GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רבקה מקובר: במקום לתת היתר היום, לפטר אותה, כי הוא שיכנע שמגיע, "משכתי אותו" בענין הזה עוד כמה חודשים עד הלידה.
רבקה מקובר: כי בתקופה של ההריון היא לא תקבל עבודה.
מיכאל בן-ארי: היא תקבל חופשת לידה מבטוח לאומי?
רבקה מקובר: היא תקבל חופשת לידה.
רבקה מקובר: היא לא מקבלת את הששים יום אבל אז היא כבר לא בהריון, ודאי שקל לה יותר למצוא עבודה מאשר בתקופה שהיא בהריון, וזו הגנה שאנחנו ככה, המצאנו אותה כדי למזער את הנזק של ההיתר.
מיכאל בן-ארי: לשכנע אותך שלא סיבת ההריון גרמה.
רבקה מקובר: זה בודאי.
ציפי חוטובלי: רגע, איזה שלב של ההריון?
רבקה מקובר: זה לא משנה השלב, זה לא משנה השלב, גם בשלבים נמוכים אני עושה את זה.
רבקה מקובר: כמובן, תראי, בדרך כלל רוב הבקשות מתדיינות בחודשים רביעי חמישי ואני אומרת: ארבעה חודשים הוא לא ימות
חנין זועבי: אבל גם אחרי הלידה, היא צריכה חודשיים, שלושה חודשים.
מאירה בסוק: יש לי הרבה דברים.
חנין זועבי: היא ממילא לוקחת.
ציפי חוטובלי: רגע אני רוצה רגע לשמוע את ההערה של מאירה.
מאירה בסוק: לפי הדוח הזה, יש עשרה אחוז שאת נותנת להם היתר, לפטר ביום הלידה, ואז את מונעת מהן את הששים יום.
רבקה מקובר: נכון אבל אני מונעת - - -
מאירה בסוק: אבל זה לא הוגן.
יפה סולימני: העשרה אחוז האלה, היו צריכים להיות בהריון.
רבקה מקובר: לשמירת האיזונים בין לפטר אותה במהלך ההריון והיא לא תמצא עבודה במהלך ההריון, לבין שקילת –באיזון- של הששים יום שלא תמיד היא בכלל רוצה לחזור לששים יום.
מאירה בסוק: איזו עילה למשל, כמו שאמר חברת הכנסת בן ארי, תני לנו עילה אחת.
רבקה מקובר: או כלכלית או אי שביעות רצון.
מאירה בסוק: את באה כל זמן ואומרת לנו שהרוב של ההיתרים שאת נותנת זה.
רבקה מקובר: בשקף הבא.
מאירה בסוק: בגלל מצב כלכלי, פשיטות רגל ?
רבקה מקובר: נכון, נכון, לא אמרתי פשיטת רגל, סליחה, לא, לא אמרתי פשיטת רגל.
מאירה בסוק: איזה מצב כלכלי?
רבקה מקובר: לא, לא אמרתי פשיטת רגל.
מאירה בסוק: חלק מהעובדים משאירים אבל את אלה שבהריון אותם מפטרים.
רבקה מקובר: לא, לא, זה ממש לא נכון, לא מדויק בלשון המעטה.
מאירה בסוק: כל הזמן אומרת מצב כלכלי, מצב כלכלי.
רבקה מקובר: מצב כלכלי זה שהוא שיכנע שהוא סגר את כל היחידה ואין יותר עובדים שם.
רבקה מקובר: נקודה.
רבקה מקובר: אין עובדים, יש עובדי שטח שהיא לא יכולה לעבוד, למשל, תסלחי לי אבל מה זה מצב כלכלי, כל תיק שונה מהשני אז אי אפשר לבוא לקבוע פה מסמרות.
מאירה בסוק: בסדר אבל עילות, תראי לנו עילות.
רבקה מקובר: אז אני מסבירה, אני עכשיו לא מדברת על העילות אמרתי: פילוח בהריון, למתי אני נותנת את ההיתר.
ציפי חוטובלי: אז תראי, באמת אי אפשר לנהל את הדיון הזה בלי לדבר על העילות.
ציפי חוטובלי: הדבר שני זה גם על הוותק של העובדות.
רבקה מקובר: ודאי שלא, אני רק רוצה לומר.
רבקה מקובר: או.קיי.
רבקה מקובר: זה התפלגות ההיתרים.
רבקה מקובר: אני רק רוצה שתדעו שיש לנו כאן מצבים בתפקוד שזה נסיבות חמורות, שמעביד מדבר על מצב שבו העובדת מעלה, או אפילו יש תלונה במשטרה, מצבים שקשה מאד להתערב בהם אם כי זה סיבות בודדות אבל אני יכולה להגיד לך, למשל השבוע כשחֶברה פנתה בתלונה של עילה חמורה ביותר על עובדת, אבל היא עובדת שם עשר שנים.
רבקה מקובר: וזו התערבות בוטה בהתנהלות החברה כי בנהלים של החברה הזאת, זו חברה שעוסקת בבנקאות, זו לא סתם חברה שאמון אישי זה דבר ראשון שם, לא נתתי היתר לנוכח העובדה שהעובדת עובדת שם עשר שנים וניסיתי למזער את העילה החמורה ואת יודעת מה, אני באמת לא יודעת מה יגיד בית הדין, כמה מותר לי להתערב במצב חמור של חברה שעוסקת בבנקאות כשעובדת עשתה דבר כמו שהיא עשתה, אז כל דבר נלקח בחשבון ולכן במצב הכלכלי אני חושבת שכל החלטה שיצאה היא שונה מהחלטה אחרת, זה לא איזשהו "שטנץ", ולא כל דבר הוא פשיטת רגל.
