GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'מאל זחאלקה: אתה הולך למשפט, אתה לא מביא מספיק הוכחות, אז זה כישלון שלך.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת זחאלקה, היתה לך זכות דיבור ארוכה ומלאה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לתת זכות דיבור לשתי נשים שנמצאות כאן, שאני חושבת שהן ישמיעו באופן האותנטי ביותר את כל תושבות לוד.
ציפי חוטובלי: מהא אלמקיב תתחיל ואחר-כך אני רוצה לתת לך להשלים את הדברים שהתחלת בהם, בעיקר מה שאני רוצה שתשיבו זה על השאלה מה החסמים המרכזיים כשמדובר בנשים שנמצאות תחת איומים של אלימות כדי להוביל את המציאות שלהם למצב שבו הן פונות למשטרה או מוגנות, מה אנחנו יכולים לעשות כדי לסייע לאותן נשים.
מהא אלמקיב: תרשי לי, אני בכל-זאת אנסה רק להסביר איך אנחנו, בתור חברה, לא ממשיכים לפגוע בנשים שכבר נופלות קרבן.
אורית עירון: מה תפקידך?
מהא אלמקיב: אני תושבת העיר, אני חברה בוועדה העממית בלוד ואני עובדת כאן בכנסת כמזכירת סיעת חדש.
מהא אלמקיב: אל"ף, כאשר בשני המקרים האחרונים של רצח נשים, פשוט פחות מחצי שעה המשטרה יוצאת בהודעה לעיתונות שהרצח אירע על רקע כבוד המשפחה.
מהא אלמקיב: ארבעה ימים אחר-כך, אני פוגשת את האחיות שלה, אף אחד לא זימן אותן לחקירה, אף אחד לא שאל אותן, ואפילו איך, איך אפשר, איך אתם קובעים שזה על רקע כבוד המשפחה, אם אפילו לא פגשתם את המשפחה?
מהא אלמקיב: חוץ מזה, משפחת אל-חלילי, משפחתה של הנרצחת הראשונה, אמל אל חלילי, הם יצאו לתקשורת והתרעמו איך אפשר לשות את הטעות הזאת ולפגוע בכל המשפחה.
מהא אלמקיב: צריך פשוט, אם מדברים, אתם רוצים להגיד משהו תרבותי?
מהא אלמקיב: בסדר, אז תבינו שהמושג הזה, זה לא פוגע רק בקורבן, היא כבר נהרגה, אתם רוצחים אותה שוב פעם אחת כשאתם קוראים לזה כבוד המשפחה, אתם רוצחים את כל הנשים במשפחה, זה פגיעה שממשיכה.
מהא אלמקיב: זה אבסורד שהמשטרה שאמורה להגן על האזרח, ממשיכה להעמיק את הפגיעה ברמה הזאת.
ציפי חוטובלי: השאלה שלי אלייך, אם לא חוקרים, אני מסכימה אתך.
ציפי חוטובלי: אבל אני שואלת אותך שאלה אחרת, אני שואלת אותך – מה אפשר לעשות כדי לעזור לאותן נשים שנמצאות במוקד האלימות?
מהא אלמקיב: רק כדי לסכם את הרעיון.
מהא אלמקיב: אני חושבת שהוועדה הזאת צריכה להרים את הכפפה הזאת ואפילו לדעתי לעגן את זה בחקיקה, לאסור להשתמש במושג הזה, כי זה מושג שפשוט פוגע במשפחות, בילדות שלה, למשך דורות וזה אסור שזה יקרה.
ציפי חוטובלי: לצערי, הייתי שמחה לקוות שאם אנחנו נקרא לזה רצח נשים, שהרצח לא יתממש או שהרצח הבא יימנע, אבל זה לא מה שיעזור, באמת.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם אם נלך בדרך הזאת, אנחנו עדיין צריכים לתת מענה לאותן נשים שמרגישות מאוימות.
ציפי חוטובלי: מה זה משנה איך נקרא לזה?
סמאח סלאם אגבאריה: אבל זה כן משנה.
מהא אלמקיב: לא, זה משנה.
מהא אלמקיב: זה מאוד משנה.
מהא אלמקיב: זה רקע שהמון נשים נפגעות, גם הגברים במשפחה.
מהא אלמקיב: שתי המשפחות הולכות לתבוע את המשטרה על השימוש הזה.
ציפי חוטובלי: בואי תעזרי לנו, לדבר על החסמים המרכזיים שעומדים בפני הנשים.
מהא אלמקיב: אחד החסמים הכי ברורים ופשוטים וממש לא צריך להיות חכמים כדי לדעת את זה, שהמשטרה צריכה למצוא את הרוצחים, לשים אותם מאחורי סורג ובריח, כל עוד שהם חופשיים, זה אחד הדברים המרתיעים, זה מרתיע את כולנו.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך משהו לגבי זה, אנחנו יודעים שלצערנו חלק מהרציחות מתבצעות על-ידי שכירי חרב, לצערנו, מחיר חיי אדם ירד לעשרות אלפי שקלים, ואפשר לשכור רוצח שבקלות יוכל לממש את הרצח הבא.
ציפי חוטובלי: הבעיה היא יותר עמוקה.
