשר הורות פעילה שווה גם במהלך חיי הנישואין וגם אחרי הגירושין.
<עדי בלוטנר: לסיכום, אנחנו מקוות שבכנסת הנוכחית נצליח בעזרת כולכן למצוא פתרונות הלכתיים שימנעו אפליה בגירושין, שנוכל לאפשר בחירה חופשית בין נישואים אזרחיים לדתיים, שנעלה את גיל הנישואים ל-18, ונצליח לאכוף את האיסור על הנישואים קודם לכן, שניאבק בנחישות בביטויים השונים של אלימות במשפחה, שנבטל את מירוץ הסמכויות, שנעגן בחקיקה ובחקיקת משנה את העיקרון שלפיו מזונות הילדים שייכים לילדים, ושנקדם את מעמד הנשים בישראל.
<עדי בלוטנר: תודה רבה.
עליזה לביא: תודה למרכז רקמן.
עליזה לביא: אנחנו נאסוף כמה תגובות, בקצרה, כדי שנוכל לתת לכמה שיותר אנשים שהגיעו גם מרחוק לומר את דברם, ונסכם את הישיבה ב-11:25.
עליזה לביא: חברות הכנסת, בבקשה.
מיכל רוזין: קודם כל, אני חושבת שאולי המפתח, מה שציינה גלית, אני חושבת שבאות לכאן עם השנים יותר ויותר נשים שמכירות הנושאים, שעסקו בנושאים, שמודעות למצוקות ולבעיות ולקשיים, גם פעלו ברוב הנושאים ומכירות, ויש הרבה מודעות.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש לזה חשיבות מאוד גדולה.
מיכל רוזין: יש חשיבות לייצוג של נשים בכל אחד מהמקומות, גם בפירמידות שהראתה ד"ר דשא, כי אנחנו רוצות שהילדות שלנו יגידו: גם אני רוצה להיות שם, וירגישו מספיק ביטחון להציב את עצמן שם, אבל גם חשוב אילו נשים תגענה למקומות, והעובדה שעם השנים יותר ויותר חברות כנסת פמיניסטיות, מודעות, בעלות רגישות חברתית ומגדרית מגיעות לכנסת, וגם חברי כנסת בעלי יותר ויותר רגישות חברתית ומגדרית, זה מקל על העבודה, והעבודה היא רבה.
מיכל רוזין: לגבי איסוף הנתונים, הישיבה הזאת מתמקדת בזה – קודם כל, ידע זה כוח.
מיכל רוזין: ועדיין, כמה שאנחנו לא מראים את הנתונים האלה, חדשות לבקרים גם התקשורת, גם כל מיני מומחים וארגונים וגם חברי כנסת מערערים על הנתונים, משפת ויכוח ברחוב של: אל תגזימי, יש כבר שוויון ביון נשים לגברים, ומה פתאום נשים מרוויחות פחות גברים, זה נראה נתון הזוי ולא אפשרי, ואני כבר לא מדברת על אלימות ואונס וכדומה, כלומר יש אי-רצון בקרב חלקים גדולים מהציבור, גם כשאנחנו מראות את העובדות, להיות חסומים בפניהן ולא לראות.
מיכל רוזין: זה משקפיים – אנחנו שמים משקפיים ורודות, משקפיים מגדריות.
מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב להמשיך להטיח בציבור את העובדות, את הנתונים, כי זה נותן לנו כוח, לאמירות שלנו.
מיכל רוזין: אנחנו יודעות את האמת בלי שיראו לנו את הנתונים – שנשים חולות יותר ועניות יותר, ושבחברה יש אפליה, ושיש אלימות כלפי נשים, אבל כשאנחנו באות למאבק הציבורי אחד הכלים החשובים ביותר שיש לנו הוא נתונים מספריים.
מיכל רוזין: ההערה על הלמ"ס היא חשובה ביותר, וצריך גם לתקן את חוק חופש המידע לגבי חלוקה מגדרית, כי כיום כשפונים למשרד ממשלתי, לבקש נתונים, המשרד עצמו לא מחויב לאסוף את הנתונים לפי חלוקה מגדרית פעמים רבות, וזה חשוב מאוד, כי אלה הכלים שאתם אנחנו יוצאות למאבק הציבורי, ותודה לכולכן, כי אנחנו יודעות מי עושות באמת את העבודה בשטח.
עליזה לביא: אינה, בבקשה.