קרן בר יהודה: את יכולה לתת דוגמאות למצבים שכן ניתן היתר ולא למצבים שלא ניתן היתר?
רבקה מקובר: לא הבנתי.
קרן בר יהודה: אבל מתי כן ניתן היתר, שלא במצב כלכלי כמו ששאלתי?
רבקה מקובר: במצב כלכלי זו ההתפלגות, השקף הזה הוא התפלגות.
קרן בר יהודה: לא התפלגות.
קרן בר יהודה: אני שואלת על דוגמה למצב כזה שבו נתת היתר כשהנושא הוא מצב כלכלי?
רבקה מקובר: במצב כלכלי, נניח שהחברה משכנעת אותי, שהיא מפסידה, נניח שהחברה משכנעת אותי שהיא סגרה יחידה, דוגמה, היו לה מאתיים עובדים, נשארו עשרים שהם רק סוכני המכירות והגברת שלנו היתה מנהלת משאבי אנוש, שהיתה סמנכ"ל בכיר, נניח, אין שם, אף אחד, המנכ"ל, המנהל עצמו לוקח על עצמו את הניהול של כל הדברים.
רבקה מקובר: עוד דוגמה, אני יכולה לתת אינסוף דוגמאות, הסיפורים, כל סיפור הוא סיפור אבל לא כל דוגמה כזאת היא משכנעת שאכן, אני אתן דוגמאות מהיום.
רבקה מקובר: יש מצב של חברה שהיא סגרה פעילות.
רבקה מקובר: סגרה פעילות זה מוכח, אין על מה לדבר, חברה אחרת קנתה את הפעילות ממנה.
רבקה מקובר: לכאורה, המעסיק הקודם צריך לקבל היתר כי אין פה קשר בין הפיטורין להריון, אנחנו, אני אומרת את זה, זה מהיום, לא נתנו היתר, כי אנחנו טוענים שבעצם זה אותו מקום עבודה והמעביד החדש, שממשיך להעסיק את העובדים הוא צריך גם להמשיך להעסיק את אלה, ולכן, אני נותנת, אני אומרת:
רבקה מקובר: ההיתר הזה הוא לא היתר כי הוא מותנה בזה שהשני ימשיך להעסיק ואם השני ירצה לפטר הוא יפנה, זה מצב ברור של סגירת עסק, ברור, אין כאן שאלה, מכרו פעילות של חברה.
קרן בר יהודה: אין כאן שום הגנה.
רבקה מקובר: אין במקרה הזה.
רבקה מקובר: יש הגנה כי החוק אומר: באותו מקום עבודה.
רבקה מקובר: ולכן אנחנו הענקנו הגנה.
רבקה מקובר: זאת אומרת, זה לא איזה מילת קסם אוטומטית: פשטו את הרגל, כולם יקבלו.
רבקה מקובר: אנחנו בודקים את זה.
רבקה מקובר: יש גם פסקי דין נגדנו שבפשיטת רגל לא נתנו היתר ונתנו עדיפות לעובדת בהריון וורדה אלשיך אמרה: לא, מה פתאום, זה לא פשיטת רגל.
דבורה בן אליעזר: זה לא פשיטת רגל, זה הקפאת הליכים.
רבקה מקובר: לא משנה.
רבקה מקובר: אני מדברת גם בכינוס נכסים ובפירוקים וכו'.
רבקה מקובר: אנחנו גם שם לא נותנים.
ציפי חוטובלי: אבל אני אומרת שוב: זה המקרים, באמת אלה המקרים הקלים, קל לנו להבין שעסק נסגר.
ציפי חוטובלי: אני מדברת על מצב שבו עובדת.
רבקה מקובר: שום מקרה לא קל.
ציפי חוטובלי: ברור שהמקרים שהם קשים, אני אומרת שקל יותר להבין שעסק נסגר, כי כשעסק נסגר גם הגברים וגם הנשים מפוטרים, זה לא משהו?
ציפי חוטובלי: אז אני אומרת, שהרבה יותר מעניין אותנו בוועדה דוקא אותם מקרים שהפיטורין כן נוגעים.
רבקה מקובר: העסק לא נסגר, סניף נסגר, המעביד הציע לעובדת סניף אחר, היא לא רוצה, למשל, באופן ברור, אני לא רוצה, דוגמה - - -
ציפי חוטובלי: מה עשיתם במצב הזה?
רבקה מקובר: ואם יש סניף והוא לא הציע לה הוא יקבל סירוב "כי יש לך סניף, אדוני, תעביר אותה לשם".
רבקה מקובר: יש בדיוק פסק דין מהשבוע בענין הזה שלא נתתי היתר על סמך זה שאמרתי ואז הוא ערער לבית הדין: "הסניף הזה הוא של חברה אחרת שלי".
רבקה מקובר: בית הדין אמר: לא, החלטה סבירה.
רבקה מקובר: ואני לא נתתי לו.
רבקה מקובר: על אף שהוא סגר באמת סניף אבל "היה לך סניף אחר, לא הצעת לה".