ציפי חוטובלי: אם אישה מאוימת על חייה, מאיזה שהוא קרוב משפחה או מישהו בסביבתה, היא צריכה לדעת למי היא פונה.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת, בסופו של דבר לתפוש את הרוצח, יכול להיות שמי שביצע את הרצח באופן מעשי, הוא שכיר חרב, זה לא אדם שבאמת שלח את אותו אדם וזה לא מספק לנו את האפשרות להתמודד עם התשתית שעל בסיסה בוצע הרצח.
מהא אלמקיב: אבל זה כן מסלק את הידיעה שזה לא כבוד המשפחה, כדי לשמור על כבוד המשפחה לא שוכרים מישהו אחר ממשפחה אחרת ולהחזיר את הכבוד לאותה משפחה.
ציפי חוטובלי: בסופו של דבר, יכול להיות שבוצע הרצח על-ידי שכיר חרב, זה לא משנה.
מהא אלמקיב: זה סותר את עצמו, כל הטענה הזאת, כאילו, יש בה סתירה פנימית, כאילו הזויה.
ציפי חוטובלי: אין כאן סתירה פנימית.
סמאח סלאם אגבאריה: יש בה סתירה פנימית.
סמאח סלאם אגבאריה: אם המשטרה רוצה להאמין שזה כבוד המשפחה, נניח שהולכים עם הקו הזה, נניח, זה אומר, כאילו במקרי הרצח האחרונים, הביאו מישהו שכיר והמשטרה הוציאה הודעה שהוא כאילו רוצח אחד שעושה חיסול של הרבה, ששכרו את שירותיו.
מהא אלמקיב: אבל זה קורה.
מהא אלמקיב: זה לא נתפש.
מסעוד גנאים: שוכרים גם בשביל להפליל ולראות את האישה או האיש, כאשר חוקר מצלם אותה או אותו, במקרים שהוא רוצה לגרש אותה, קורה.
סמאח סלאם אגבאריה: נכון, אבל למה להדביק את זה לכבוד המשפחה?
סמאח סלאם אגבאריה: זה רצח, זה פשע.
ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים עכשיו על רצח נשים ואיך אנחנו מונעים את הרצח הבא, זה הנושא של הדיון.
מהא אלמקיב: אחד הדברים הכי קשים, אם לא המשטרה, זה הפן השני זה מחלקת רווחה.
מהא אלמקיב: מחלקת הרווחה בעיר קורסת, מנהל הרווחה, יש עליו טונות של דו"חות, שהם מסבירים על כמה שהוא כשל.
מסעוד גנאים: ראש העיר אמר – המחלקה הכי פעילה.
סמאח סלאם אגבאריה: יש עליו תביעה, הוא ניהל מערכה שנים, כי הוא היה מואשם בהטרדה מינית של אחת מהעובדות והוא היה עסוק במשפט שלו.
סמאח סלאם אגבאריה: ראש מחלקת הרווחה בעיר לוד.
מהא אלמקיב: אכן.
מהא אלמקיב: אפילו בוועדה הקרואה, יש חבר מועצה שהתפטר בגלל שלא פיטרו את ראש מחלקת הרווחה, כי הוא ממש כושל בתפקיד שלו.
מהא אלמקיב: גם אפילו שר הרווחה מודע לכל הבעיות האלו.
מהא אלמקיב: כשאין לאישה הזאת אפילו עובדת סוציאלית שהיא יכולה לפנות אליה, לתת לה את התמיכה, לעודד אותה, להסביר לה למה היא הולכת, מה מצפה, אם היא הולכת למקלט, מה היא אמורה לצפות משם, אין מי שיסביר לה את זה, המשטרה לא תוכל לעשות את זה ולתת את כל התמיכה הנפשית.
אורית עירון: זה גם לא תפקידה של המשטרה.
מהא אלמקיב: נכון.
מהא אלמקיב: אז בגלל זה אני אומרת שחייבות להיות עובדות סוציאליות, שנותנות את התמיכה.
מהא אלמקיב: אין כלום.
מהא אלמקיב: אני מכירה נערות בסיכון שפשוט אין להן מענה, אין להן לאן ללכת.
ציפי חוטובלי: אז אולי רגע אני אעצור אותך.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שנמצאת כאן נציגת הרווחה, ציפי גליק.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שתתני אולי מה אתם עושים בעקבות כל האירועים האלו בלוד, כדי לתגבר את מערך הרווחה בלוד.
ציפי חוטובלי: מה נצרך לכם ומה חסר לכם כדי שהנתון המזעזע הזה שבו יש רק שתי דוברות ערבית בקרב העובדות הסוציאליות בעיר, כדי שלפחות הנתון הזה ישתפר.
ציפי חוטובלי: מה אתן עושות כדי לתת לאותן נשים מענה, האם הנשים מקבלות אינפורמציה בסיסית, ליווי, הדרכה, דרך שבה היא תוכל בסופו של יום להציל את חייה.
ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים על פיקוח נפש.
סמאח סלאם אגבאריה: רק להזכיר לכם ששתי עובדות של משרה ורבע עובדות במחלקת קשישים.
סמאח סלאם אגבאריה: הן עובדות מצוין, עושות עבודת קודש, אין עובדת בנושא הנערה, אין עובדת בנושא האישה, אין בנושא משפחה, אין עובדת שעובדת בנושא אלימות במשפחה.
סמאח סלאם אגבאריה: אני מדברת על עיר שיש בה 70,000 תושבים, רשומים בעיר 20,000 תושבים ערביים ואומרים שיש 30,000 בפועל.
