GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה (מוץ) מטלון: אז איזה מענה יש לך לאוכלוסייה המסוימת הזו?
משה (מוץ) מטלון: אתה מציע, אתה מביע פה איזה שהם פערים או הבדלים בין האוכלוסיות אבל האוכלוסייה הזו חיה, נושמת וחיה בעיר.
משה (מוץ) מטלון: אז איזה מענה אתה, כמשטרה, נותן לאוכלוסייה הזאת?
משה (מוץ) מטלון: זה מה ששואלים.
יעקב מרגי: לא הייתי רוצה להרחיב כאן, בוודאי לא כאן נוכח פני התקשורת, לגבי הדרכים.
יעקב מרגי: אנחנו בסך-הכל הכללי, יודעים לגרום במידה רבה יצירת הקשר עמנו גם בדרכים אחרות.
יעקב מרגי: לא תמיד, לא תמיד יש שיתוף פעולה מהצד השני, לדבר הזה, כי החשש אצלם בבית גובר על אימת המחוקק.
ציפי חוטובלי: ועדיין אני שואלת אותך, אני לא רואה, אני באמת לא רואה מה הקשר בין העובדה שהדיון, הדיון הזה חשוף לציבור מסיבות ברורות כי הציבור רוצה לדעת שיש לו מענה.
ציפי חוטובלי: צופות, יכול להיות שמגיעים לצפות בדיוק בך מדבר, אנשים שמגיעים מאותם מגזרים שאין להם פתחון פה ואין להם יכולת לגשת לתחנת המשטרה, כמו שאתה מציג.
ציפי חוטובלי: יושב כאן ראש העיר, האם אתה מציע להעמיק את מוקדי הרווחה?
ציפי חוטובלי: האם אתה מציע לבנות איזה שהוא מענה בתוך העירייה לאותה מטרה?
יעקב מרגי: אני יכול לומר ולהתבטא רק מה שמשטרה יודעת, יכולה וצריכה לעשות.
יעקב מרגי: הפעילות המבצעית שמתבצעת בעיר לוד, העצמת הפעילות, לצד אותן פעילויות חקירתיות, בין אם הן סמויות ובין אם גלויות, והפן הנגישותי, של קבוצת האוכלוסייה הזו, אל נציגי החוק בעיר והן יודעות לעשות את זה.
יעקב מרגי: הבעיות הן בעיות אחרות.
יעקב מרגי: אנחנו, התחנה, המשטרה התחנה הסופית.
יעקב מרגי: לפני כן, יש חינוך, יש בריאות, יש תברואה, יש כבישים, יש מדרכות, יש מתנ"סים.
יעקב מרגי: כל זה איננו בחצרה של המשטרה.
יעקב מרגי: צריך לזכור את כל הדברים האלה.
יעקב מרגי: אצלנו מגיעים, לצערי, בתחנה הסופית, לחדר המיון של החברה ולא כך צריך להיות.
ציפי חוטובלי: אני חוזרת ואומרת, אני אפתח לחברי הכנסת את כל השאלות, אני חוזרת ואומרת – אל תערבבו בבקשה בין כבישים ומדרכות לבין הנקודה הזאת.
ציפי חוטובלי: אנחנו קודם כל צריכים להציל חיי אדם, עם כל הכבוד, לא לשתול עכשיו גינה יפה, אם זה לא יימנע הצלת חיי אדם.
שלמה מולה: גברתי, תודה רבה.
שלמה מולה: אני קודם כל רוצה להגיד שבלוד אני כן, יחד עם עפו ועוד כמה חברי כנסת, ביקרנו כמה וכמה פעמים ונמשיך לבקר עוד כמה וכמה פעמים.
שלמה מולה: אני לא מקנא בך, אני לא מקנא בך, אני חושב שאתה ירשת מצב לא טוב, סיטואציה לא טובה, סיטואציה לא נעימה.
שלמה מולה: אבל מכאן לבוא ולהגיד שבלוד אין פשע ואין רצח וכן הלאה, אני חושב אתה מגזים.
שלמה מולה: אני יכול להבין שאתה רוצה שהעיר שלך, שאתה עומד בראשה, לא תהיה עיר שיש בה סטריאוטיפים, סטיגמות, אני יכול להבין את זה, אבל כשאתה מטאטא את האמת ואת המציאות, אי-אפשר למצוא פתרונות.
שלמה מולה: אי-אפשר למצוא פתרונות.
שלמה מולה: לכן, אם בתוך שבוע ימים ראש הממשלה נדרש להגיע לשם, בגלל מעשי רצח ברחובות העיר, ובגלל שלקחו ילדה וסחטו ממנה ורצו, אמרו, דרשו כופר ולקחו את הילדה, ואם ואם, ואני יכול לדבר על רמת אשכול, אתה יודע מה?
שלמה מולה: אני מומחה לרמת אשכול, לא הייתי כזה.
שלמה מולה: יש, אדוני הניצב, ברמת אשכול יש תחנת משטרה.
שלמה מולה: אני אומר לך, תחנת המשטרה הזאת סגורה 90% מהזמן.
שלמה מולה: הנה החברים יעידו.
שלמה מולה: אנחנו היינו שם, מסתובב שם איזה אופנוע, רץ מפה לכאן, כמעט דורס ילד, השוטרים ככה פתחו את הדלת, אמרו, הציצו, אמרו וסגרו את זה בחזרה.
