GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר היהודי העבירות של הסדר הציבורי, שזה כולל איומים, הפרות צווים, הליכי משפט, הרבה יותר נפוצות מאשר במגזר הערבי וזה כמעט מחצית מהתלונות.
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר הערבי עבירות נגד הגוף, השכיחות שלהם הרבה יותר גבוהה והן מהוות 70% מהתלונות.
אורלי אלמגור-לוטן: אני חושבת שזה מעניין לראות את ההתפלגות של סוג התלונות.
דב חנין: אגב, פרשנות מיידית לדבר הזה היא, שהמתלוננת הערבייה מתלוננת ממש כשבאו מים עד נפש.
דב חנין: כבר פוגעים בגוף שלה וזאת לא איזו מריבה.
אורלי אלמגור-לוטן: נכון, אנחנו בחרנו להציג את הנתון.
אורלי אלמגור-לוטן: מבחינת סטאטוס הטיפול בתיקים במשטרה במגזר היהודי מול המגזר הערבי.
אורלי אלמגור-לוטן: בעמוד 4 יש טבלה וגם גרף.
אורלי אלמגור-לוטן: קצת יותר תיקים נסגרים במגזר היהודי מאשר במגזר הערבי.
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר היהודי אנחנו מדברים על 62% מהתיקים שנפתחו ונסגרו בסופו של דבר - - -
חנין זועבי: את לא לוקחת בחשבון גם את חומרת התלונה.
אורלי אלמגור-לוטן: מייד אתייחס לזה.
אורלי אלמגור-לוטן: 62% מהמגזר היהודי לעומת 56% מהתיקים במגזר הערבי נסגרים.
אורלי אלמגור-לוטן: בעמוד 5 יש טבלה שמראה את שיעור התיקים שנסגרו מתוך סך הכול התיקים שהסתיים הטיפול בעניינם.
אורלי אלמגור-לוטן: כאן אנחנו הולכים לפי סוג העבירה.
אורלי אלמגור-לוטן: כשמסתכלים לפי סוג העבירה זה די דומה, אבל עדיין, אם מסתכלים על עבירות נגד הגוף, במגזר היהודי נסגרים קצת יותר תיקים מאשר במגזר הערבי.
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר הערבי נסגרו 52.6% מהתיקים שנפתחו בגין תלונות שהן נגד הגוף ואילו במגזר היהודי נסגרו 57%.
אורלי אלמגור-לוטן: כאן ניסינו לשקלל את סוג העבירה בפנים.
אורלי אלמגור-לוטן: העילות לסגירת תיקים הן שונות במגזר היהודי ובמגזר הערבי.
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר היהודי יש באופן יחסי יותר תיקים שנסגרים בגלל חוסר עניין לציבור.
אורלי אלמגור-לוטן: במגזר הערבי הסיבה של חוסר ראיות היא יותר שכיחה.
אורלי אלמגור-לוטן: במשטרה תוכל להרחיב על זה.
דב חנין: אורלי, הנתונים פשוט מזעזעים אותי בכל שורה.
דב חנין: כשאני מסתכל על עבירות נגד הגוף בתלונות של נשים, זה כבר מגיע ל-89.5% מהתיקים שנסגרים בגלל חוסר ראיות.
דב חנין: האם יש איזה תחום אחר של עבירות נגד הגוף שבו יש שיעור כל-כך גבוה של סגירת תיקים בגלל חוסר ראיות?
אורלי אלמגור -לוטן: אני לא יכולה לענות לך על זה.
עמיר פרץ: חבר הכנסת חנין, הרי זה ברור.
עמיר פרץ: דקה אחרי שהאישה מגיעה למשטרה מישהו רומז לה שהיא צריכה ללכת.
דב חנין: חמור מאוד.
דב חנין: איפה ההתמודדות של המשטרה עם זה?
קרן שמש פרלמוטר: זה לא המצב.
קרן שמש פרלמוטר: זה לא שהאישה חוזרת בה מהתלונה.
אורלי אלמגור-לוטן: יש לנו נתונים לגבי חוקרים אבל לקחנו את זה מתוך הנתונים של אית"ך.
קרן שמש פרלמוטר: התיקים נסגרים בגלל חוסר עניין לציבור ולא בשל חוסר ראיות.
חנין זועבי: אנחנו רוצים את התגובה של המשטרה.