ציפי לבני: זה נכון, כבר נאמר פה על-ידי ראש העיר שמדובר במחלקה פעילה, לא דובר על האיכות, דובר על הכמות וכן יש ריבוי של פניות.
ציפי חוטובלי: הבחנה מעניינת.
ציפי לבני: הוא גם אמר את זה.
ציפי לבני: הוא אמר פעילה.
קריאה: מתמוטטים מפעילות, כך אנחנו הבנו, אין מספיק כוח אדם.
ציפי לבני: וגם הוזכר פה שיש היעדר של תקנים של עובדים סוציאליים, כתוצאה של היעדר תקציב.
ציפי לבני: לפחות לגבי התחומים של נערות וצעירות ונשים, מתקיים דיון ברמה של מנהלת המחוז, כדי לנסות, הדיון, דרך אגב, סוכם עליו לפני הריבוי של הרציחות שהן נשוא הפגישה היום, במטרה לבחון אם משרד הרווחה יכול לעזור מהתקציב הקיים שלו, שהשר והמנכ"ל ייפנו הלאה כדי לנסות לתגבר את כוח האדם שם, אנחנו ערים ועדים לזה.
ציפי חוטובלי: מה נעשה?
ציפי חוטובלי: אני לא מבינה עדיין מה נעשה כרגע, בהקשר של לוד.
ציפי חוטובלי: מה הפנייה שלכם לשר הרווחה, אם באמת חסרים תקנים.
ציפי לבני: כן, להוסיף תקנים נקודתיים לנושאים האלה, של נערות צעירות וטיפול בנשים על רקע אלימות בתוך המשפחה.
ציפי חוטובלי: חלק מהצעירות הן לא נערות צעירות.
ציפי לבני: נערות צעירות ונשים, כן.
סמאח סלאם אגבאריה: אני רוצה להבין, אני קיבלתי מידע מתוך המחלקה כמובן לא יכולה להגיד ממי, אבל כבר שנתיים שהמחלקה, מחלקת הרווחה בלוד מחזירה כספים למשרד, ויש לי את הסכומים.
ציפי לבני: ממש לא.
ציפי לבני: לא בתחומים האלה.
סמאח סלאם אגבאריה: על אי-ניצול תקציב.
ציפי לבני: לא בתחומים האלה, ממש לא.
ציפי לבני: בתחומים האלה, ידוע על היעדר תקנים של כוח-אדם.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו קיבלנו דו"חות על החזרת כספים, שבאים ממקור של הסיפור הזה של Matching.
ג'מאל זחאלקה: שהעיר, אין לה, או ראש העיר לא רוצה לתת אגורה לעניין הזה, וכשהממשלה, זה סיפור.
ציפי לבני: חבל שלא העלית את זה בנוכחותו.
ג'מאל זחאלקה: לא, אנחנו מטפלים בבעיה, זה לא רק בעיה של לוד, דרך אגב, זו בעיה של הרבה מקומות.
ג'מאל זחאלקה: אבל בגדול, יש בעיה קשה ברווחה, הכסף שמוחזר, דרך אגב, הולך לעיריות החזקות.
ג'מאל זחאלקה: לכן, התקצוב של מחלקות הרווחה בהרצלייה ובעומר ובמקומות הכי עשירים בארץ, הוא הכי גדול, דווקא כשיש להם הכי פחות בעיות, יש להם הכי הרבה כסף.
ציפי חוטובלי: אין לי נתונים על זה.
ג'מאל זחאלקה: לא, יש נתונים, יש מחקרים.
ציפי חוטובלי: יש כאן נציגה של הרווחה.
ציפי לבני: בנושאים הממוקדים האלה, להפך, היתה פנייה למשרד הרווחה לבקש להעלות את מספר התקנים והנוסחה ידועה, הנוסחה היא מממן 75%.
ציפי לבני: לא נאמרה שיש בעיה עם ההשתתפות של הרשות המקומית, לא בנושאים האלה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור.
ציפי חוטובלי: יש כאן גם חברי כנסת וגם גורמי מקצוע, אז אני אעשה את זה לסירוגין.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע את אורית עירון, בבקשה.
ציפי חוטובלי: את מנהלת המחלקה לטיפול למניעת אלימות במשפחה בנעמ"ת.
מסעוד גנאים: יש חברי כנסת שעדיין לא דיברו.
ציפי חוטובלי: כן, אני יודעת, גם אחמד טיבי.
אורית עירון: אני מנהלת את המרכז של העיר תל-אביב יפו.
אורית עירון: אני רוצה להצטרף לדבריך, חבר הכנסת זחאלקה, באמת, אני חושבת כמוך.
אורית עירון: אבל אני רוצה רק מהבוקר לספר על מקרה.
אורית עירון: אני קיבלתי הבוקר טלפון לגבי בחורה, בתהליך פרידה מבעלה שכרגע נמצאת סגורה בביתה, מבקשת מאיתנו שלא להגיע, שלא להתערב.
אורית עירון: לעניות דעתי, מאוימת על-ידי אחד מבני המשפחה, לאו דווקא בן זוגה שממנו היא נפרדת.
אורית עירון: אני עומדת חסרת אונים, אני אומרת את זה.