<אינה סולטנוביץ-דוד: תודה, וברכות לחברת הכנסת עליזה לביא על המינוי הבוקר.
<אינה סולטנוביץ-דוד: הנתונים מצערים, ואין ספק שיש חשיבות גדולה לאיסוף נתונים כדי ליצור שינוי חברתי.
<אינה סולטנוביץ-דוד: מהפניות שמגיעות אלינו אנחנו למדות שעיקר הפניות מגיעות מנשים, ורובן מתייחסות לנושא של אמהות בעבודה בכל שלבי העבודה.
<אינה סולטנוביץ-דוד: בנוסף, יש העניין ששיעורי התעסוקה של נשים יורדים עם הגיל דווקא לנשים הרבה יותר מלגברים, וגם לזה יש להתייחס.
<אינה סולטנוביץ-דוד: הנושא של התעסוקה והקושי של נשים להשתלב בשוק העבודה בא לידי ביטוי גם בדברים של גלית וגם בדברים של מרכז רקמן, אני חושבת שצריכה לצאת קריאה מהוועדה, לעשות תוכנית מדינית לנושא של תעסוקת נשים, ולפתור את כל הבעיות גם של שילוב נשים במוקדי קבלת החלטות וגם לנושא של פערי שכר בין גברים לנשים.
<אינה סולטנוביץ-דוד: יש למצוא תוכנית כוללת, כי זה מלווה את האשה משלב שהיא נכנסת לשוק העבודה וכל תקופת החיים בעצם.
<אינה סולטנוביץ-דוד: צריך לתת ביטוי מדיני, כמו במדינות אחרות.
שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים שהעלה השר נפתלי, שבמשרדו את עובדת, זה נושא עבודת נשים ערביות.
שולי מועלם-רפאלי: הוצג פה הנתון הקשה, וצריך לראות גם את זה, איך יוצרים גם לזה תיקון.
מיכל רוזין: זה בידיו – תקציב הולם להכשרה תעסוקתית, תקציב הולם לשילוב במקומות עבודה.
שולי מועלם-רפאלי: כמי ששם את זה כשיחתו הראשונה במשרד, אני מניחה שיעשה את זה.
עליזה לביא: נלמד לעומק את הנושא, ונראה איך אנחנו נותנים מענה.
עליזה לביא: דבורה, בבקשה.
<דבורה עברון: יש נתון אחד שלא נמצא – מי שיצא מהבית ב-05:30 בבוקר כדי להגיע לכאן – הנושא של מרכז ופריפריה לא עלה בנתונים שהצגתן.
<דבורה עברון: הייתי מבקשת שזה יהיה נושא שיעלה.
מיכל רוזין: מרכז ופריפריה לא רק גיאוגרפי, כי יש מרכז ופריפריה גם במרכז הארץ, בין קבוצות באוכלוסייה.
מיכל רוזין: מרכז ופריפריה זה הגדרה שצריך להרחיב אותה.
עליזה לביא: הנושא של תחבורה, של נגישות – שמעתי באחרונה על כמה קווים שהם לא רווחיים, ולכן פנו אלינו נשים מהמושבים, סיפרו לנו שהן לא יכולות לצאת – יש אוטובוס אחד שיוצא ב-07:00 בבוקר מהמושב, הן צריכות לשלוח את הילדים לבתי הספר, ואין עוד אוטובוסים שיוצאים.
עליזה לביא: מה עושות נשים שאין להן אין לצאת לעבוד?
עליזה לביא: במסגרת ההתייעלות של אותו מוביל ציבורי לכאורה שהיה כאן, והיום הופרט, אין מענה, ומי שסובלות בראש ובראשונה אלו נשים.
מרב מיכאלי: גם עכשיו במסגרת הקיצוצים הקרובים אחד הדברים המרכזיים שעומד לסבול זה התחבורה מהפריפריה ואל הפריפריה.
שולי מועלם-רפאלי: הרכבת לכרמיאל, שיש על זה זעקה גדולה.
עליזה לביא: יש יותר עניות מעניים, אז היא הנותנת.
עליזה לביא: עו"ד ליאת קליין, בבקשה.
<ליאת קליין: קודם כל, ברכות לך על המינוי הבוקר וברכות לשדולה ולמכון רקמן על הדוחות והנתונים שהוצגו פה.