רבקה מקובר: זה באמת, אין לנו כאן איזושהי תפירת קונפקציה, ואני מוכרחה להגיד שכל תיק הוא לגופו של ענין ואין לנו שום דעות קדומות על כלום.
רבקה מקובר: אנחנו רוצים שהעובדת תמשיך לעבוד, אבל לא תמיד זה ייתכן.
חנין זועבי: מה זאת אומרת הפיטורין?
ציפי חוטובלי: רגע, רגע, סליחה, סליחה, אני רוצה פשוט, חברת הכנסת חנין זועבי, חבר הכנסת מיכאל בן ארי, אני רוצה לומר שרק מבחינת סדר הדיון והנתונים.
ציפי חוטובלי: יש כאן עדיין נתונים שאנחנו צריכים לשמוע לגבי פיטורין במערכת החינוך?
חנין זועבי: גבירתי היו"ר, אפשר לשאול למה את תמיד מונעת מחברי הכנסת גם להעיר?
חנין זועבי: למה את לא, זו פעם שלישית.
נסים זאב: לא נותנים בכלל לדבר, אתם רואים שאני שותק.
חנין זועבי: אל תשתוק.
חנין זועבי: אנחנו חייבים לדבר.
חנין זועבי: אנחנו חייבים לשאול מה התפקיד שלנו?
חנין זועבי: רק להקשיב?
חנין זועבי: אז הם יכולים להסביר את עצמם אבל יש לנו את השאלות שלנו.
ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זועבי אני מבטיחה לתת.
חנין זועבי: למה אנחנו כאן בכלל?
חנין זועבי: בשביל לקבל את הדיאלוג אבל אלה שמציגים, למה הם מפטרים, צריכים לקבל, ואת צריכה, זו את שצריכה לתת לנו לדבר, זה התפקיד שלך לא להשתיק אותנו.
ציפי חוטובלי: התפקיד שלי - - -
חנין זועבי: לאפשר לנו לדבר.
חנין זועבי: מה זה.
חנין זועבי: לא, אני לא מסכימה.
חנין זועבי: אני חושבת ש - - -
ציפי חוטובלי: לנהל את הדיון.
חנין זועבי: הדיון הזה - - -
ציפי חוטובלי: טוב, אני רוצה שנמשיך לסקור את המצגת.
חנין זועבי: אני רוצה שאנחנו נדבר גם.
ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זועבי, את לא יושבת ראש הדיון, ולכן - - -
חנין זועבי: לא, לא, לא, כשביקשתי לתת לדבר.
חנין זועבי: התפקיד שלך לא להשתיק אותנו.
חנין זועבי: לתת לנו לשאול כי יש שאלה.
חנין זועבי: באיזה מקרים הנשים כן מסכימות שיפטרו?
חנין זועבי: יש פה פיטורין בהסכמת עובדת?
ציפי חוטובלי: מבקשת שהדיון יתנהל בצורה מסודרת.
ציפי חוטובלי: חברי הכנסת יירשמו ויקבלו זכות דיבור לשאול שאלות.
חנין זועבי: אז בסדר תרשמי אותי אבל לא ככה מתנהלים הדיונים בכל הוועדות.
חנין זועבי: גם על זה צריך להירשם?
חנין זועבי: הערה?
חנין זועבי: על זה לא רושמים.
חנין זועבי: אנחנו רושמים הערות אם רוצים הערות.
חנין זועבי: רושמים שאלות בוועדות אחרות?
חנין זועבי: אבל לא כל השאלות.
חנין זועבי: יש שאלה שהתשובה שלה היא לפי השקף וזו תשובה של מילה.
ציפי חוטובלי: בואי תמשיכי.
רבקה מקובר: הנושא של ההיתר שנתנו, בא לדבר על מצבים שהעובדת מעוניינת להתפטר, היא רוצה להתפטר מסיבות שלה, דרך אגב גם כשהיא כותבת לנו מכתב שזה בהסכמה, אף פעם לא יינתן היתר בלי שמדברים עם העובדת ומוודאים, וכבר היו מקרים שלא הופעל עליה לחץ ואז הסתבר שכן הופעל לחץ.
רבקה מקובר: זאת אומרת, המילה "בהסכמה" היא לא מילה אוטומטית, אנחנו גם את זה בודקים, שאין כאן איזשהו פחד של העובדת, היא פשוט רוצה שהמעביד יפטר אותה והיא מבקשת מאתנו שנזרז את ההליך בענין הזה.
רבקה מקובר: יש גם באמצעות העסקה של קבלן כח אדם שבדקנו שהמשתמש באמת, התייתרה העבודה שם, ולא בגלל ההריון, הוא מחזיר אותה לחברת כח האדם, מבחינתנו חברת כח האדם צריכה להציג לנו מאמצים כנים, רשימת משרות פנויות, מה הם הציעו לה, מה הם לא הציעו לה, אם שוכנענו שעשו הכל ולעובדת באמת לא נמצאה הם יקבלו.
רבקה מקובר: אם שוכנענו שהוא לא עשה הכל הוא לא יקבל, הקבלן לא יקבל.
רבקה מקובר: לפעמים המשתמש מקבל, הקבלן לא מקבל, זה תלוי לגופו של ענין, אי- עמידה בקריטריונים של חברה זה מצבים שהיה צריכה לעשות בחינות והיא לא עמדה בבחינות, הדברים, מבחינה מקצועית וכו'.