אורית עירון: כי מבחינתי, זה לבוא לקחת אותה ולהוציא אותה מהבית, כי לדעתי, היא בסכנה ממשית לחייה.
אורית עירון: מה אני עושה?
אורית עירון: אני לא יודעת.
ציפי חוטובלי: רגע, למה את לא פועלת כדי לשים אותה במקלט לנשים מוכות?
אורית עירון: זאת אחת הבעיות, משום שכרגע היא לא מעוניינת והיא לא מוכנה שניכנס כי היא חוששת שכל צעד דרמטי שייעשה, שבא מתוך מטרה לעזור לה ולהינצל, עלול להסלים את המצב בתוך המשפחה.
ג'מאל זחאלקה: אם היתה עובדת סוציאלית בלוד, שיכלה לגשת אליה, לדבר אתה, לקבל הדרכה צמודה,
ציפי לבני: היא לא מלוד, לא.
ציפי לבני: היא לא מוכנה, אני התחננתי בפניה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה יכול לעזור.
ציפי לבני: אני התחננתי בפני הבחורה.
ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של חד-פעמי שאת מדברת אתה בטלפון.
ג'מאל זחאלקה: זה ליווי יום-יומי צריך.
אורית עירון: אני מסכימה עם כל דבריך.
אורית עירון: אני מסכימה עם דבריך.
אורית עירון: אני רוצה לומר שלפחות 50% מהנשים הצעירות, המבוגרות, שפונות, אני מנהלת מרכז, אני במרכז הזה 20 שנה בתל-אביב.
אורית עירון: 50% לא פנו למשטרה ואני לא מסכימה עם האמירה שזו הדרך, השלב האחרון.
אורית עירון: אבל אני יכולה לומר שקודם כל, הרבה מהנשים תפנינה להתייעץ עם אנשי מקצוע.
אורית עירון: וכל עוד לא היו אנשי מקצוע ולא יהיה מי שילווה אותה, היא לא תעשה צעד ואולי בצדק.
אורית עירון: אני לא יכולה להחליט בשבילה, המטרה שלי היא להעצים אותה, לתת לה כוח, לעזור לה לקבל החלטה.
אורית עירון: אבל הדבר הכי חשוב זה עבודה מערכתית.
אורית עירון: המשטרה לבד לא תפתור את הבעיה, שירותי הרווחה לא יפתרו את הבעיה.
אורית עירון: כולם צריכים לשבת ולעבוד ביחד.
ציפי חוטובלי: אורית, אנחנו מסכימים.
אורית עירון: עם הקהילה.
ציפי חוטובלי: אבל מילת הקסם הזאת, של עבודה מערכתית, שהיא נכונה, היא לא עוזרת לנו.
ציפי חוטובלי: את מדברת על מקרה קונקרטי.
אורית עירון: אני רוצה שבחורה מתקשרת או אישה מתקשרת ואני אומרת שככה זה אצלנו בתל-אביב, לא יענה לה מענה קולי, כי אם יענה לה מענה קולי, היא תסגור ולא תתקשר יותר.
ציפי חוטובלי: יפה מאוד.
אורית עירון: היא צריכה לשמוע קול אנושי.
אורית עירון: כי אם היא מחכה שנה וחצי שנה עד שהיא מרימה טלפון, היא צריכה לשמוע עובדת סוציאלית.
ציפי חוטובלי: בסדר גמור, אז הנה, את נותנת לנו התחלה.
ג'מאל זחאלקה: היה קו חם שהתקיים מספר שנים, אחר-כך זה התמוטט מחוסר תקציב.
ג'מאל זחאלקה: היה קו חם, הערבי.
אורית עירון: אבל קו חם שתענה לה אשת מקצוע ודוברת השפה שלה.
אורית עירון: וזה לא משנה אם זה גרוזינית או בוכרית או ערבית או עברית או אמהרית.
ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך, נניח שיש את זה, אני מסכימה אתך שזו התחלה ובסיס.
ציפי חוטובלי: את בסופו של דבר מתארת מקרים שבהם גם כשהאישה כבר אוזרת אומץ, אתם לא מצליחים להציל אותה כי אתם לא מצליחים להוציא אותה מהסביבה הטבעית שלה.
ציפי חוטובלי: האם במצב כזה, יש אפשרות, אולי שוב, אנחנו צריכים לשנות ולשכלל את הכלים, שבהם אפשר להרחיק את האדם המאיים.
ציפי לבני: יש מקרים שאנחנו יכולים להציל אותם, אנחנו מצילים חיי נשים והן נמצאות במקלטים.
ציפי לבני: אבל אין להן אופק.
ציפי לבני: היא חוזרת ממקלט הביתה, היא מתחילה, הסכנה רק גוברת.
ציפי לבני: הסכנה רק הולכת וגדלה.
ציפי לבני: כי בעצם, הבעל בזה שהיא התלוננה עליו, לא השתקם או לא פתאום סולח לה על רקע זה שהיא נעדרה חמישה חודשים מהבית עם הילדים שלו, להפך, הכעס והתסכול ועכשיו כל המשפחה מגויסת, כדי להציק לה ולהזיק לה ולסכן את חייה.
אורית עירון: זה לא קונפקציה, זה תפירה לכל אחת צריכים להתאים את החליפה.
אורית עירון: לא בהכרח מקלט זה הפיתרון האופטימאלי, לא בהכרח לעשות צעד דרמטי, כי לפעמים זה מסלים.