<ליאת קליין: משהו די חשוב שעלה פה, אולי גם סביב עשייה משותפת שלנו עם השדולה בפרק של האלימות המינית, שהוא שיתוף פעולה שהוא לא רק טכני ולא רק קשור לחיבור העמוק בינינו לבין השדולה אלא חיבור יותר רחב של ההבנה של הקשר בין הנתונים השונים לגבי מצב נשים בשוק העבודה או זכויות נשים לבין ההבנה על תופעת האלימות כחלק חלק בלתי-נפרד והסתכלות יותר הוליסטית על כל הנתונים שהוצגו פה, אם זה משפחה, אם זה שוק העבודה ובכלל, כי ההבנה הזאת שאשה היום יכולה לעמוד בראש פירמידה כנתון אחד, או לא לעמוד, עם ההבנה שאותה אשה באותו ציר זמן יכולה להיות מוטרדת רק בגלל היותה אשה, או להיות בתפקיד בכיר של קבלת החלטות, ולספוג אלימות בביתה רק כי היא אשה, מחייב אותנו להבנה שלמה של השיח הזה, שהוא לא נפרד.
<ליאת קליין: משהו שעלה ומופיע בפרק האלימות המינית בספר של השדולה, שהוא תוצר של יצירה משותפת שלנו, שאני חושבת שהוא יכול ללמד על עוד תופעות חברתיות כמו תופעת האלימות המינית, וזה נתון מדהים, לבין השינוי המאוד גדול מצד אחד בהתפתחות החקיקתית לגבי זכויות נשים, אם זה בהגדרת עבירות המין, למשל, ההתפתחות של, למשל, המושג של ההסכמה החופשית, ההתפתחות שנוגעת למהפכה של חוק הזכויות נפגעי עבירה, שיצרו פה התפתחות, ומצד שני, הנתונים המאוד קשים גם של אין ירידה בנתונים בתחום האלימות, ויותר מזה, אין עלייה בדיווח לרשויות.
<ליאת קליין: יש לקרוא את הנתנון הזה יחד – שמצד אחד, אנחנו מתקדמים בשינויים החקיקתיים שאנחנו עושים, אבל איכשהו זה לא יורד לשטחי.
<ליאת קליין: אני חושבת שאי-אפשר לנתק את זה מההבנה שמתחייבת מקריאת הנתונים האלה, שעדיין לא הצלחנו לפרוץ את חומות מנגנון ההשתקה החברתי לגבי הרבה מאוד תופעות חברתיות כאן, ולא הצלחנו לייצר שינוי אמתי בשיח, וזה עולה יפה משני הדברים.
עליזה לביא: עאידה תומא מעמותת נשים נגד אלימות, בבקשה.
<עאידה תומא: קודם כל, אני מצטרפת לברכות ליושבת-הראש, ומקווה שהקדנציה הזאת תביא לפחות כמה מהשינויים שהיינו רוצות לראות – לא אהיה אופטימית עד כדי כך, לבקש רשימה ארוכה.
<עאידה תומא: הקשבתי לסטטיסטיקה שהוצגה, ושמעתי את המושג של עיוורון מגדרי.
<עאידה תומא: אני חושבת שאחת הבעיות הרציניות בדרך כלל של הלמ"ס זה עניין העיוורון המגדרי לאומי, כלומר הצגת הנתונים בעניין נשים ערביות.
<עאידה תומא: כמובן, יש כמה מהנתונים שהוצגו שהייתי מערערת עליהם כמו אחוז הנשים הערביות המשתתפות בשוק העבודה; איני חושבת שזה מגיע ל-29 אחוז אפילו.
<עאידה תומא: אנחנו עוקבות אחר הנושא הזה, ומטפלות בו שנים.
<עאידה תומא: גם לגבי נישואים מתחת לגיל 18, לבד יכולנו לנתח את הנתונים, ולגלות שלפחות 3,000 נערות ערביות נישאות מתחת לגיל 18, ו-1,200 מתחת לגיל 17, ואפשר לעשות את זה מניתוח של גיל האמהות – אפשר לחזור אחורה, ולראות מתי האם התחתנה.
<עאידה תומא: מן הראוי, ואבקש להקדיש ישיבה במיוחד, להביא את הנתונים על הנשים הערביות.
<עאידה תומא: אני חושבת שהן עוברות שני מעגלי אפליה: גם על רקע מגדרי וגם על רקע לאומי, שזה מחמיר את מצבן.