ציפי חוטובלי: עכשיו משרד החינוך.
רבקה מקובר: במשרד החינוך אני רק רוצה לומר, יש הסדר עם משרד החינוך שאומר כך: היות וכל החוזים שיש לשנה ראשונה, שניה ושלישית הם חוזים לתקופה קצובה, שהעובדת מקבלת חוזה מהראשון לספטמבר עד ל 31 לאוגוסט, כאשר במאי המחשב מוציא לכולם הודעות פיטורין, ויש ביניהן נשים בהריון, הגענו להסדר עם משרד החינוך שאם הם פונים אלינו בבקשה לקבל היתר יש התחייבות בצד הבקשה שאומרת:
רבקה מקובר: שבמידה ומשרד החינוך ירצה לשבץ עובדת בכישורים האלה, זאת אומרת מורה לתנ"ך, מורה לתנ"ך, ובוותק זהה של העובדת או פחות ממנו, יש עדיפות לעובדת בהריון.
רבקה מקובר: ולכן ההיתר שניתן למשרד החינוך הוא מותנה בקיום הדבר הזה.
רבקה מקובר: בסופו של דבר, רוב העובדות, אנחנו נראה את זה - עלייה מאד מאד, תעבירי לשקף הבא בבקשה, רוב העובדות מוחזרות לעבודה ומשובצות בעבודה.
ציפי חוטובלי: זה לא מדוייק.
ציפי חוטובלי: אני רואה כאן בנתונים שיש לנו רק חמישים ושנים אחוז.
יפה סולימני: משרד החינוך בשנה קודמת – 48, בשנת 2010 - 87 אחוז נקלטו.
רבקה מקובר: רוב, זה נתונים של משרד החינוך.
רבקה מקובר: אנחנו עוקבים אחרי זה דרך אגב.
ציפי חוטובלי: למה ב 2009 היתה קליטה כל כך מועטת?
רבקה מקובר: קודם כל האינטראקציה בענין הזה גברה בשנת 2010, זה לקח יותר זמן עד, אני גם, או.
רבקה מקובר: קיי.
רבקה מקובר: הסידור היום עובד יותר טוב, מה ניכנס מה שהיה ב- 2009?
רבקה מקובר: אני רק רוצה לומר דבר אחד, שזה לא רק מה שמשרד החינוך מוסר לנו, לפעמים אנחנו נותנים היתר מותנה, העובדת פונה אלינו "תדעו לכם, בבית הספר שלי היה כך וכך כך וכך", אנחנו פונים למשרד החינוך וגם מבטלים היתר אם צריך כי באמת הסתבר שהעובדת צודקת.
רבקה מקובר: כך שעם משרד החינוך הדברים די סגורים, אנחנו רואים שהם באמת עובדים לפי הכיוון הזה ועדיין יש, אנחנו כל הזמן מנסים לשפר.
ציפי חוטובלי: אז רגע, רק כדי שנבין, בשנת 2010, כמה מורות פוטרו?
ציפי חוטובלי: כמה מורות בהריון פוטרו?
קרן בר יהודה: מאתיים שבעים ואחת.
ציפי חוטובלי: מאתיים שבעים ואחת?
חנין זועבי: אז את אומרת שבמשרד החינוך יש העדפה מתקנת למורות שבהריון?
חנין זועבי: מעדיפים אותן?
רבקה מקובר: אותם.
רבקה מקובר: לא מעדיפים אותן, אנחנו לא ניתן היתר אלא כאשר יבחנו מחדש שיבוצים, תהיה עדיפות לעובדת בהריון, כמובן שאנחנו מדברים ברמת אותו.
ציפי חוטובלי: רק כדי להבין, מורה פוטרה מבית הספר, בתקופה שהיא בהריון, למה הפתרון הוא דרך שיבוץ מחדש, זאת אומרת שהיא מורה לא טובה?
מיכאל בן-ארי: בית ספר נסגר?
ציפי חוטובלי: מה המצבים שבהסכם ?
רבקה מקובר: המורה הזאת היא מורה זמנית.
רבקה מקובר: ויש תקנים למשרד החינוך ומחויבויות של משרד החינוך ולכן אם אתה לא שיבצת בתקן הזה כלום -רק מורים בתקן, אני לא יכולה לבוא למשרד החינוך, לא מדובר בפיטורין פדגוגים, זה הכל פיטורים מינהלים, לא מדובר פה באי שביעות רצון, אני רק מדברת על הנושא המינהלי.
רבקה מקובר: ולכן, אני אומרת: אדוני, בזמן אמת, בשיבוץ, אם לא מדובר בתקנים -ששם אני לא מתערבת, אתה רוצה זמנית?
רבקה מקובר: אז זמנית בהריון לפני כולם, זה הכיוון.
ציפי חוטובלי: ומה לגבי פיטורין בגלל אי שביעות רצון?
רבקה מקובר: כמעט ואין.
רבקה מקובר: זה פיטורין פדגוגיים, שברוב המקרים זה עובר כל כך הרבה ערכאות שאני -כגורם חיצוני- לא אקח על עצמי אחריות, זה כמעט ולא קרה, אני חושבת שאולי עד היום מקרה אחד היה, לא אקח על עצמי את הנושא של להתערב אם המורה באמת לא טובה, שאני אדאג שמורה, בגלל ההריון, תלמד את עם ישראל כשהיא לא טובה פדגוגית.