שלמה מולה: ואני אומר לך, אני ראיתי, אנחנו היינו.
שלמה מולה: הנה, עפו יעיד.
עפו אגבאריה: מה זאת אומרת?
עפו אגבאריה: בשביל מה הם נמצאים?
עפו אגבאריה: הם מפחדים.
שלמה מולה: השוטרים מפחדים.
שלמה מולה: אנחנו פגשנו איש זקן, בן אולי 90, בא ואמר – ירו בי דרך החלון.
שלמה מולה: 90%, הקליע נכנס לתוך הבית.
שלמה מולה: ביקשנו מהשוטר לבוא לראות מה אפשר לעשות, עוד פעם, אותו שוטר, הסתכל דרך החלון, סגר את החלון.
שלמה מולה: אני לא רוצה לדבר על זוהמה, לא רוצה לדבר על איך זה נראה, הבניינים, אתה יודע מה, אילן?
שלמה מולה: באמת, לא רוצה להיכנס לזה.
שלמה מולה: אבל אני מדבר על הביטחון האישי של התושבים וביטחון אישי של נשים שמפחדות.
שלמה מולה: אמרו לנו נשים, אנחנו מפחדות לצאת מכאן.
שלמה מולה: אז לבוא ולהגיד שאין פשע?
שלמה מולה: אני חושב שזה הגזמה באמת.
שלמה מולה: הדבר הנוסף שאני רוצה לבוא ולהגיד – איך יעלה על הדעת, אני מסתכל עליך, ממשרד הרווחה.
שלמה מולה: אנחנו מדברים על מניעה, אישה תהיה בטוחה שאם היא מגיעה לשירותי הרווחה, תגולל את התחושות שלה והיא תרגיש שהיא מוגנת.
שלמה מולה: בוא נגיד, אם יש אתיופים, אני רוצה עובד סוציאלי אתיופי, אם יש ערבים, שידברו אתם בערבית אני רוצה.
שלמה מולה: אם יש עוד עולים מחבר העמים, שידברו אתם ברוסית ואם יש ישראלים, שידברו אתם בעברית.
שלמה מולה: איך יכול להיות שיש רק עובדת סוציאלית אחת דוברת ערבית, ואז אפשר לבוא ולהפריח בלונים – אנחנו נותנים, אנחנו מדינה רב תרבותית ואנחנו מבינים והכל סיסמאות שאין לזה שום תוכן, שום אחיזה במציאות.
משה (מוץ) מטלון: אז היינו צריכים להגיע לארבעת מקרי הרצח האלה בשביל לדון בזה?
עפו אגבאריה: חבל שלא היית אתנו לפני חצי שנה ויותר.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מולה, יש שאלה?
שלמה מולה: לא, אני רוצה לשאול שאלה.
שלמה מולה: כל מה שאני רוצה לשאול שאלה, את התת-ניצב.
שלמה מולה: אתה לא יכול להסתתר, לבוא ולהגיד לנו – יש מערכת חינוך, אנחנו תחנה אחרונה.
שלמה מולה: אני רוצה שאתה תבוא ותגיד לנו התפקיד של משטרת ישראל לתת ביטחון אישי לאישה, ואם היא מגיעה, אתה נותן לה פתרונות מכאן עד הודעה חדשה.
שלמה מולה: זה מה שאנחנו היינו רוצים לראות.
שלמה מולה: אז תשמע, אני לא מרגיש שאתה, אני אומר לך, אני לא מכיר אותך, אני מניח שאתה עושה את עבודתך.
שלמה מולה: אני חושב שאישה שתשמע מה שאתה אומר, היא באה, היא תישאר ברמת אשכול, אישה מופקרת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מולה, המקלטים אינם של המשטרה, אנחנו מפנים את הנשים לרשויות אחרות, לגורמי רווחה אחרים, למקלטים שלא נמצאים ברשותנו.
יעקב מרגי: תפקידנו הוא לא לאכלס את הנשים הללו במקלטים בתוך המשטרה, אף אחד גם לא היה רוצה לדור בתוך תחנות המשטרה.
ציפי חוטובלי: הוא שואל על מידת הנגישות של תחנת המשטרה לאזרחים.
יעקב מרגי: היא נגישה.
ציפי חוטובלי: התמונה שהוא מתאר לא מעידה על נגישות.
עפו אגבאריה: אבל עובדה שאין, זה באמת זה לא היה, זה אנחנו ביקרנו וראינו את זה והתחנה סגורה.
יעקב מרגי: אני אשמח מאוד, אשמח מאוד להחזיק תחנות, נקודות משטרה כאלה, 24 שעות, מסביב לשעון, בעדיפויות כאלה.
עפו אגבאריה: גם סיורים לא עוברים.
שלמה מולה: אבל אני מספר לך ואני אומר לך, למרות כל מה שאתה אומר, אני אומר לך, לא פעם אחת לא פעמיים, היינו כמה וכמה פעמים, אני אומר לך, נפגשנו עם הוועד, הסתובבנו בלילות, ראינו אין ביטחון לאנשים, נקודה.
שלמה מולה: אני לא אשתכנע, כי אני ראיתי במו עיניי.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מולה, אני לא פה על-מנת לשכנע אם אתה לא משוכנע.
יעקב מרגי: אני רק אפנה אותך לעובדות.