<עאידה תומא: כאשר מדובר על תעסוקת נשים ערביות, אי-אפשר לא להזכיר שלמשל, 70 אחוז מהכפרים בערים הערביות לא מחוברים לתחבורה הציבורית באופן יציב, ורק שני אחוז ממערכות החינוך לגיל הרך שנתמכים על-ידי המדינה – רק שני אחוזים נמצאים בערים הערביות.
<עאידה תומא: אם מדברים על נשים שמתקשות בגלל גיל הילדים, אפשר להבין את הקושי.
<עאידה תומא: אם מדברים על 7,000 אקדמאיות ערביות עם תעודת הוראה שלא יכולות להיקלט בבתי הספר, ועוד יש הרבה.
עליזה לביא: בחודשיים הקודמות נקיים ועדה אצלכם.
עליזה לביא: תגידי לי איפה, ונגיע, אני מתחייבת.
עליזה לביא: נשב יחד באחד הכפרים או באחד הארגונים.
עליזה לביא: נקיים את הוועדה מחוץ לכנסת אצלכם, איפה שתבחרו, ונשמע את הדברים בפרוטרוט.
<עאידה תומא: נשמח לארח אתכם בנצרת בארגון שלנו, וגם נזמין ארגוני נשים ערביות אחרות שישתתפו בדיונים האלה.
<עאידה תומא: כנראה, היה כדאי לקום ב-06:00 בבוקר.
עליזה לביא: אני חוזרת ומודה לחברי וחברות הכנסת שהיו אתנו.
עליזה לביא: כולכם שיצאתם מוקדם הבוקר - נתיש אתכם, נעבוד קשה.
עליזה לביא: אנחנו רוצים גם לחוקק, גם לתקן, גם לפתח דיאלוגים באותם צמתים שמזמן שכחנו איך מדברים.
עליזה לביא: שיתופי פעולה, בניית דיאלוג, אמון, יצירת חזון פמיניסטי משותף, וכמובן, תיקון עוולות.
עליזה לביא: כל מי שהגיעה מטעם ארגונים – אנחנו מכירים את הפרטים.
עליזה לביא: מי שהגיעה בנושאים שונים, גם חברות שלי וגם ששמעו על הדיון, תשאירו את הפרטים שלכם, אם אתם רוצים להיות מכותבים על ענייני הוועדה בנושאים השונים.
עליזה לביא: כפי שהתחייבתי, נעלה על אתר הוועדה את הנושאים השונים מבעוד יום כדי שכל מי שירצה להציג או להשתתף, תוכל לומר את הדברים עד כמה שנוכל יותר מוקדם.
עליזה לביא: תודה רבה, אנחנו יוצאים לדרך משותפת יחד.
עליזה לביא: המשך יום טוב.
עליזה לביא: בוקר טוב, אני שמחה לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא הסדרי תפילה בכותל המערבי, המשך דיון לדיון שהתקיים פה בשבוע שעבר – נשים מתפללות בכותל, בהשתתפות מר נתן שרנסקי, יושב-ראש הסוכנות היהודית.
עליזה לביא: תודה רבה לך, אדוני, שאתה איתנו כאן הבוקר.
עליזה לביא: הבוקר אנחנו מבקשים לבוא, ללמוד, לשמוע על מה שמכונה בתקשורת "מתווה שרנסקי" - דרך פעולה להסדרה של מקום תפילה, המכונה, אולי, "הרחבה הישראלית".
עליזה לביא: מדובר במקום תפילה שייתן מענה לאוכלוסיות שמבקשות לבוא ולהתפלל על פי דרכן, מנהגן, בשונה ממנהג המקום שנהוג בכותל המערבי של תפילה מופרדת עם הקפדה על הלכות תפילה וכללים בתוך המרחב הישראלי.
עליזה לביא: על היוזמה הזאת שמוביל מר נתן שרנסקי נשמע בהרחבה.
עליזה לביא: נשמע את ההיבטים השונים לאפשרות שלה, את לוח הזמנים ואת הערות שיגיעו מהגופים השונים שחלקם נמצאים כאן.
עליזה לביא: לאחר מכן אנחנו גם נמשיך את הדיון שהיה כאן בשבוע שעבר נוכח ההחלטה של היועץ המשפטי של הממשלה שאתמול שמענו אודותיה.