אורית עירון: ואם אצלי היתה בחורה שאמרתי לה – לכי למקלט, התחננתי, אמרתי – אני שולחת אותך.
אורית עירון: דרך אגב, לא צריך מקלט בעיר לוד, כי כשאישה בסיכון, מבריחים אותה לעיר אחרת ויש מקלטים ויש מקומות.
אורית עירון: אבל יש מצב שהוצאת אישה והפעלת צעד דרמטי יכולה להסלים מצב, רבותיי.
ציפי חוטובלי: אז מהם פתרונות הביניים שלכם?
אורית עירון: אז הקטע שלנו להציע לאישה את העובדות ולכבד את זכותה להחליט על חייה.
אורית עירון: אלה חייה וזאת זכותה.
אורית עירון: אני מנסה את האבא של הבחורה הזאת להגיע אליו ולדבר אתו.
אורית עירון: אני אומרת לך, אני מקווה היום לדבר עם האבא הזה, אני מקווה שהוא יסכים לדבר אתי.
ג'מאל זחאלקה: את חייבת לנסות.
אורית עירון: אני בוודאי אנסה, תאמין לי, עד הערב אני אדבר אתו.
ציפי חוטובלי: אני אומר את רשימת הדוברים.
ציפי חוטובלי: אורית, תודה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אחמד טיבי, אחריו ישראלה גורן.
אחמד טיבי: תופעת האלימות היא תופעה קשה והיא רב מערכתית.
אחמד טיבי: כאן מדברים על משהו חלקי של מה שנהוג בתקשורת וגם על-ידי המשטרה, לכנות אותו רצח על רקע חילול כבוד המשפחה.
אחמד טיבי: אמרתי בעבר ואני שב ואומר, שגבר שרוצח אישה הוא לא גבר, ואין כבוד ברצח.
אחמד טיבי: אחרי שרוצחים על רקע מה שקרוי בטעות כבוד המשפחה, לא נשאר כבוד ולא נשארת משפחה ולכן אני חושב שהתופעה הזאת היא תופעה בזויה, פרימיטיבית, שבטית, ואת הדברים האלה אנחנו אומרים לאו דווקא רק כאן בכנסת, צריך לומר את זה בערבית, יותר מאשר בעברית, ואנחנו אומרים את זה בערבית יותר מאשר בעברית, צריך לומר את זה יותר גם ברחוב, גם בבית-הספר, גם במסגד, גם באמצעי התקשורת.
אחמד טיבי: אבל היות ואמרתי שהבעיה היא רב-מערכתית ורב-זרועית, יש כאן שני מישורים: מישור האכיפה וההרתעה והטיפול המנהלית ומישור חינוכי תרבותי.
אחמד טיבי: אין ספק שיש בעיה פנימית בחברה הערבית פלסטינית, של פגיעה בנשים, בשל חולשה של נשים, מחשבה שוביניסטית של גברים, הקלות או האמפתיה של מגזרים שונים, של קבוצות שונות, שרואות בפגיעה הזאת משהו שקשור בכבוד ולכן עצם השימוש במילה כבוד, הוא פסול מלכתחילה.
אחמד טיבי: אני פניתי לשר המשטרה לפני שבוע, אמרתי לו – תן הנחיה לא להשתמש בביטוי הזה, זה לא משהו חוקי.
אחמד טיבי: זה לא משהו חוקי.
אחמד טיבי: רצח אישה הוא רצח אישה.
אחמד טיבי: חוץ מזה, כאשר מתברר שזה לא על רקע חילול כבוד המשפחה, כאשר למשל עוצרים מישהו או אומרים שכנראה הרצח הזה בוצע על רקע חילול כבוד המשפחה והדברים האלה נאמרו, הרי פוגעים בשמה הטוב של המשפחה ושל המשפחה השנייה ושל החברה ושל הילדים של המשפחה הזאת והפגיעה היא אנושה.
אחמד טיבי: היא אנושה.
אחמד טיבי: ובעיקר כשאין חשוד בתוך בית הכלא, אין מישהו שנזרק לכלא והעננה הזאת נשארת תלויה באוויר.
אחמד טיבי: גם על האישה שמסכנה, שעושים לה, גם רוצחים אותה וגם עושים וידוא הריגה.
אחמד טיבי: ולכן זה חמור שבעתיים.
אחמד טיבי: לא בכדי הדבר הזה קורה בלוד ולא קורה ביישובים אחרים.
אחמד טיבי: אל"ף, הרמה הסוציו-אקונומית הנמוכה, ההזנחה, הדלות שבו המדינה מתייחסת אל החלק הזה של תושבי לוד, לחלק הערבי של תושבי לוד, הוא מקומם.
אחמד טיבי: אגב, זה מקרי שראש הממשלה ביקר בלוד ולא ביקר ברהט, שנהרגו בתקופה האחרונה שמונה אנשים, או בטייבה, שבשנים האחרונות נהרגו 26?
אחמד טיבי: אף ראש ממשלה לא ביקר שם.
אחמד טיבי: לא חשבו לבקר שם.
אחמד טיבי: ולמה דווקא בלוד?
אחמד טיבי: כי יש שם יהודים, פוחדים שהיהודים ינטשו.
אחמד טיבי: או כי הביקורת הציבורית, ציבורי זה יהודי, ביקורת ציבורית זה ביקורת יהודית.