רבקה מקובר: כמעט שואף לאפס.
יפה סולימני: כל זה רק שלושים ואחת נשים פוטרו במשרד החינוך.
יפה סולימני: לקחת בחשבון שמשרד החינוך רובו נשים, כמעט כולם.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת מצבנו יחסית טוב במשרד החינוך?
יפה סולימני: משתפר מאד.
רבקה מקובר: הוא יחסית טוב ואנחנו עובדים על זה.
יפה סולימני: גם משתנה משנה לשנה.
יפה סולימני: גם אתמול נפגשתי עם היועצת המשפטית.
ציפי חוטובלי: באיזה מצבים אתם לא משבצים מחדש?
ציפי חוטובלי: מאחר ואתם אומרים שזה לא מדובר בפיטורין?
יפה סולימני: הם לא משבצים.
רבקה מקובר: או שלוקחים מורה קבועה מהמערכת או שמתייתרת המישרה או דברים מהסוג הזה.
רבקה מקובר: אין מצב שהמישרה הזו תימשך על עובדת זמנית אחרת.
רבקה מקובר: אין מצב.
יפה סולימני: יכולה להיות דוגמה שמורה יצאה, חזרה מחל"ת, מחופשת לידה, משנת שבתון, היא עובדת עשר שנים והיא עובדת עשר שנים ויש לי את המורה הזו שהיא רק שנה עובדת במערכת והיא בהריון, והיא החליפה אותה, אז העובדת חזרה למקום עבודתה ואז אין לך ברירה, אתה חייב, באיזור מסביב אין מישרה פנויה אחרת, יש בעיר אחרת, מקום רחוק.
יפה סולימני: משרד החינוך באמת עושה את כל המאמצים, גם אנחנו יודעים שהם מעסיקים רק נשים כי רוב התעסוקה שלהם נשים, אז אנחנו יודעים שהם עושים שם את המאמצים גדולים מאד, לשבץ כמה שיותר את הנשים בהריון.
יפה סולימני: עכשיו לחלק הפלילי, שזה הנתונים.
רבקה מקובר: אנחנו מדברים על נתונים משנת 2009, 2010, כאשר מדובר באלף פניות של נשים, אלף פניות של נשים התקשרו לברר דברים, בין אם זה זכויות, בין אם זה מצב : קרה לי בעבודה כך וכך, מה עושים?
רבקה מקובר: מתוך אלף הפניות לא היה מדובר, שבע מאות שמונים ושש, אין מדובר בחשד להפרה פלילית, או שקיבלו מידע, או שבאמת לא היתה כאן הפרה.
רבקה מקובר: מתי תיקי חקירה נפתחו?
רבקה מקובר: זאת אומרת, כשאני אומרת "נפתחו" זה סימן שהיה, על פניו, חשד – ארבעה עשר לא הראו שהחשד הזה מוביל לשום מקום, שלושים ושבעה נסגרו כי היועץ המשפטי של המשדר החליט, שבעים ושבעה עדיין לא מוצתה החקירה, שלושים וחמשה ממתינים, מוצתה החקירה וממתינים להחלטה של הגשת כתב אישום ועשרים וחמישה כתבי אישום הוצאו.
רבקה מקובר: שלש התראות, יש לנו מצבים שבהם מוציאים התראה, זה בהתאם לקריטריונים של התביעה המשפטית.
קרן בר יהודה: איך פונים לאגף האכיפה?
קרן בר יהודה: זה טלפוני?
קרן בר יהודה: הפניות האלה שאת מדברת עליהן, אלף פניות, הן פניות טלפוניות?
יפה סולימני: יש גם טלפוניות , טלמסר, דרך ארגונים.
עמיר פרץ: מה נקודת ההשוואה?
עמיר פרץ: יש לך פה שנתיים.
יפה סולימני: אלה שפוטרו.
עמיר פרץ: מה נקודת ההשוואה שיש לך?
עמיר פרץ: יש לך פה שנתיים: 2009 ,2010, כמה זה מאופיין - ממספר הפניות האלו מול 2008 ,2007.
יפה סול	ימני: אין לי את הנתון אבל הוא היה הרבה יותר קטן.
יפה סול	ימני: הרבה יותר קטן.
יפה סול	ימני: יש יותר, אין לנו את הנתון.
ציפי חוטובלי: במלים אחרות יש עלייה במספר הפניות, פניות בנושא של פיטורין ללא בקשת היתר.
יפה סולימני: יש יותר פניות של נשים, יש יותר מודעות של נשים כי חלק גדול מהנשים יודעות שאסור לפטר אישה בהריון.
יפה סולימני: לא תמיד יודעים האם זה בחודש השני, האם זה עילה או לא עילה.
יפה סולימני: כאן יש יותר פניות.
יפה סולימני: אשה בהריון שפיטרו אותה היא מתקשרת.
יפה סולימני: עכשיו, אז מבררים איתה, האם זה נכנס בתוקף החוק, האם זה לא בחוק, מה הסיבות ובאמת, חלק מהמקרים, חלק גדול מהמקרים, זה פשוט להסביר להן מה החוק אומר.
עמיר פרץ: עשרים וחמישה כתבי האישום - זה כתבי אישום חדשים או כתבי אישום שנמשכים?