עודד מזרחי: אמר חבר הכנסת חנין וזה נכון שבאוכלוסיה הערבית בדרך כלל הפניה למשטרה היא כאשר העבירה היא ממש חמורה.
עודד מזרחי: לרוב הן לא מגיעות להתלונן במשטרה.
עודד מזרחי: פה אני מגיע לזה שהמשטרה נתקלת באישה הערבייה - וגם האישה היהודייה ומכל השכבות - בעצם אחרי שהיא עברה מסכת של התעללות ואלימות ואז זה מגיע לפתחנו.
עודד מזרחי: בדרך יש לנו עוד גורמים שאמורים לטפל בעניין.
עודד מזרחי: ראשית, זאת הקהילה.
עודד מזרחי: הקהילה מסביבה תומכת.
עודד מזרחי: היא בעצם מדריכה אותו ואומרת לה האם להגיע או לא להגיע למשטרה.
עודד מזרחי: ישנם ארגונים שמטפלים, מערכת החינוך, הרווחה באזור המגורים.
חנין זועבי: בוא נדבר על אלה שהגיעו.
עודד מזרחי: חשוב מאוד לציין שחלק גדול מהמניעה של העבירות החמורות של הפגיעה בגוף, תוכל להפסיק אם בדרך היא תפנה למשטרת ישראל.
עמיר פרץ: מה ההסבר שלך לגבי חוסר הראיות, שהוא נושא מאוד משמעותי.
דב חנין: אני חייב לחדד את השאלה.
דב חנין: אתם אומרים, וכולנו מבינים מהנתונים, שאישה מגיעה כאשר באמת הגיעו מים עד נפש, יש אלימות כלפי הגוף שלה.
דב חנין: בוודאי יש את עדות האישה.
דב חנין: לפעמים יש גם סימנים, יש צילומים.
דב חנין: אני לא מבין איך זה מתיישב עם זה ש- 90% נסגרים בגלל חוסר ראיות.
דב חנין: איזה סוג של ראיות צריך פה?
דב חנין: מה צריך, סרט וידאו שמסריט את האלימות?
דב חנין: הרי הראיות הן על פני התיק.
דב חנין: זה תיק שיחסית הוא פשוט להוכחה, כך נראה לי.
רחל גרייבן: פותחים בחקירה ואם זה היה פשוט אז היו הולכים לזה.
רחל גרייבן: אני חושבת שהדברים עולים גם מתוך הנהלים שיש התייחסות מאוד רצינית לתיקים מהסוג הזה.
רחל גרייבן: אני חושבת שדווקא מה שמשקף את ההתייחסות הרצינית זה גם הנהלים אבל דווקא עילת הסגירה.
רחל גרייבן: חוסר ראיות הוא לאו דווקא עילה של המשטרה.
רחל גרייבן: יש כללי משפט שדורשים רמת הוכחה מסוימת כדי להגיש תיק.
דב חנין: לכן יש משטרה שתמצא את הראיות.
רחל גרייבן: תיקים רבים נסגרים גם בפרקליטות.
עמיר פרץ: נניח שאישה הגיעה ויש לה מכה בכתף.
עמיר פרץ: היא עברה בדיקה רפואית ויש עדות שיש לה מכה בכתף.
עמיר פרץ: בהתחלה היא דיווחה היא קיבלה מכות בבית.
עמיר פרץ: אחרי יומיים היא באה אליכם ואומרת: סליחה, טעיתי, נפלתי במדרגות.
עמיר פרץ: מה אתם עושים?
רחל גרייבן: אנחנו לא מניחים לתיקים.
עודד מזרחי: התיקים האלה לא מונחים בצד.
עודד מזרחי: ברגע שיש דבר מה נוסף בתיק, כמו שציין אדוני, אם יש תעודה רפואית או צילום, ברוב התיקים האלה מוגש כתב אישום.
עמיר פרץ: אבל אם היא חוזר בה?
רחל גרייבן: לא חוזרים מתיק בגלל שהיא חזרה מהאמירה שלה.
עמיר פרץ: אז למה זה כל-כך רחב העניין של חוסר הראיות?
עמיר פרץ: אם כבר האישה הגיעה - - -
דב חנין: המצב המשפטי אומר שדי בעדות שלה פלוס דבר מה.
דב חנין: דבר מה זאת, כמו שכולנו יודעים, זה הרבה פחות מסיוע.
דב חנין: זאת תוספת ראייתית כל-כך קלה, שאומר בית המשפט העליון באיזה פסק דין, שמשקלה כנוצה.