אחמד טיבי: ולכן, ראש הממשלה בא לשם.
אחמד טיבי: ולכן, עשו קוסמטיקה, הביאו משטרה, מחסומים.
אחמד טיבי: מה עשו במחסומים?
אחמד טיבי: רפורטים, דו"חות תנועה.
אחמד טיבי: תשאל את התושבים בלוד, אני מקבל טלפונים כל הזמן – עושים לנו דו"חות תנועה.
אחמד טיבי: זה נורא, אחרי כמה ימים, זה נכון או לא נכון?
אחמד טיבי: ולא סתם אנשים מתקשרים, אומרים – תראה מה עושים לנו.
אחמד טיבי: לא צריך רק לבקר באופן עונתי, אחרי רצח אישה או שתיים או שלוש.
אחמד טיבי: אנחנו, הרי אנחנו מבקרים שם כדי לראות את האווירה הפלילית, תחנות סמים, החלונות האלה, ה"כספומטים".
אחמד טיבי: זה נורא, יש מילייה, יש סביבה, יש מה שמסביב לסחר בסמים.
אחמד טיבי: אלימות היא תולדה טבעית של הדבר הזה.
אחמד טיבי: אמרתי בשבועות האחרונים ואני חוזר, אמרתי את זה בערבית ואני חזרתי ואני חוזר על זה, כדי לחדד את המסר – האלימות בטווח הקרוב, חבר הכנסת מסעוד גנאים, האלימות מהווה איום, איום קשה יותר על המרקם החברתי אצלנו, יותר מאשר ההצהרות המתלהמות של ליברמן.
אחמד טיבי: זה איום קשה יותר בטווח הקרוב.
אחמד טיבי: כי אנשים מקפחים את חייהם, אנשים נהרגים.
אחמד טיבי: יש רושם, גם אצל יהודים וגם אצל ערבים, שמי שהורג אישה על רקע חילול כבוד המשפחה, ברגשיים, הסלחנות יותר, גם הענישה היא פחותה.
אחמד טיבי: נשאלת השאלה – מילא, יש אנשים פרימיטיבים אצלנו, אבל למה יש פרימיטיבים במשטרה, שלא מענישים?
אחמד טיבי: אני אומר לך, מי שעושה את זה אצלי, הוא פרימיטיבי, פרימיטיבי, שבטי.
יעקב מרגי: המשטרה לא מענישה.
אחמד טיבי: מה, אתם.
יעקב מרגי: המשטרה לא מענישה, לא התפקיד שלה להעניש.
אחמד טיבי: לחקור, להגיש כתבי אישום.
אחמד טיבי: מה, אתם התחנה הראשונה.
יעקב מרגי: אם יש ראיות, לא אם אין ראיות.
אחמד טיבי: הנושא הזה, אתם אמורים להיות התחנה הראשונה.
ציפי חוטובלי: אדוני, אני אגיד לך משהו חמור שאני ראיתי בדיון הקודם שהתרחש כאן.
ציפי חוטובלי: במקום לפתור את הבעיה בדרכים המקובלות, שזה אומר חקירה, העמדה לדין, משפט וכליאה ועונש, אני גיליתי דברים כמו סולחות, שנעשו בין משפחות שבהן אותר כביכול הרוצח.
ציפי חוטובלי: אלה דברים שמתאימים למה שאומר חבר הכנסת טיבי שאומר – בואו נבין שיש כאן קהילה מסוימת שיש בה קוד תרבותי אחר, ואנחנו מיישרים את עצמנו לפי הקוד.
ציפי חוטובלי: ברור שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה לגלות סלחנות כלפי זה.
אחמד טיבי: הקוד התרבותי, מתברר שאין קוד תרבותי אחר.
אחמד טיבי: יש אצלנו דפוקים, יש אצלכם דפוקים.
אחמד טיבי: אצלנו זה קוראים, אתם קוראים לזה רצח על רקע כבוד המשפחה, אצלכם זה רקע רומנטי, אצלכם זה דיגיטאלי יותר, דיגיטאלי יותר.
אחמד טיבי: כמו שאצלנו יש משכילים ערבים, אצלכם יש אינטלקטואלים יהודים.
אחמד טיבי: תמיד הביטוי הוא פרימיטיבי יותר לגבי ערבים.
אחמד טיבי: הנה – רצח על רקע חילול כבוד המשפחה, אצלכם זה רומנטי.
אחמד טיבי: זה רצח נשים, רבותיי, זה מעשה קרימינאלי בזוי, שפל, שצריך לעשות משהו רב מערכתי, כדי לטפל בו.
אחמד טיבי: והמשטרה, אני אומר, זה לא רק המשטרה, רק שתבין, אני פתחתי בביקורת פנימית, אם שמת לך.
אחמד טיבי: אבל זה לא רק אנחנו, אלא זה משהו רב-זרועי.
אחמד טיבי: והמשטרה לא עושה, לא אכיפה ורשויות הרווחה והחברות כאן, ציינו באופן מספרי תקנים, לא תקנים, עובדת סוציאלית אחת.
אחמד טיבי: למה שלא יהיו חמש עובדות סוציאליות שדוברות ערבית?
אחמד טיבי: אגב, גם אחרי שהאישה נרצחת, אין עובדת סוציאלית שתטפל בילדים.