רבקה מקובר: בשנתיים האחרונות.
עמיר פרץ: לא לפי הנתונים שלנו, זה הנתונים שלנו יש לך רק תשעה תיקים חדשים, ועוד ששה עשר שנמשכים.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת פרץ, אלה לא הנתונים.
יפה סולימני: זה כתבי אישום שהוגשו בשנה בשנתיים האלו.
יפה סולימני: כתב אישום מוגש אחרי סיום של תיק, תיק פלילי.
יפה סולימני: תיק פלילי יכול לקחת שנה.
יפה סולימני: בשנים האלה הוגשו, בתקופה הזו הוגשו, כתבי אישום על תיקים שהתנהלו ב 2009 וב 2010.
יפה סולימני: תיקים שמתנהלים ב 2010 יוגשו גם כתבי אישום ב 2001, שהסתיימו.
אורלי אלמגור-לוטן: יפה, אבל כשאת מציגה - - -
יפה סולימני: 26 זה תשע ועוד תיקים שהתנהלו בשנתיים.
אורלי אלמגור-לוטן: כן אבל כשאת מציגה את ההתפלגות הזו כך את מציגה תמונה קצת מוטעית, כי אם את מתייחסת.
יפה סולימני: למה?
אורלי אלמגור-לוטן: כי מה שהעברתם לנו היו תיקים שנפתחו בשנים 2009, 2010 ומתוכם, בכמה תיקים הוגש כתב אישום?
יפה סולימני: אבל כל התיקים שנפתחו ב 2010 חייבים גם לעלות ב 2011 חלק גדול מהם ואז אמרנו, בואו נציג את כל כתבי האישום שהוגשו בשנתיים האלה, שנה הבאה אנחנו נגיש את כתבי האישום
אורלי אלמגור-לוטן: אבל כשאת בודקת איך טיפלתן בתלונות בתיקים שנפתחו בשנת 2009 ו 2010 אז תסתכלי על מה עשיתם עם התיקים האלה ולא לערבב ואז זה תשעה תיקים ולא ששה תיקים על תלונות של 2009.
יפה סולימני: תשעה תיקים על תלונות של 2009.
אורלי אלמגור-לוטן: נכון אבל את מציגה פה את התיקים שנפתחו על תלונות של שנת 2009 ו 2010, אז זה לא נכון, יש כאן תשעה כתבי אישום למעשה שהוגשו, וזה אחד הדברים שעולים, שבעצם האכיפה - יכול להיות שהיא לוקחת יותר זמן, שעובדים אבל יש איזושהי התנהלות
עמיר פרץ: כמה זמן לוקח תיק?
אורלי אלמגור-לוטן: כל תיק יכול לקחת שנה.
יפה סולימני: יכול לקחת חצי שנה ויכול לקחת שבעה חודשים.
עמיר פרץ: חצי שנה זה בסדר.
יפה סולימני: כי אתה חוקר את המעסיק.
עמיר פרץ: לא, כמה זמן לוקח ההתנהלות של התיק?
יפה סולימני: יכול לקחת חצי שנה, שנה .
עמיר פרץ: כמה זמן לוקח עד שיש פסיקה ?
נסים זאב: תשאל את בית המשפט.
עמיר פרץ: ממוצעים, אדוני חבר כנסת.
נסים זאב: הם יכולים להגיד לך מתי?
עמיר פרץ: ודאי, יכול להגיד לזה התכוונתי.
נסים זאב: הייתי במשפט, השופט אמר שהוא מתפטר.
עמיר פרץ: אבל יש להם ממוצעים.
נסים זאב: הם דחו את זה בחצי שנה.
עמיר פרץ: אבל יש להם ממוצעים, אני רוצה לדעת.
נסים זאב: מה שחשוב זה כמה כתבי אישום, שבעה חודשים זה סביר.
רבקה מקובר: יש לכם פה בבקשה?
עמיר פרץ: לא מחפש אשמים חבר הכנסת זאב אבל אם היא מגישה תוך שבעה חודשים תיק, אחר כך התיק יהיה תקוע כמה שנים בבית המשפט, מה קורה עם האשה הזו שמחכה שהיא תקבל קצת צדק?
עמיר פרץ: אז הצדק נראה אבל הוא לא נעשה, אז אנחנו צריכים לדון גם בכך.
קרן בר יהודה: הבעיה שגם ה 25 כתבי אישום האלה, הם קצה קצהו של התופעה ואני יכולה להגיד, אני מייצגת נשים שמפוטרות בהריון בהליכים אזרחיים, רובן לא מגיעות להגיש תלונות פליליות.
קרן בר יהודה: הבעיה הקשה שלנו זה עם הנשים שלא חשופות לאינטרנט, הפרסום המסיבי שנעשה באינטרנט בשנים האחרונות מגיע לאוכלוסיה שיושבת מסיב לשולחן הזה, לא מגיעה לעובדות החלשות באמת במשק.
קרן בר יהודה: רוב הנשים מועסקות במשרות החלשות, מתחת לשכר מינימום, לא נגישות לאינטרנט, לא תמיד נגישות למידע בשפה העברית.
ציפי חוטובלי: ושם את נתקלת בעצם ברוב.