יעקב מרגי: רק בלילה האחרון, חשפנו פעילות של סוכן בעיר לוד, שכתוצאה מכך למעלה מ- 40 עבריינים נעצרו בפעילות סמים ובפעילות של אמצעי לחימה אחרים.
שלמה מולה: אתה יודע למה אני זוקף את זה?
שלמה מולה: אני בדרך-כלל לא עושה את זה, אני זוקף את זה לזכות ראש הממשלה, בגלל שהוא ביקר אתם רוצים להראות לו שעשיתם משהו, לא מעבר לזה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אם זה לא תורם.
עפו אגבאריה: נקודת המשטרה שנמצאת על-יד המתנ"ס, היא קרוואן קטן.
יעקב מרגי: מדובר בשוטר בודד, קהילתי, שאיננו יכול להיות מצוי בנקודת מקום 24 שעות, יש לו פעילות במשמרת, בין אם בבוקר ובין אם אחר-הצהריים, בין אם בשטח.
יעקב מרגי: אני מזמין את חברי הכנסת להיצמד לפעילות של שוטר המש"ק ורק לאחר מכן להעיר את הערותיכם.
שלמה מולה: אמנם אתה לא הכתובת, אני רוצה לומר לך.
שלמה מולה: אני אגיד את זה כי אני חבר כנסת.
שלמה מולה: אם השכונה הזאת לא היתה שכונה של עולים מאתיופיה וערבים, תאמין לי, הייתם פועלים יותר טוב.
שלמה מולה: בזה אני מסתפק.
יעקב מרגי: אני מוחה על כך.
שלמה מולה: בסדר, לא תקבל.
יעקב מרגי: פעילותנו איננה תלויית עדה כזו או אחרת, עם כל הכבוד.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחברי הכנסת.
ציפי חוטובלי: יש כאן עוד אנשים, כולל תושבת מהעיר שהגיעה לכאן ואני מאוד אשמח לשמוע אותה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהנושא שאנחנו דנים בו, של רצח נשים בעיר לוד, שיש לזה השלכה גם ארצית, הוא נושא כבד מאוד שטוב נעשה אם נתמקד בו, זה נושא, דבר איום ונורא ויש לי הרגשה של כישלון איום.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו כחברה נכשלנו, אני חושב שהמשטרה נכשלה, אני חושב שהעירייה נכשלה.
ג'מאל זחאלקה: יש פה כישלון אדיר.
ג'מאל זחאלקה: אני נגד לטאטא את הבעיות מתחת לשטיח, אבל נגד להשתמש בזה גם בצורה, איך אומרים, כדי לנגח או להעביר מסרים תרבותיים.
ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של תרבות, זה עיוות של תרבות, זה כמו להגיד שהקו-קוקס-קלאן זה התרבות האמריקאית.
ג'מאל זחאלקה: זה אותו דבר.
ג'מאל זחאלקה: האם מישהו היה מקבל את זה?
ג'מאל זחאלקה: יש בחברה שלנו וכמו בכל חברה, גברים מנוולים שמשתמשים באלימות נגד נשים, מכל מיני סיבות.
ג'מאל זחאלקה: יש איזה שהוא אתוס של גבריות שאני מקווה שהמאה הנוכחית תמחק אותו, צריך לחפש גבריות אחרת, לא מצ'ואיסטית.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת, אני מאוד שמחה שאתה אומר את מה שאתה אומר.
ציפי חוטובלי: אני מצפה מכל אדם שכשיש רצח של נשים, שהוא יוקיע אלימות של גברים כלפי נשים.
ג'מאל זחאלקה: את מתפרצת לדלת פתוחה.
ציפי חוטובלי: אני יודעת, אני משבחת אותך.
ג'מאל זחאלקה: אני, לא צריך לשבח אותי.
ג'מאל זחאלקה: גם התשבחת הזאת שכאילו לא מצפים ממני, יש בזה משהו פטרוני.
ציפי חוטובלי: לא, אני חושבת שמצפים מכל אדם.
ג'מאל זחאלקה: זה הדבר הרגיל, זה דבר שלא צריך לשבח.
ג'מאל זחאלקה: אני אשמח מישהו אחר שיצא נגד רצח נשים או נגד אלימות נגד נשים.
ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, אני הייתי חבר הכנסת היחיד שנאם ביום האלימות נגד נשים, גבר, כולן היו נשים, במשך הרבה שנים.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתקומם ואני, תת-ניצב יעקב בריי, בוא נדבר ברצינות ולא למען הניגוח.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאתה אמרת משפט שבעיני הוא חמור מאוד.
ג'מאל זחאלקה: אם זו התפישה של המשטרה, צריך להתכונן לרצח הבא.
ג'מאל זחאלקה: אתה אמרת המשטרה היא התחנה האחרונה.
ג'מאל זחאלקה: מה זה תחנה אחרונה?
ג'מאל זחאלקה: המשטרה צריכה להיות התחנה הראשונה על-ידי יצירת הרתעה.
ג'מאל זחאלקה: זה שבסדר כרונולוגי יש אלימות ובסופו של דבר מגיע הסיפור לחקירה משטרתית – זה, השאלה מה נעשה בחקירה המשטרתית.
ג'מאל זחאלקה: היום, אם אנחנו רוצים לטפל ברצינות בבעיה שאנחנו עומדים בפניה, הפיתרון המיידי הקרוב ביותר הוא בידי המשטרה.