ציפי לבני: לא, זה לא נכון.
אחמד טיבי: מי אמר לא נכון?
אחמד טיבי: עכשיו מטפלים בכולם?
אחמד טיבי: נרגעתי.
ציפי חוטובלי: המטרה של הדיון הזה, זה לא לדאוג ליתומים, חלילה, המטרה זה למנוע את הנרצחת הבאה.
אחמד טיבי: יש לי הערה על מה שאמרה יושבת-הראש, מה זה משנה איך נקרא לזה, זה משנה מאוד איך נקרא לזה.
אחמד טיבי: משנה למשפחה, משנה לבת בת ה- 12, שעוד עשר שנים יגידו לה – אימא שלך, אמרו עליה שהיא נרצחה על רקע חילול כבוד המשפחה, זה נורא.
אחמד טיבי: גם לילד זה משנה.
אחמד טיבי: גם למשפחה הזאת זה משנה, גם לסביבה, למילייה הקרוב ביותר.
אחמד טיבי: ולכן, גברתי יושבת-הראש, כב' תת-הניצב, המשטרה לא עושה מספיק.
אחמד טיבי: אגב, אני בא מיישוב שגם נפגע מהסטריאוטיפ של מעשי רצח בגלל סכסוך בין שתי חמולות, טייבה, לפחות 26 מעשי רצח, רוב מוחץ לא פוענח, לא פוענח.
אחמד טיבי: יש פעם אחת שזה פוענח תוך שעתיים, הגיע יהודי לשם וירו בו בטעות.
אחמד טיבי: הוא רצה לקנות חלקי חילוף, אחת מהמשפחות, בום, תוך שעתיים, מצאו את הרוצח.
אחמד טיבי: אני לא רוצה לקוות שתמיד יהיו יהודים מעורבים בפשעים האלה, אבל לפחות, לא איכפת לי שהחוקרים יהיו יהודים, לא הקרבנות, אבל יש תחושה אצל הערבים שבכל פעם שהקורבנות הם יהודים או הקורבנות הם ערבים, אתם לא עושים מספיק אכיפה.
אחמד טיבי: נשק, איסוף כלי נשק, גברתי היושבת-ראש.
אחמד טיבי: הנה, אני, חברי ועדת המעקב, אנחנו קוראים לכם – תבואו, תאספו את הנשק המורה והלא מורשה, עם רישיון, בלי רישיון, תיקחו את זה.
אחמד טיבי: לא רוצים את זה.
אחמד טיבי: הנשק הזה הוא נשק קטלני.
אחמד טיבי: מתי אתם מתחילים לדאוג?
אחמד טיבי: כשחייל בא ומוכר את הנשק שלו תמורת מנת סמים, אגב, יש תופעות כאלה, גם בטייבה.
אחמד טיבי: יש תופעות כאלה.
אחמד טיבי: אנשים וילדים רואים את החייל מגיע, עכשיו פחות, אבל בשנים האחרונות היה בא, מגיע, מוכר וזה.
אחמד טיבי: אתם מתעניינים יותר אז יש מודיעין יותר טוב, מתחילים לחשוש.
אחמד טיבי: נשק ברחובות זה דבר קטלני לכולם, לכלל האזרחים, לחברה האזרחית, ולכן אנחנו קוראים לכם – תאספו את הנשק הזה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה רוצה להוסיף כמה מילים?
מסעוד גנאים: כמה מילים.
מסעוד גנאים: תחילה, תודה על הדיון, מה שאומר חבר הכנסת טיבי הוא נכון מאוד אלא אני רוצה להוסיף מספר מילים.
מסעוד גנאים: בטח אין כבוד בהריגה, אין כבוד באלימות.
מסעוד גנאים: הכבוד הוא בהעלאת קדושת חיי אדם, בהצלת חיי אדם, אם זאת אישה או איש או גבר או ילד.
מסעוד גנאים: כמנהיגים בחברה הערבית, תמיד המדיה והתקשורת היהודית ולפעמים המשטרה, אומרים – מה אתם אומרים?
מסעוד גנאים: לא שמענו אתכם.
מסעוד גנאים: לפני חודשיים, שלושה, ארבעה, היתה הפגנה בנצרת נגד האלימות שהיא נגד אלימות נגד נשים וכולנו היינו שם והיה חשוב שאני אשא דברים, מאחר ואני נמנה על התנועה האסלאמית, הזרם האסלאמי, ואם אתם רוצים לדעת, דרשנים, בימי שישי, הרבה דיברו על זה שאסור.
מסעוד גנאים: השם הזה כבוד המשפחה וגם אני שאלתי שאלה – אם רוצים לרצוח על אותו, לאותה סיבה, כבוד המשפחה.
אחמד טיבי: למה לא רוצחים את הגבר?
מסעוד גנאים: גם הגברים אנחנו רוצחים, הרבה.
מסעוד גנאים: לצערי הרב, הרבה.
מסעוד גנאים: לכן, הרצח על מה שמכונה כבוד המשפחה עד עכשיו הוא חד סטרי, לא דו סטרי.
מסעוד גנאים: אני לא רוצה אותו לא חד סטרי ולא דו סטרי.
מסעוד גנאים: לכן אני לא רוצה להתמקד רק במושג, כאילו הבעיה במושג.
מסעוד גנאים: יש בעיה, יש בעיה שורשית.