קרן בר יהודה: לא מקבלות את המידע הזה, מפטרים אותן, הן יודעות, אולי הן שמעו פעם במקרה הטוב שאסור לפטר בהריון אבל לא ברור להן באיזה שלב, והמעסיק אומר להן לפעמים: עלייך זה בכלל לא חל, כשהוא מפטר אותן, גם אם הן מנסות להגיד, והן לא מגיעות לקבל שירות משפטי והן לא מגיעות לדעת שיש גורם במשרד התעסוקה והמסחר שהוא מגן עליהן, הן לא מגיעות להתקשר ולהתלונן.
ציפי חוטובלי: הבעיה הזאת ניתנת לפתרון?
קרן בר יהודה: היא ניתנת לפתרון כאן בגלל שהנשים האלה כולן נמצאות במעקב בריאותי, לפחות את זה הן מקבלות מהמדינה והיה אפשר כל אחת מהן לתפוס בשלב הזה ולתת לה דף עם המידע ממשרד התמ"ת, שהיא זכאית לפנות למשרד התמ"ת, מה הזכויות שלה מכח חוק, גם בטיפולי פוריות אותו הדבר, זה נשים שנמצאות במעקב של רופא נשים, לא היתה שום בעיה לתת להן דף שמיידע אותן על הזכויות האלו, אני בטוחה שהנתונים האלה היו נראים אחרת לגמרי.
יפה סולימני: ניקח את זה לתשומת לבנו.
ציפי חוטובלי: לפני שאנחנו נמשיך בדיון, יש כאן חברי כנסת שחיכו בסבלנות.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נסים זאב, בבקשה
נסים זאב: יש ועדה נוספת ואני חייב לצאת.
נסים זאב: אני קודם כל רוצה לברך, את אנשי התמ"ת, העבודה המקצועית שלהם, המספרים מדברים בעד עצמם, אני לא מבין, רואים את הירידה.
מאירה בסוק: אמרה לך הגברת מלשכת עורכי הדין שחלק מהנשים לא יודעות בכלל .
נסים זאב: בסדר אבל רואים את הירידה לא בגלל שנשים לא יודעות, אני חושב שנשים הרבה יודעות את זכותן מ 2008 וב 2009 והלאה.
נסים זאב: באינטרנט עובד יותר רציני וגם מי שהיה בור ועם הארץ מכיר את האינטרנט, היום הוא יודע בדיוק איך להשתמש בזה.
קרן בר יהודה: לא.
קרן בר יהודה: חבר הכנסת זאב, אני לא מדברת על אנשים בורים, יש לנו אוכלוסיות בארץ שאין להם מחשבים בבית.
קרן בר יהודה: יש לנו גם שלא יודעים קרוא וכתוב.
נסים זאב: אני לא אמרתי על אף אחד פה שהוא בור.
קרן בר יהודה: לא , לא, לא בורים, אני אומרת יש אנשים שלא נגישים לכלי הזה.
נסים זאב: בסדר אבל אני אומר מבחינת המספרים, סליחה, מבקש לא להפריע לי, מספרים, אנשים שלפני שנתיים ושלש לא ידעו איך להגשת לאינטרנט ולקחת מידע, היום הרבה יותר המודעות עולה ועצם הדבר שהמספרים יורדים כשהמודעות יותר גבוהה, אז המספרים בעצם מדברים בעד עצמם.
נסים זאב: המספרים, אני אומר, הם בהחלט סבירים, ביחס לשנים שעברו, אני באמת רואה שנוקטים פה משנה זהירות בסך הכל ואי אפשר לנצל את הטיפולים כדי לטפל במעסיק גם כן באותה הזדמנות, ולהפוך את הפוריות הזאת לפוריות -הייתי אומר, של אולי, לפעמים בהמרדה, ואני אומר לכם בכל הרצינות, לי יש למעלה מארבעים עובדות ברוך השם ויוצא מקרה אחד לכמה שנים שגם אשה יכולה להיות בהריון ואני אומר לכם - - -
ציפי חוטובלי: על איזה עובדות אתה מדבר?
נסים זאב: עובדות אצלי מטעם העמותה שלי בחינוך, ואני אומר יכול לקרות במקרה שגם אשה יכולה להיות בהריון ואפילו, הייתי אומר, יכולה גם לנצל בצורה צינית את זה שאי אפשר לפטר אותה.
נסים זאב: אגב, גם במיגזר החרדי יש מצב שכמעט -ברוך השם ישתבח שמו- שאשה יכולה כל שנה להיות בהריון אז בעצם ששה חודשים אחרי לידה אי אפשר לפטר.
קרן בר יהודה: ששים יום.
נסים זאב: ששים יום אבל עכשיו רוצים להאריך את זה לששה חודשים, נכון?
נסים זאב: רוצים להאריך?
נסים זאב: זאת אומרת יוצר מצב, לא, יש, אם יש כל פעם מאריכים את התקופה.
נסים זאב: אדרבא, זה דבר מבורך ואין מצב שאשה אף פעם לא יכולים לפטר אותה, ברוך השם במיגזר החרדי, או במיגזר הערבי גם כן, כי כל הזמן זה במצב של פוריות ברוך השם.
נסים זאב: אגב, אני בעד זה, אני אומר, אבל אי אפשר ללא לתת לוועדה במקרים חריגים, במקרים חריגים לא לבוא ולומר את העמדה שבאמת אין קשר בין הטיפול, בין הפוריות ובין ההריון לגבי עבודתה של האשה.