דב חנין: אין את המשקל כנוצה כדי להוסיף את קצת הראיות?
דב חנין: מה זאת אומרת ש-90% נסגרים?
דב חנין: אני לא יודע איך להתייחס לזה?
חנין זועבי: יש גם מקרי רצח שלא פוענחו.
רחל גרייבן: אנחנו מדברים על אלימות בין בני זוג.
רחל גרייבן: ברצח אנחנו עוד לא יודעים מי המעורבים.
עודד מזרחי: הנתונים שהועברו, מדברים על כך שאחוז הסגירות הנמוך באמת במגזר הערבי, בהשוואה למגזר היהודי, זה מחוסר עניין לציבור.
עודד מזרחי: האחוז הגבוה, כמו שאתה מציין זה חוסר ראיות.
עודד מזרחי: חוסר ראיות נובע מכמה סיבות.
עודד מזרחי: אישה שמגיעה להתלונן בתחנה להגיש תלונה זה אחרי שהיא עברה תקופה ארוכה של התעללות.
עודד מזרחי: היא החליטה שהיא מגיעה ובזה היא מסיימת את העבודה.
עודד מזרחי: בהתחלה היא ניגשה למשפחה, כמו שאצל הדתיים ניגשים לשאלת רב וכדומה.
עודד מזרחי: ניגשים למשפחה ושואלים.
עודד מזרחי: בדרך כלל גם אין לה תמיכה גם מהמשפחה.
עודד מזרחי: אם היתה לה את התמיכה מהמשפחה - - -
דב חנין: בסדר, היא הגיעה למשטרה.
עודד מזרחי: בסדר, היא הגיעה למשטרה.
עודד מזרחי: ברוב המקרים זאת הפעם הראשונה והאחרונה שהיא מגיעה כי אחרי שהיא חוזרת, היא לא חוזרת הביתה לבעלה אלא הולכת למשפחה.
עודד מזרחי: כשהיא חוזרת למשפחה, המשפחה מנסה לעשות סולחה ואז כל הראיות מסביב, כולל תעודה רפואית – אם היה סיכוי שהיא תלך להיבדק, הכול נמצא בצד.
דב חנין: אז אולי צריך נוהל אחר לטיפול בתלונה?
דב חנין: אם זה המצב, אז צריך להיערך אחרת.
דב חנין: אני לא מכיר את הנתונים, אני פשוט קורא את הנתונים שבפנינו.
דב חנין: המשטרה צריכה להיערך אחרת.
דב חנין: אם זאת הבעיה, אז ברגע שאותה אישה מגיעה, היא תגיע לחוקרת.
דב חנין: אני מקווה שתהיינה חוקרות ערביות כתוצאה מהדיון הזה.
דב חנין: אז החוקרת תדע ללוות אותה ולהפנות אותה לבדיקה רפואית במקום.
דב חנין: ואז גם אם היא תחזור למשפחה ושכנעו אותה, יש תיק.
עודד מזרחי: זה נעשה.
עודד מזרחי: אבל החוק לא מאפשר לי לקחת בכוח את הקורבנות לבדיקות רפואיות.
דב חנין: זה לא בכוח, היא באה אליכם להתלונן.
עודד מזרחי: החוק גם לא מאפשר לי לצלם בכוח.
נעילה עוואד: לא בכוח.
נעילה עוואד: תלוי איך מסבירים, איך מתייחסים.
קרן שמש-פרלמוטר: כמו שאמרת, אתה המושיע האחרון.
עודד מזרחי: דובר פה על חוקרים דוברי השפה הערבית.
עודד מזרחי: רוב האוכלוסייה הערבית, כמו האוכלוסייה הרוסית והאתיופית, מגיעים למשטרה הם דוברי עברית.
עודד מזרחי: אנחנו מדברים על חריגים באזורים מסוימים.
עודד מזרחי: באזורים מסוימים יש לנו תקנים של חוקרי אלמ"ב, אלימות בין בני זוג, שהם דוברי ערבית.
עודד מזרחי: זה יכול להיות חוקרים שהם יהודים, הם בוגרי תואר במזרחנות והם דוברי ערבית מעולה.
עודד מזרחי: המטרה היא לדבר עם אותה נפגעת או נפגע על-מנת למצות את כל מה שאפשר.
עודד מזרחי: גם להסביר על כל ארגוני הסיוע והרווחה אליהם הוא יוכל לפנות.