ג'מאל זחאלקה: יצירת הרתעה, אין הרתעה יש עוד רצח.
ג'מאל זחאלקה: השאלה כמה אתם פענחתם, השאלה, אתם יודעים במקרי הרצח מהסוג הזה, רצח בתוך המשפחה, ב- 99% מי הרוצח.
ג'מאל זחאלקה: זה אמר השר לביטחון פנים.
ג'מאל זחאלקה: הוא אומר – זה רצח גלוי, אנחנו יודעים מי.
ג'מאל זחאלקה: יש לנו בעיות בהוכחות – זה סיפור אחר.
ג'מאל זחאלקה: ואני אומר לך שהשאלה היא שאלה של משאבים.
ג'מאל זחאלקה: מה זאת אומרת משאבים?
ג'מאל זחאלקה: אם המשטרה תשים בסדר עדיפות שלה את הנושא הזה, אז היא תגלה.
ג'מאל זחאלקה: ואם תשקיע, היא תגלה.
ג'מאל זחאלקה: ואם תעשה מאמץ ממוקד, היא תעשה זאת ואנחנו יודעים על הרבה מקרים שבהם המשטרה קבעה בסדר העדיפות – זה נושא בסדר עדיפות, אנחנו עושים בזה השקעה, מאמץ ממוקד, אנחנו מביאים את מיטב החוקרים, אנחנו חוקרים טוב בלילה ולא עוזבים את הנושא הזה עד שמגלים אותו, או שהמשטרה, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: עובדים לפי הספר.
ג'מאל זחאלקה: זו הבעיה, זו הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: ואני אומר – יש כאן תמרור אזהרה אדיר.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה צריכה לטפל ולא לעשות, אנחנו יודעים להבדיל, אנשים התחילו, גם ובמיוחד בלוד, אתה יודע מה?
ג'מאל זחאלקה: במיוחד בלוד.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים להבדיל בין עבודה אמיתית לבין הצגות.
ג'מאל זחאלקה: יש הצגות גם, שבאים, שמים מחסומים בעיר ומטפלים.
ג'מאל זחאלקה: מי נפגע?
ג'מאל זחאלקה: לא עבריינים, לא סוחרי הסמים, אלא האזרח התמים.
ג'מאל זחאלקה: בשכונה מסוימת הוא צריך לעבור מחסום.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאת העבודה הזאת לא צריכה למראית עין הצגה ופטרולים וזה, אחרי כל פעם שיש משהו בידיעות, הנה המשטרה מסתובבת.
ג'מאל זחאלקה: לא לעשות כלום, זה רק הצגה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים עבודה אמיתית ואתם יודעים לעשות את העבודה הזאת, אני יודע שהמשטרה יודעת לעשות את העבודה הזאת, לתפוש את הרוצחים המנוולים האלה, להכניס אותם מאחורי סורג ובריח, זה ירתיע.
ג'מאל זחאלקה: שום דבר אחר לא יעשה את העבודה הזאת.
ג'מאל זחאלקה: עכשיו, הבעיות שהן לטווח ארוך, יש פה בלוד בעיה חברתית קשה מאוד.
ג'מאל זחאלקה: לא במקרה שבלוד קורים דברים כאלה הרבה יותר מחיפה, למשל.
ג'מאל זחאלקה: שיש גם ציבור ערבי, אבל אתה רואה את הדלות, אתה רואה את המצב החברתי הקשה ביותר, אתה רואה את מצב החינוך, מצב החינוך של נשים, המצב הכלכלי, החברתי.
ג'מאל זחאלקה: אני גם רוצה להתקומם על עוד משהו שאתה אמרת.
ג'מאל זחאלקה: קודם כל, תחנה אחרונה זה דבר חמור ביותר, אבל עוד משהו שהוא חמור, אתה אמרת פה, העניין הזה של נשים שיבואו להתלונן במשטרה, יש פה בעיה חברתית קשה לנשים האלה, בגלל המצב בחברה הערבית, בסדר.
ג'מאל זחאלקה: יש דבר נתון, השאלה מה אנחנו עושים.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים לעודד אותן לצאת.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים שהמצב קשה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו יודעים, בתוך עמנו אנחנו חיים.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה לטאטא שום בעיה מתחת לשטיח, אבל אני אומר לך, היום אני רואה ואני עוקב אחרי הנושא הזה, שבהרבה יישובים היום נשים מתלוננות.
ג'מאל זחאלקה: היום גברים סוף סוף התחילו לפחד.
ג'מאל זחאלקה: גם במגזר הערבי.
ג'מאל זחאלקה: אז זה לא אומר בפיתרון כל הנשים יצאו יבואו, אבל צריך לעודד אותן.
ג'מאל זחאלקה: צריך להדריך אותן, וזה תפקיד של שירות הרווחה ותפקיד של קציני משטרה לעשות זאת.
ג'מאל זחאלקה: לא צריך להגיד – הנה, זה לא עובד פה, בואו נמחק את הסיפור הזה, לא.
ג'מאל זחאלקה: צריך כי אתה יודע, זה נושא שיכול להציל חיי נשים, שצריך לעודד אותן ואנו, תפקידנו, כראשי הציבור הערבי, לעודד נשים וליצור מצב שבו אסור שאישה תשתוק, כשהיא נתונה באלימות.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש פה נושא גדול מאוד שבו אנחנו, כחברה, צריכים לטפל, גם אנשי הדת, מנהיגי הציבור, המחנכים.