עליזה לביא: אני אבקש לשמוע בהרחבה, בכלל ובפרט לקראת יום שישי הקרוב.
עליזה לביא: אני מזכירה לכל מי שהיה כאן בשבוע שעבר, שהשופט סובל איפשר בפסק דין שלו לנשות הכותל להתפלל על פי מנהגן בעזרת הנשים, בניגוד לפרשנות של היועץ המשפטי, בניגוד למנהג שהיה כאן, בניגוד להחלטה שהייתה כאן או להבנה שהייתה כאן בשנים האחרונות מאז הפנייה שלהן לבג"ץ בשנת 1998.
עליזה לביא: אנחנו מבקשים לשמוע על עמדת היועץ בכלל ובפרט אחרי הפסיקה של השופט סובל, על היערכות הגופים המתאימים של המשטרה ליום שישי הקרוב, ועל התקנות ששמענו עליהן אתמול.
עליזה לביא: אני אשמח שירחיבו כאן בוועדה.
עליזה לביא: קודם כל, ולפני הכל, אנחנו פותחים כמנהגנו בכמה דקות על אישה יהודייה.
רחל עזריה: יום ירושלים שמח.
רחל עזריה: זה יהיה יחסי ציבור לנשים ירושלמיות באשר הן.
רחל עזריה: בירושלים היו תמיד נשים מרשימות לאורך ההיסטוריה.
רחל עזריה: שלומציון המלכה הייתה האישה היחידה שמלכה בתור מלכה לא רק בזכות זה שהיא הייתה נשואה למלך.
רחל עזריה: היא הביאה לשגשוג מופלא ודאגה לנשים ולילדים בימי בית שני.
רחל עזריה: בעת החדשה, בתקופת שיבת העם לארצו, יש לנו את ד"ר הלנה קגן שהקימה את המרפאה הראשונה לרפואת ילדים בישראל.
רחל עזריה: היא ייסדה טיפות חלב, הקימה וניהלה מחלקות לרפואת ילדים בבתי חולים בירושלים.
רחל עזריה: היא דאגה לפנות תינוקות מאזורי סיכון בתקופת מלחמת העצמאות.
רחל עזריה: היא גם ידעה לעבוד עם כל האוכלוסיות ברחבי העיר, שזה היה דבר נדיר שהיו כאלה יחסי אמון.
רחל עזריה: היום אין ספור ילדים ומבוגרים חבים לה את חייהם.
יצחק הרצוג: היא אפילו טיפלה בי.
יצחק הרצוג: הכרתי אותה.
יצחק הרצוג: היא הייתה מדהימה.
רחל עזריה: אפשר להמשיך למשוררת זלדה שכתבה כמה מנכסי צאן הברזל שלנו כחברה ישראלית.
רחל עזריה: היא הייתה מחנכת נערצת, ירושלמית נערצת.
רחל עזריה: ייבדלו לחיים ארוכים הרבנית קאפח שהקימה אין ספור מסגרות חסד, ואליס שלוי שניהלה את בית ספר פלך וחינכה דורות של תלמידות לפמיניזם דתי.
<קריאה: מקימת שדולת הנשים.
רחל עזריה: מקימת שדולת הנשים עסקה בלי סוף בנושא של עגונות ומסורבות גט.
רחל עזריה: אני חושבת שהיא אחת הדמויות כמו כל הנשים שהזכרתי מאז.
רחל עזריה: זה די מדהים שאישה אחת עשתה כל כך הרבה.
רחל עזריה: כל הנשים הן ירושלמיות מרשימות במיוחד.
רחל עזריה: כולן נשים מאוד טוטאליות.
רחל עזריה: הן עשו דברים כל כך מופלאים.
רחל עזריה: בירושלים היו תמיד נשים שעשו הרבה מאוד.
רחל עזריה: תמיד נשים הרגישו מאוד שותפות לירושלים.
רחל עזריה: בעשור האחרון יש הרגשה מאוד חריפה שהעיר ירושלים פחות ופחות ידידותית לנשים, אם זה בגלל שנשים נדרשו לשבת מאחורה באוטובוס, אם זה בגלל שנשים נעלמו מהמרחב הציבורי, מכל שלטי החוצות ומכל מקום, אם זה בגלל שבעבר בטקסים הן לא יכלו להשתתף, ואם זה בגלל רחבת הכותל שעזרת הנשים צומצמה באופן בלתי אפשרי.