מהא אלמקיב: זה חצי שעה אחרי הרצח, אף אחד לא יודע.
מסעוד גנאים: אני גם נגד המושג, אני נגד.
מסעוד גנאים: האלימות נגד נשים, פשע נגד נשים.
מסעוד גנאים: נכון, אבל מי שמבצע את זה, אני מעורב בכמה דברים שקרו סביבנו, סכנין, עראבה, דיר חנא, כל האזור, לפני כחודש בתקופת הפגרה, בת שהיא יצאה, לא בת, אישה, שהיא נשואה לכפר מסוים, יצאה מהבית שלה.
אחמד טיבי: נשואה לכפר כולו?
קריאה: נשואה לגבר מכפר אחר.
מסעוד גנאים: נשואה בכפר אחר, האחים שלה, ההורים שלה, רצו לרצוח אותה, משום שהיא יצאה עם גבר והיא נשואה למישהו אחר.
מסעוד גנאים: עד שנכנסנו בעניינים, הלכנו אליה למקום בו היא מתחבאת, בכפר מסוים, והתגלה שהיא חפה מפשע, לא יצאה עם גבר ולא כלום, היו לה בעיות עם בן זוגה, עם ההורים שלו.
מסעוד גנאים: אילו פתרו את אלו, היא לא היתה יוצאת ובורחת.
מסעוד גנאים: וברוך השם הצלחנו להחזיר אותה והכל.
מסעוד גנאים: לכן, אני אומר שהעניין הזה, יש לו שני מישורים.
מסעוד גנאים: במישור המיידי, צריך את המשטרה, מערכת המשפט במישור ההרתעתי והעונש.
מסעוד גנאים: אבל יש את המישור הותר חשוב, שהוא לטווח ארוך, שהוא חינוכי ותרבותי ושם שורש הבעיה ושם צריך לטפל.
ציפי חוטובלי: אנחנו מתקרבים לקראת סופו של הדיון, אז אם יש עוד מישהי שביקשה לדבר, ישראלה גורן, בבקשה, ממרכז רקמן והדוברת האחרונה נורית קאופמן.
ציפי חוטובלי: יש לנו שלוש דוברות אחרונות וגם למשטרה תהיה זכות המילה האחרונה, אין ספק.
ציפי חוטובלי: בבקשה תשתדלו לקצר, לדבר ממוקד.
ישראל חסון: הדברים שנאמרו כאן על-ידי חברותיי, חברי הכנסת, הם כמובן מבורכים, אני לא אחזור עליהם, אנחנו כמובן עומדים מאחורי הדברים.
ישראל חסון: אבל הערה שאני לא מתאפקת לומר על הערה של אדוני, בסוף ביררנו שהיא חפה מפשע, הכל הסתדר.
ישראל חסון: ואם היא כן יצאה ודיברה עם מישהו, אז מותר לרצוח אותה?
מסעוד גנאים: לצערי הרב, אני התחלתי בזה שיש לנו בעיה.
מסעוד גנאים: שיש לנו בעיה וצריך להגיד את האמת.
ישראל חסון: הדבר שיש לי להוסיף על הדברים שאמרו פה ולא נאמר כאן מספיק, לדעתי, זה באמת העניין כולם דיברו על חינוכית, לשנות תרבות, חינוכי, ולא דיברו על זה מספיק.
ישראל חסון: לא רואים בתהליכים שצריכים לעבור בחברה הערבית, מספיק מעורבות של מנהיגי דת, של אימאמים במסגדים, שידברו על זה, שידברו עם הקהילות, שהנושא יהיה חלק, שיעמדו ב- Frontline של הדברים האלה.
ישראל חסון: למשל, כדוגמה, בלבנון היתה תופעה חמורה עד לפני כמה שנים שנשים נרצחו שם כמעט על בסיס של אחת לשבועיים.
ישראל חסון: אחרי כמה זמן הבינו שצריכים לטפל בזה.
ישראל חסון: מתי הגיע השינוי?
ישראל חסון: לא כשהמשטרה הוסיפה תקנים, לא כשעשו דיבורים במליאה, אלא כשהמנהיג הרוחני של העדה השיעית בלבנון הוציא פסק הלכה, פתווה, תתקנו אותי אם אני אומרת את המינוח לא נכון, הוציא פסק הלכה שחילול כבוד המשפחה זה פשע, לא צריך לעשות את זה, נשים לא צריכות לקבל גזר דין מוות על כל אמירה, יש שם כל מיני הבחנות.
ציפי חוטובלי: אין ספק שגם להנהגה הרוחנית הדתית יש תפקיד מאוד חשוב.
ישראל חסון: אנחנו לפחות, בעין הציבורית, לא רואים את זה מספיק.
ישראל חסון: אני יכולה להגיד מהניסיון שלנו בעבודה בנושא של עגונות ומסורבות גט, שזה נושא שאנחנו מתמקדים בו, כשאנחנו נתקלים בבעיה חמורה שהיא נורמטיבית, שהיא פועלת בכל בתי-הדין הרבניים, או של מקרה ספציפי, אנחנו נעזרים במנהיגי הדת של העדה החרדית, במנהיגים שנמצאים בתוך המערכת.
ישראל חסון: שרון שנהב פה, היא חברתי למאבק, יש המון שינויים.
ציפי חוטובלי: זה לא רלוונטי עכשיו.