עודד מזרחי: המטרה שהוא יוכל לדבר איתו.
עודד מזרחי: אני לא מבין למה הועלה הנושא של דרוזים, יהודים או צ'רקסים.
עודד מזרחי: המטרה היא שהשפה תהיה שגורה בפי אותו חוקר.
חנין זועבי: זה לא רק העניין של השפה, זה גם עניין של גישה תרבותית ורגישות תרבותית, זאת לא רק שפה.
חנין זועבי: זאת תרבות.
קרן שמש-פרלמוטר: במבחן התוצאה, בשורה התחתונה, אתם באים ואומרים: אנחנו לא מצליחים להגיע לכתבי אישום.
עודד מזרחי: זה לא בגלל החוקרים.
דב חנין: לא רק זה, אדוני.
דב חנין: אדוני עצמו - - -
קרן שמש-פרלמוטר: 50% מהתיקים אתם לא מעבירים לפרקליטות.
דב חנין: אדוני אמר שהבעיה העיקרית קשורה להקשרים החברתיים והתרבותיים, שהאישה חוזרת למשפחה וקורים כל מיני דברים.
דב חנין: דווקא לכן, חשוב שהחוקרים שמטפלים והחוקרות שמטפלות, תהיינה בנות הקהילה הזאת ושתדענה איך להתמודד עם המורכבות הזאת.
דב חנין: חוקר זה לא מישהו שבא אליו רק המתלונן והוא כותב פרוטוקול.
דב חנין: חוקר זה מישהו שיש לו פרויקט חקירתי.
דב חנין: דווקא הדברים של אדוני משכנעים עוד יותר כמה חשוב שיהיו חוקרים וחוקרות ערביים שידעו לעשות את העבודה הזאת בתוך ההקשר החברתי והתרבותי שקיים.
דב חנין: אולי יהיה להם אמון יותר גדול מצד הקהילה.
דב חנין: אנחנו רואים שיש בעיה של חוסר אמון, אז אולי בחוקרות ערביות יהיה אמון יותר גבוה.
דב חנין: לא מייד, אבל כשיראו שיש יותר ויותר חוקרות וההליך מתבצע ויודעים לפעול ויודעים לעבוד נכון בתוך הקהילה - - -
עודד מזרחי: אדוני, בחלק מההליך הטיפולי שהמשטרה מסתייעת בו – המשטרה היא לא גורם טיפולי.
עודד מזרחי: המשטרה היא גורם שאוכף את החוק במדינת ישראל.
עודד מזרחי: הגורם הטיפולי זאת הרווחה.
עודד מזרחי: בחלק גדול מהמקרים, אני מגיע מהשטח אז אני מכיר את העבודה בשטח.
עודד מזרחי: אותו נפגע, יהודי כערבי, עם אוכלוסיות מסוימות כשרואים שהאישה במצוקה ואין עבירה חמורה, ניגשים לרווחה, מרימים טלפון, שואלים אם יש מקום במקלט ומפנים את האישה למקלט.
עודד מזרחי: ברוב המקרים, הערביות שמגיעות להגיש תלונה, מעדיפות שלא להגיע למקלט אלא לחזור למשפחה.
קריאה: מה זה רלוונטי לתלונה?
עודד מזרחי: זה לא רלוונטי לתלונה, אני מדבר על ההליך הטיפולי לאחר מכן.
קריאה: אתם תעשו את העבודה שלכם.
חנין זועבי: אני חושבת שהטיפול במקרה הרצח הוא דוגמה טובה.
עודד מזרחי: רצח זה הקיצון.
עודד מזרחי: אני מדבר על הדרך.
חנין זועבי: זה הקיצון שמבליט גם כן את אופן הטיפול.
עודד מזרחי: דווקא לא.
עודד מזרחי: ברוב המקרים לא היו תלונות קודמות, גברתי.
חנין זועבי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לאורי.
עמיר פרץ: לפני כן אני רוצה לשמוע על הקורס כי אני צריך ללכת.
עמיר פרץ: טענו כאן שיש קורס של 6 חודשים שאי-אפשר להשתתף בו בגלל המבנה שלו.
עמיר פרץ: למה שלא תעשו הקלות.
עמיר פרץ: אם נותנים הקלות בגדוד נח"ל חרדי, אז גם הם שיתנו הקלות בקורס מסוים.
חנין זועבי: נשמע על הקורס ואחר-כך אני אתן לאורי.