רחל עזריה: לנשים שמבקשות להתפלל ברחבת הכותל נאמר שהן לא יכולות.
רחל עזריה: כל כך הרבה דברים קרו בעשור האחרון.
רחל עזריה: לשמחתנו כולנו - ויש פה המון נשים כאלו – למדנו מאמותינו באלפי השנים האחרונות שנשים ירושלמיות לא מוותרות.
רחל עזריה: יצאנו למאבקים.
רחל עזריה: דאגנו שנשים יוכלו לשבת בכל מקום באוטובוס, דאגנו שנשים יחזרו למרחב הציבורי בכל מקום בירושלים, דאגנו שלא יהיו רחובות נפרדים בירושלים, דאגנו שנשים יחזרו להיות חלק מהמרחב הירושלמי.
רחל עזריה: אני מאוד מקווה שהיום, בדיון הזה, גם נדאג שרחבת הנשים בכותל תשתנה כך שנשים ירגישו בנוח בכותל.
עליזה לביא: הכותל המערבי – על זה גם רב הכותל רבינוביץ ידבר – חוזר בשנים האחרונות להיות מקום שרבים מבקשים לבוא להתפלל, לערוך טקסים, לנהל כל מיני אירועים.
עליזה לביא: המקום של הכותל בקרב החברה הישראלית והעם היהודי תופס מקום, במובנים רבים גם מחדש.
עליזה לביא: גם מבחינת הכמות של האנשים, מספר הפניות שמגיעות לערוך טקסים, הסירובים שנתקלים.
עליזה לביא: הכותל קטן, צר מלהכיל את כל הבאים בשעריו.
עליזה לביא: עוד נוסיף לכך את מגוון האוכלוסיות והזרמים בתוך העם היהודי, על פי מנהגם ורצונם.
עליזה לביא: רבה רוצה להגיע עם הקהילה שלה, אב רוצה ללוות את בתו, אימא רוצה להיות עם הבן שלה בבר המצווה.
עליזה לביא: האפשרויות האלו לא ניתנות במציאות הקיימת בכותל המערבי.
עליזה לביא: נוסיף לכך גם את הזירה עצמה, את הרחבה עצמה שמחולקת באופן לא שוויוני בין נשים לגברים.
עליזה לביא: זאת גם סוגיה שצריך לפתור אותה.
עליזה לביא: בתוך כך יש כמובן את נושא נשות הכותל, התפילה בראש החודש שלהן, על פי מנהגן ובקשתן.
עליזה לביא: ראש הממשלה בנימין נתניהו ביקש ממר נתן שרנסקי ללמוד את הנושא ולהציע פתרון, חלופה אפשרית לכל הנושאים שנרחיב ונדבר עליהם כאן הבוקר.
עליזה לביא: לפני שאני מעבירה לך את רשות הדיבור, אני רוצה לבקש מחברתי, חברת הכנסת מירי רגב, לומר כמה מילים.
מירי רגב: תודה רבה לך, חברת הכנסת עליזה, על המשך קיום הדיון ועל החשיבות שאת רואה בנושא הזה.
מירי רגב: אני מתנצלת כבר מראש על כך שאני צריכה לסיים כי יש לי פשוט דיון אחר על פצלי השמן.
מירי רגב: גם שם יהיה מאבק לא פשוט עם איכות הסביבה.
מירי רגב: אנחנו נעבור גם את זה.
מירי רגב: כבוד הרב, כבוד ידידי נתן שרנסקי וחברי הכנסת.
מירי רגב: ההישג של החלטת היועץ המשפטי לממשלה הוא הישג גדול.
מירי רגב: אני חושבת שאפשר לזקוף את זה גם לזכות הדיון שערכנו פה בשבוע שעבר בהשתתפות הרב.
מירי רגב: סוף סוף לקחו את כל החלטות בג"ץ למיניהן שבמשך שנים לא עוגנו בשום דבר מעשי.
מירי רגב: סוף סוף יש החלטה של היועץ המשפטי לממשלה לקחת את החלטות בג"ץ וליישם אותן בצורה כזאת או אחרת בתקנות.
מירי רגב: מרגע זה זה לא נועד לפרשנות יותר.
מירי רגב: אין כאן פרשנות לגבי מה מנהג המקום ואיך אנחנו פועלים, יש כאן תקנות ברורות שמשרד הדתות צריך להתקין ולהביא.
עליזה לביא: יהיו תקנות.