ג'מאל זחאלקה: זה אנחנו צריכים לטפל פנימה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אנחנו דורשים, דורשים.
ג'מאל זחאלקה: אם אני היום רוצה, למשל, אני אומר שצריך לשפר את שעות הפנאי של הצעירים.
ג'מאל זחאלקה: אם אין מתנ"ס, מה אני אעשה?
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, יש כאן רשימה ארוכה של דוברים, אנא קצר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שתפקידה של המשטרה ליצור הרתעה.
ג'מאל זחאלקה: גברתי, אין הרתעה.
ג'מאל זחאלקה: הרוצחים יודעים שלא ייתפשו.
ציפי חוטובלי: ראש העיר צריך ללכת, אני מודה לך מאוד שהגעת לכאן.
ציפי חוטובלי: אם יש לך תגובה על הדברים שנאמרו כאן, האם יש לך תחושה שיש אפשרות לסייע במציאות הקשה שהמשטרה מעלה בפנינו, שהיא למעשה לא יכולה באמת או שהיא לא רואה את עצמה כמי שתפקידה להיות המקום שנותן מענה לנשים, אז אם יש לך משהו שאתה יכול להגיד בעניין הזה, שאתה צריך את העזרה שלנו, זה הזמן והמקום לומר.
אילן הררי: אני רוצה להגיד משפט.
ציפי חוטובלי: למעט העניין של התוכניות ארוכות הטווח.
אילן הררי: ברשותך, אני רק חושב שזה מ שיפתור את הבעיה.
אילן הררי: אני מכיר המון ביקורים בלוד, באים והולכים.
אילן הררי: תוכנית לחמש שנים, בכל התחומים, בכל התחומים – מהמתנ"ס, ועד הביטחון ועד החינוך והרווחה, אחרת לא, אני לא רואה קסמים פה.
אילן הררי: ויש אוכלוסייה נהדרת בלוד, אני לא התכוונתי לומר שבלוד הכל מצוין אני רק התכוונתי שלוד זה לא עיר שיורים בה ברחובות.
אילן הררי: היו אירועים חמורים, ככל שהיו, אני לא מקל ראש.
ציפי חוטובלי: אדוני, תפקידנו אינו למזער את האירועים.
ציפי חוטובלי: התפקיד שלנו לנסות למצוא פתרונות.
סמאח סלאם אגבאריה: אני נפגשתי עם ראש העיר פעמיים בלשכה שלו.
סמאח סלאם אגבאריה: אני באתי לפני שנה וחצי, כשהקמנו את העמותה, עמותת נעם לקידום נשים ערביות במרכז, והמטרה שלנו היתה להקים מרכז נשים, מרכז לנערות ואמרנו לראש העיר אז, היינו קבוצה, ראש העיר ממש קיבל אותנו וקבענו פגישה וישבנו ולצערי חוץ מברכות ואיחולים ויישר כוח ותמשיכו את עבודת הקודש שאתם עושים, לא קיבלנו מענה.
סמאח סלאם אגבאריה: חיפשנו שותף לעבודה, חיפשנו אנשים בעיר, כולל הרווחה, מכל אגפי העירייה, פשוט לשתף פעולה כדי להקים את המרכז הזה ובאנו גם עם סכום של תרומה שהיה מיועד לפרויקט הזה ואוזן קשבת לא היתה בעיר וגם מישהו בעיר לא הרים את הכפפה הזו ופשוט נסגרו ונטרקו כל הדלתות.
סמאח סלאם אגבאריה: נפגשנו עם ראש העיר בלשכה שלו, אם אתה זוכר, והבאנו גם אנשים מכובדים כמו שהם אוהבים להביא ללשכה.
סמאח סלאם אגבאריה: באנו פורום מאוד מכובד של נשים וגברים וקשישים ובאמת היתה ישיבה נפלאה, אבל מעבר לזה לא יצא מזה כלום ולצערי, היינו צריכים כעמותה, להשקיע את הכסף הזה במקום אחר ואני התרעתי בפני ראש אגף הרווחה בעיר שלצערי הוא לא נמצא כאן, למרות שלדעתי יש לו הרבה, אמורות להיות אצלו לפחות, הרבה תשובות ואני מקווה שיש לו נציגים כאן.
ציפי חוטובלי: כולם הוזמנו.
סמאח סלאם אגבאריה: אני בטוחה.
סמאח סלאם אגבאריה: כמו שכולם הוזמנו לאותה ישיבה, באותה ישיבה, אדוני ראש העיר, וזו השאלה הממוקדת: אתה הודעת לנו בפירוש, שקיבלנו כסף בעיר לוד לבניית המתנ"ס הערבי שנשרף ואמרת סכום אפילו וזה היה לפני שנה וחצי, שנה ושמונה חודשים, אני מזכירה לך.
סמאח סלאם אגבאריה: ועד היום לא הוצא אפילו מכרז לבניית המתנ"ס הזה.
מהא אלמקיב: פשוט לא מנוצל.
מהא אלמקיב: אין צורך, כי מי שחושב שפשוט לא שווה לנצל תקציבים של המדינה על האוכלוסייה הערבית, זה בזבוז כסף.