עודד מזרחי: זה לא קורס אחד, אדוני, זה מספר קורסים.
עודד מזרחי: שוטר מתגייס למשטרת ישראל הוא עובר קורס של שבועיים של הדברים הבסיסיים ביותר.
עודד מזרחי: לאחר מכן הוא עובר הכשרה בשטח, חוזר לעוד קורס של 3 חודשים.
עודד מזרחי: הוא לא נמצא 3 חודשים בתוך בית הספר.
עודד מזרחי: הוא מגיע באותו שבוע.
עודד מזרחי: התנאים במקום הם תנאי פנימייה.
עודד מזרחי: מאחר יש גם עבודות בערב, כמו עיון בפסקי דין ועבודת צוות.
עודד מזרחי: בימי חמישי יוצאים הביתה וחוזרים ביום ראשון.
עודד מזרחי: התנאים הם תנאי פנימייה לכלל האוכלוסייה.
עודד מזרחי: ישנן נשים יהודיות רבות נשואות, בעלות משפחה וילדים שמוצאות לעצמן סידור.
עודד מזרחי: גם להן קשה וגם לבעלים קשה.
עודד מזרחי: זאת תקופה שצריכים לתת.
עודד מזרחי: ביחד נעשית עבודה משותפת.
חנין זועבי: עובדה שנשים ערביות לא מגיעות לקורס כזה.
חנין זועבי: אז אתה צריך להציע אלטרנטיבה אחרת.
נעילה עוואד: ואם הן מגיעות ונרשמות אז יש את הפרופיל הביטחוני, שהן לא עברו את הפרופיל הביטחוני.
עודד מזרחי: גברתי, יש דרישות מסוימות לקבלה למשטרת ישראל.
עודד מזרחי: חלקן מותנות במעבר של השתלמויות וקורסים ורק לאחר מכן הופכים להיות שוטרים במשטרה.
חנין זועבי: אבל הקורס לא מתאים ועובדה שלא נרשמים.
חנין זועבי: יש את הבעיה שנרשמים ולא עוברים את הפרופיל הביטחוני.
חנין זועבי: למה הם לא עוברים?
עודד מזרחי: סיווג ביטחוני לכל דבר.
עודד מזרחי: אני לא יכול לתת מענה על זה כי אין לי מושג.
חנין זועבי: אני מניחה שכל הערביות שיושבות סביב השולחן הזה לא עוברות סיווג ביטחוני.
עודד מזרחי: אחרי הלימודים במרכז ללימודי משטרה בצפון ישנן הדרכות והסמכות לאותם חוקרים במגזרים היהודים.
עודד מזרחי: חוקרות לעבירות מין מקבלות הכשרות.
עודד מזרחי: הן יוצאות כל יום הביתה, הן לא צריכות להישאר.
עודד מזרחי: הכשרה לחוקרת אלמ"ב או חוקר אלמ"ב גם כן יוצאים כל יום הביתה.
עודד מזרחי: אלה ההכשרות של משטרת ישראל.
עודד מזרחי: יש דברים בסיסיים שחייבים לעבור אותם ואלה הדרישות.
חנין זועבי: אז הדרישות האלה לא מתאימות לחברה הערבית.
חנין זועבי: אורי, בבקשה.
אורי גופר: תודה רבה.
אורי גופר: אני רוצה לדבר ממקום אחר.
אורי גופר: אני ודוקטור מהא אלתא'גי דגש מ"יוזמות קרן אברהם" מפעילים מיזם שמבוסס על שיתוף פעולה עם המשטרה, שנועד לשפר את היחסים בין החברה הערבית לבין המשטרה.
אורי גופר: מהמקום הזה אני רוצה להגיד כמה דברים בנקודות שאליהם כבר התייחסו.
אורי גופר: ראשית, זאת אחת הסוגיות הסבוכות והמורכבות שדורשת פיתרון אינטגרטיבי.
אורי גופר: יש פה את הבעיה של אזלת היד של רשויות הרווחה, את אזלת היד של רשויות אכיפת החוק והפרקליטות, הדלת המסתובבת.
אורי גופר: זה גם מהווה חסמים בפני פנייה לטיפול.
אורי גופר: אני רוצה, כמובן, להישאר נאמן למסגרת שחברת הכנסת זועבי מציעה ולדבר מה בתחום אחריותה של המשטרה, שנגיש לה ושיכול להביא לשפר כי יש מה לעשות.