נסים זאב: עם כל הכבוד, עכשיו, אגב, כשמדברים על טיפולים אנחנו יודעים בדיוק, זה לפעמים לוקח שנים ארוכות, זה לא ענין של חודשים, במקרה הטוב, אם יש נס, אז זה מסתיים בארבעה חמישה ששה חודשים, לפעמים זה לוקח שנים על גבי שנים ואנחנו יודעים את הסבל, יודעים את הצער של האשה ואת המתחים שיש לה, אני הייתי ממונה על תיק רווחה חמש עשרה שנה, אני יודע בדיוק את הבקשות שהיו, וטיפלתי בדברים הכי עדינים בעניינים האלה, ועזרתי לנשים רבות בנושאים האלה, אגב, ואני רוצה לומר לכם: אני מודע לבעיה, אני מודע לרגישות, אבל אם יש מקרה חריג באמת, שאשה, לא יודע משום מה, הייתי אומר, החליטה להתמרד, החליטה -הייתי אומר- לנצל, את הטיפול הזה כדי -הייתי אומר, לטפל אולי במעסיק שלה יותר, אז אני אומר, בשביל זה יש וועדה מקצועית, שהיא באמת חושבת ושומעת וזה בדיוק השימוע המקצועי שיש פה ולגופו של ענין לקבל את ההחלטות
ציפי חוטובלי: כן אני רק רוצה להעיר שאנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהנשים האלו הן נשים שהן עובדות טובות ואנחנו רוצים להשאיר אותן במערכת ואנחנו לא רוצים.
נסים זאב: אני בעד כל אשה שהיא טובה שהיא תישאר לנצח.
ציפי חוטובלי: תודה רבה חבר הכנסת זאב.
עמיר פרץ: מתנצל גם כן כי גם צריך ללכת לדברים נוספים.
עמיר פרץ: אני חושב שאנחנו צריכים להחליט אם אנחנו מדברים פה באיזה בחינה של יישום חוק דווקני, או שאנחנו מדברים בתפיסת עולם של מדינה מודרנית.
עמיר פרץ: אין מה לעשות, סביב העובדה שאשה, ודאי בטיפולי פוריות, מן הסתם היא תידרש למאמצים נוספים מול אשה אחרת, מה אחוז הפגיעה ביעילות שלה בעבודה?
עמיר פרץ: אין לי יכולת להחליט, כי אם אשה גם מנסה, לא, היא לא תרצה שכל מקום העבודה יידע שהיא בטיפולי פוריות.
עמיר פרץ: אם אשה גם רוצה לשמור על האינטימיות הזאת, זה נושא מאד רגיש, אף אחת לא רוצה פתאום שיתחילו להביט עליה אם היא בטיפולים, לא בטיפולים, אז הן מנסות קודם כל להסתיר זאת, אז ברור לחלוטין שאם היא מקבלת טיפול ערב קודם, מחר היא תהיה יותר עייפה, זה לא טיפולים, לא תמיד הם טיפולים פשוטים, לפעמים זה מסתיים בבדיקות אבל לפעמים זה בטיפולים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להגיד לך שמסיפורים שאני מכירה באופן אישי מדובר באחת התקופות הסוחטות –גם מבחינה נפשית וגם פיזית.
עמיר פרץ: זה מה שאני רוצה לומר שברור לחלוטין, שהמגמה שלנו, אני אומר מראש, שהמעסיק כפי שהוא צריך לדעת לספוג חלק מהמילואים של המדינה הזאת, כי זאת המדינה שלנו, הוא צריך גם לדעת שהוא בתפיסה כוללת שלנו כמדינה מודרנית, זה יעלה לו יותר, אין מה לעשות, בואו לא נטשטש את העובדה הזאת.
עמיר פרץ: מעסיק במדינת ישראל, חלק מתהליך הייצור וספיגת העלויות שלו, זה בעובדה שהוא נמצא במדינה שהיא לא מדינת עבדות אלא היא מדינה שנותנת תשובות להרבה מאד נושאים מורכבים, ואחד מהם זה היכולת של אשה להתפתח, להתקדם במקום עבודתה זה ברור לחלוטין שההריונות בהרבה מאד מקרים שהריונות משמשים מחסום לא רק לפיטורין, אלא לקידום בעבודה, תפקיד של מנהלת מחלקה כזאת או מנהלת מחלקה אחרת, יכול שלא יינתן לה בגלל שהיא היתה בהריון או שמפעם לפעם נעדרה לכן, כל פעם מדברים על נושא שהוא רגיש מאד.
עמיר פרץ: אני בהחלט חושב שמה שעושים כאן משרדי הממשלה, ורבות משרד התמ"ת, זאת עבודה מבורכת מאד, יחד עם זאת אני לא מציע שנתבשם מהנתונים, כי אני חושב שהבעיה המרכזית שלנו היא יותר גם עם השאלה של התביעות האזרחיות, אני לא יודע מה היקפן.
רבקה מקובר: ערעורים אתה מתכוון?
עמיר פרץ: תביעות אזרחיות לא פליליות.
עמיר פרץ: ולא תמיד אשה רוצה להיכנס למסלול הפלילי מול המעסיק שלה, זה לא דבר פשוט, אשה גם לא רוצה שיווצר לה איזה שם בשוק של מישהי שתבעה מישהו על אישום פלילי, אף מעסיק לא רוצה להתעסק אתה אחר כך.