מהא אלמקיב: אז מחזירים את התקציב פשוט.
אילן הררי: התקציב לא חזר.
סמאח סלאם אגבאריה: אז איפה הוא שוכב?
סמאח סלאם אגבאריה: אמרת אז מיליון וחצי שקל ממפעל הפיס, אני רוצה לראות, מה, הושקעו במניות כדי שהכסף יגדל בינתיים?
סמאח סלאם אגבאריה: אני לא מבינה, איפה הכסף הזה הלך?
סמאח סלאם אגבאריה: היום המתנ"ס הערבי שרוף, אין מתנ"ס ערבי.
סמאח סלאם אגבאריה: היה קריסה של כל מערכת הפנאי והמתנ"סים הקהילתיים בעיר לוד.
סמאח סלאם אגבאריה: היו שבעה מתנ"סים, אני ניהלתי את המתנ"ס הערבי שבהם, לפני עשור, אני מדברת על לפני עשר שנים, היה קריסה מוחלטת, קריסת מערכות.
סמאח סלאם אגבאריה: אילן הררי לא היה אני לא יכולה להאשים אותו במצב הכלכלי של העיר, אבל מתוך שבעת המתנ"סים, כל המתנ"סים היהודיים התאוששו משום מה, הצליחו להרים ונפתחו בחזרה לציבור הרחב והמתנ"ס ששוכב באמצע שכונה ערבית, בשכונת וואחל חדראני וירי, משום מה לא התאושש והמבנה עומד שם כמתנ"ס למסוממים ולסוחרי הסמים, שרוף, והוא רק משמש כזירת פשע.
סמאח סלאם אגבאריה: איפה הוא?
סמאח סלאם אגבאריה: אני יודעת על יוזמה של הקהילה שאמרו שבתרומה, תנו לנו אישור לשפץ את זה ושיהיה לנו קורת גג לפעילות קהילתית, ולא נענו.
ציפי חוטובלי: סמאח, אני שמחה שאת מעלה את השאלה, אני מקווה שלראש העיר יש תשובה בשבילה.
ציפי חוטובלי: אתה תוכל לענות לה?
אילן הררי: אל"ף, אני זוכר שנפגשנו.
אילן הררי: אני לא זוכר מה היה הפער על המיפוי שאני אשמח לפגוש אותך עוד פעם, פעם נוספת.
אילן הררי: אנחנו בשבוע שעבר, בעקבות האירועים שקרו, פתחנו, אחרי הרבה זמן, מועדון נוער בבית-הספר נווה שלום.
אילן הררי: אנחנו, אמרתי, לגבי מתנ"ס אחר, ספציפית, שאנחנו מתחילים תוך שבועיים בשכונת רמת אשכול לשפץ מתנ"ס.
אילן הררי: לגבי המתנ"ס הזה, הכסף לא חזר, הכסף קיים ואנחנו אמורים לצאת למכרז ואנחנו הבאנו סכום של כמעט שני מיליון שקל, כדי לשפץ את זה.
סמאח סלאם אגבאריה: ראשי הקהילה לא היו צריכים להגיע לבג"צ, כדי לתשאל את העירייה למה לא מוצא מכרז בנייה.
אילן הררי: אל"ף, הגיעו וזה התקדם.
סמאח סלאם אגבאריה: נכון.
סמאח סלאם אגבאריה: במקום להשקיע את המאבקים שלנו בבתי-משפט ולבקש.
סמאח סלאם אגבאריה: אנחנו ראינו שביום שישי שעבר, אלף תושבים ויותר מתושבי העיר, גברים ונשים, למי שטוען שלא היו גברים, מכל הזרמים הפוליטיים היו שם והאמירה היתה אחת – שהחברה הערבית בתוך לוד היא נגד אלימות ורוצים לעשות משהו.
סמאח סלאם אגבאריה: אנחנו יודעים שזה מצוין, אבל זה מאמצים של האנשים עצמם, שהם לא מספיקים.
סמאח סלאם אגבאריה: האמירה וההצהרות והנאומים, הם לא מספיקים לצערי, בינתיים נרצחות נשים.
אילן הררי: גברתי, אני לא מתעסק בנאומים.
אילן הררי: יש פעילות, יש שתי תנועות נוער של המגזר הערבי שעובדות יפה, גם צופים לקהילה המוסלמית וגם צופים לקהילה הנוצרית, יש שני מגרשים מוארים שעובדים שלוש-ארבע פעמים בשבוע, גם ברמת אשכול וגם בנווה שרלום.
סמאח סלאם אגבאריה: שעבדו שנים, באופן פרטני.
ציפי חוטובלי: אדוני, ראש העיר, אם יורשה לי להציע הצעה.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שיש לגברת כוונות טובות אולי פשוט תיפגשו ותנסו.
סמאח סלאם אגבאריה: אני מוכנה לנסות להחזיר את הסרט כמה פעמים.
סמאח סלאם אגבאריה: נקבע שוב.
אילן הררי: קיבלתי את ההצעה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מטלון, רוצה לומר משפט.
משה (מוץ) מטלון: קודם כל, אני מסכים עם כל מילה שאמר חבר הכנסת זחאלקה ואני לא אחזור על דבריו.
משה (מוץ) מטלון: אני בהחלט חושב שאתם חייבים לתת מענה מיידי וזה בטווח הקצר והמיידי, אתם צריכים לתת מענה.
משה (מוץ) מטלון: אסור להתחמק מהעניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: אני יודע שאתה לא אחראי על התקציב הזה, אבל אתה חייב להעביר את המסר שיוצא מהוועדה המכובדת הזו, אתם חייבים לתת את המענה בטווח המיידי והקצר.
ג'מאל זחאלקה: העדפה.
משה (מוץ) מטלון: מעבר לכך, יש פה בעיה.
משה (מוץ) מטלון: אני, למען הגילוי הנאות, אילן ואני מכירים שנים רבות.
משה (מוץ) מטלון: אילן, אני מכיר אותך כאיש ביצוע וכמפקד מפואר.
משה (מוץ) מטלון: אני שומע פה, שמעתי את הגברת ואני מודה לך שנתת לה לדבר לפניי.
משה (מוץ) מטלון: היא אומרת דברי טעם, דברי נימוסין, אילן.
משה (מוץ) מטלון: אתה לא צריך אותי לתווך ביניכם, נכון?
אילן הררי: מחר בשמונה בבוקר, אני פוגש אותה.
משה (מוץ) מטלון: אתה לא צריך אותי.
משה (מוץ) מטלון: שבו, תקדמו את העניין.
משה (מוץ) מטלון: הרי, תדע לך, רק משטרה לא תפתור את העניין, רק חינוך ומתנ"סים לא יפתרו את העניין, צריך משהו מערכתי וצריך לעזור לאוכלוסייה הזו.
משה (מוץ) מטלון: יש לנו היום אוכלוסייה, אילן, שזועקת, שעברה אסונות אחד אחרי השני, וכנראה שיש סיבות ויש רקע ויש משהו שצריך להתעמק בו וצריך לתת את הדעת על העניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: אני באתי הנה כי אני מכבד אותך ואני חושב שיש פה בעיה אמיתית ואני מציע לך, אם הוא לא יענה לך, תפני אלי, אני אדאג שהוא יענה לך.
משה (מוץ) מטלון: אני מכיר את אילן, הוא יענה לך, תמצאו את הפיתרון, אילן, אני חושב שאתה נמצא בעיר בתקופת משבר, כל הביקורים וכל ההצהרות, אתה ואני יודעים מה יוצא מהן, אתה איש הביצוע, אני אעזור לך איפה שניתן לעזור, זו אוכלוסייה שהיום חייבת לקבל את המענה וצריך לתת לה ולהתחשב בה.
משה (מוץ) מטלון: יחד עם האינטגרציה ויחד עם השכונות המשותפות ויחד עם המתנ"סים שרק אתה יכול לקדם אותם.
ציפי חוטובלי: אני מודה לך, חבר הכנסת מטלון.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת עפו אגבריה, בבקשה.
אילן הררי: אני חייב לרוץ.
ציפי חוטובלי: אני מודה לך שכיבדת אותנו בנוכחותך.
ציפי חוטובלי: בבקשה, חבר הכנסת אגבריה.
עפו אגבאריה: ראש העירייה הממונה יוצא אבל אני רציתי להגיד שאני ביקרתי במקום הזה שנקרא אלוואח אל חדרה, זה נקרא נווה מדבר, אבל מי שמבקר שם הוא חושב את עצמו בסהרה ולא, ללא שום דבר ירוק באזור הזה.
עפו אגבאריה: זה שם השכונה.
עפו אגבאריה: ומי שמבקר במתנ"ס הזה, אני ביקרתי במתנ"ס הזה וממש היה נורא להסתכל לראות את המזרקים ואת הדברים שמשתמשים בהם הנרקומנים וזה באמת מקלט לפשע ולוונדליזם.
עפו אגבאריה: לא יכול להיות שכבר עשר שנים המקום הזה עומד בצורה כזו והוא יכול להיות מוקד משיכה.
עפו אגבאריה: אם אנחנו קצת נתמקד ואני מסכים עם מה שאמרו חבריי קודם, שבאמת, אנחנו כחברה שם יש באמת איזה שהיא בעיה חברתית והבעיה החברתית, כי האוכלוסייה שם היא לא אוכלוסייה הומוגנית.
עפו אגבאריה: האוכלוסייה הערבית היא באה מכל מיני מקומות ומה שגרם לעוד יותר מצב האוכלוסייה שהוא יותר גרוע, זה חלק שהובאו לעיר מחוץ לעיר, שהם הובאו אפילו מהגדה ומרצועת עזה בתור אנשים ששיתפו פעם פעולה, עם המשטרה והאנשים האלה בגדר קצת יותר מפונקים אצל המשטרה.
עפו אגבאריה: אז הנוכחות של הנשק נהייתה הרבה יותר ליבראלית והרבה יותר זמינה וגם דפוס החיים ודפוס ההתנהגות הוא קצת השתנה כי לנו ידוע שההתנהגות והאוכלוסייה בעיר לוד לא היתה כזו לפני הרבה שנים, לפני עשר או 15 שנה או 20 שנה.
עפו אגבאריה: אז משהו השתנה בזמן האחרון.
עפו אגבאריה: וכל המצב הסוציואקונומי דוחף את האנשים באמת להיות יותר אלימים.
עפו אגבאריה: אז פה העמדה של לשכות הרווחה ושל העירייה ושל האנשים שצריכים לטפל בעניין הזה.
עפו אגבאריה: אבל לגבי המשטרה, אני בטוח שיש אפשרות לעשות את זה ויש דבר מאוד מקומם שכל רצח של אישה וזה נורא, דבר ראשון מה שמוציאים לתקשורת שזה על כבוד המשפחה.
עפו אגבאריה: זה נהיה כמו הקולב הזה שהכל תולים עליו וזה באמת דבר מקומם וזה דבר מעליב ומשפיל, גם לאוכלוסייה וגם לנשים.
ציפי חוטובלי: אני מסכימה אתך שצריך לקרוא לזה רצח נשים.
עפו אגבאריה: זה מה שאני אומר.
עפו אגבאריה: ובהחלטה שאני מקווה שבהחלטה או בהצעת החלטה שיהיה ממש לאסור על הדבר הזה, על כל פעם לרצוח אישה, זה כבוד המשפחה.
עפו אגבאריה: להוציא את זה מהסלנג, להוציא מהלקסיקון.
עפו אגבאריה: זה רצח למען רצח.
עפו אגבאריה: כשאתה מתייחס לזה שזה רצח, אז גם הטיפול של המשטרה הוא אחר.
עפו אגבאריה: מה קורה, שברגע שזו אישה, אז כולם חושבים שזה בטח כבוד המשפחה, אז זה בסדר, אז אנחנו לא צריכים לעשות מזה הרבה ואז מתחילים ואנחנו ראינו שמכל המעצרים שבוצעו, שום דבר לא יצא.
סמאח סלאם אגבאריה: אתמול שוחררו כולם.
סמאח סלאם אגבאריה: כולם.
עפו אגבאריה: כן, כולם שוחררו.
עפו אגבאריה: והמשטרה יודעת שיש אנשים, יש שכירי חרב, יש משפחות פשע, יש פושעים שנמצאים ומסתובבים בשכונה ואני יודע ואני בטוח שאם היו באמת רוצים, המשטרה, לשים ידם על האנשים האלה, היו שמים ידם.
עפו אגבאריה: ברגע שהיה צריך לעשות את זה בנתניה או בפתח-תקווה, אז עשו את זה על הצד הטוב ביותר ומהר מאוד.
עפו אגבאריה: אבל משום מה, בשכונות האלה ובשכונה של רמת אשכול ואלוואח אל חדרה, זה ממש מגוחך, השם הזה למקום הזה, שזה נראה יותר כמו מחנה פליטים ולא כאלוואח אל חדרה, אז באמת, כשהמשטרה רצתה לעשות, לשים קץ לפשע הזה נגד נשים וגם נגד נשים במגזר היהודי, לא רק במגזר הערבי, אז שם ידעו לעשות את זה ועושים את זה על הדרך הטובה ובדרגים הגבוהים.
עפו אגבאריה: אבל לצערי, כשזה במגזר הערבי, אז פה מתחילים שאפילו בשאלות שלהם לנשים שבאות להתלונן שמעמידים אותה בצורה כזו שהיא נמצאת במצב מאוד מביך, לא מבחינה חברתית אלא אם יש מישהו שיכול להעיד אתך, אז מחלישים כבר את המעמד שלה ולא נותנים לה את הגיבוי המספיק בשביל שהיא באמת תתלונן.
עפו אגבאריה: ואם אנחנו ניקח, נעשה סטטיסטיקה כמה מבין המתלוננות שהפושעים שפשעו נגדם, נגד הנשים, הובאו למיצוי הדין אתם.
עפו אגבאריה: אני חושב שמעט מאוד.
עפו אגבאריה: אפילו שהסטטיסטיקה אומרת.
ציפי חוטובלי: יש לך נתון על זה?
סמאח סלאם אגבאריה: מתוך 14 מקרים הוגשו ארבעה כתבי אישום ושניים קיבלו מאסר.
סמאח סלאם אגבאריה: מגוחך.
עפו אגבאריה: אז יש.
עפו אגבאריה: את הדברים האלה אפשר לבדוק, אפשר להביא את הסטטיסטיקה המדויקת, אבל זה דברים שאנחנו שומעים אותם כל יום.
עפו אגבאריה: אז בגלל זה, הטענה הכי מבוססת, זה המשטרה.
ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, כל הרוצחים ידועים, לא נעלמים, לא צריך לחפש, צריך רק להביא ראיות.
עפו אגבאריה: רק לשים יד עליהם.
סמאח סלאם אגבאריה: אני מזכירה לכם את הסרט שהיינו פה.
ציפי חוטובלי: אני לא יודעת מי הרוצחים, אני רק יודעת שאם יש רצח אז כדאי מאוד שהרוצח ישב בכלא.
עפו אגבאריה: וחייבים לשבת בכלא.
יעקב מרגי: כולנו תמימי דעים שלפחות אם לא ישב בכלא, אז לפחות ייחקר, כי כזכור לכם, המשטרה חוקרת ומי שמנוי על הענישה הוא בהתייחס לראיות, זה בתי-המשפט, לא אנחנו, אז כדאי לשים את זה במקום הנכון שלו.
עפו אגבאריה: אז לא לפחות להיחקר, אבל הוא צריך להיחקר ולמצות אתו את הדין.
יעקב מרגי: אני רוצה לענות כמה דברים.
ג'מאל זחאלקה: זה כישלון של המשטרה, אם הרוצח לא מקבל את העונש שלו.