אורי גופר: אני רוצה להתרכז בתחום הצר שלפי דעתי יכולה להיות בו הסכמה.
אורי גופר: שתי נקודות שעלו פה.
אורי גופר: ראשית, בנושא של גיוס חוקרות ערביות מוסלמיות למשטרה, כי זה הצורך העיקרי כי גם מרבית השוטרים הערבים הם דרוזים.
אורי גופר: דרוש פה כן להתייחס למרבית החברה הערבית שהיא חברה מוסלמית.
אורי גופר: אני חושב שזה נושא שלא מספיק לפנות לגביו לשר לביטחון פנים בפנייה כללית.
אורי גופר: יש כבר מודעות לגבי הצורך לתת ייצוג הולם לערבים במשטרה בכלל ובפרט לנשים.
אורי גופר: רשימת החסמים היא מאוד ארוכה.
אורי גופר: אני חושב שזה חשוב שהעליתם כאן את הנושא של הסיווג הביטחוני.
אורי גופר: זה אחד החסמים.
אורי גופר: צריך להבדיל בין קבוצה שרוצה להיכנס למשטרה ולא מצליחה ולא עוברת, גם אחרי מכינות ואחרי כל מיני שיטות שמנסים.
אורי גופר: פה יש מוטיבציה ואינטרס משותף.
אורי גופר: צריך להסתכל לעומק מה הגורמים.
אורי גופר: אנחנו יכולים למנות כל מיני סיבות.
אורי גופר: אנחנו בכלל מדברים על להכין את המשטרה לקליטת השוטר הערבי, גם מבחינת הקידום, גם מבחינת התאמת הקורסים.
אורי גופר: נושא משך הקורס הוא חסם מגדרי, גם לגבי שוטרות יהודיות.
אורי גופר: יש פה איזה חסם כפול כלפי נשים.
אורי גופר: זה משהו שהוא חייב להיבדק כחלק ממשהו כולל.
אורי גופר: יש פה עוד הרבה מאוד סוגיות כמו סוג המבחנים וזה חייב להיות מטופל.
אורי גופר: כיום כבר יש יעד של 30% מתגייסים ערבים מכל מחזור גיוס ומגיעים למספרים הרבה יותר נמוכים.
אורי גופר: יש, כמובן, את הקבוצה הגדולה שלא רוצה להתגייס וזה הכול מתחיל וחוזר לנקודה של חוסר האמון.
אורי גופר: אם יהיו הצלחות במקום אחד זה יקרין גם הדברים האלה.
אורי גופר: הנושא השני זה הנושא של הכשרות לחוקרים.
אורי גופר: אני קורא למשטרה להסתכל על כל ארגוני הנשים הערביות בתור משאב ולא כארגון שצריך להימלט מהנתונים שלו ומהדוחות שלו.
אורי גופר: זאת פעם ראשונה שאנחנו מסתכלים על הנתונים האלה.
אורי גופר: אלה נתונים מאוד חמורים.
אורי גופר: לקח הרבה זמן עד שהשיגו את הנתונים האלה.
אורי גופר: חלק מהעניין זה לפתח שקיפות.
אורי גופר: זה גם מעודד אמון.
אורי גופר: אם לא יהיה קושי גדול להשיג את המידע, שנדע על מה אנחנו מדברים, כדי שאפשר יהיה להתייחס למציאות, זה קודם כל צעד בונה אמון כלפי הארגונים וכלפי החברה האזרחית.
אורי גופר: אנחנו יודעים ממשטרות בעולם, שמנסות לשפר את היחסים עם קבוצות.
אורי גופר: הן רואות בארגונים האלה כמקור.
אורי גופר: יש להן את הידע ואפשר להיעזר בהן במגוון דרכים.
אורי גופר: כמובן שזה דורש שיתוף פעולה מצד הארגונים אבל הדרישה לזה והמוטיבציה לזה, ברמת הנוהל, צריכה לבוא מהמשטרה.
אורי גופר: המפגש לא צריך להיות רק משני צידי המתרס.
אורי גופר: יש פה אינטרסים משותפים בתחום צר שאפשר לקדם.
חנין זועבי: הימת יונס, מהרשות למעמד האישה.
הימת יונס: שלום לכם.
הימת יונס: אני מברכת על הדיון הזה.
הימת יונס: קודם כל, אני רוצה לומר שאנחנו ברשות, בעקבות כל הנתונים האלה, באמת נבחן פנייה למשטרה בנושא הזה, שבאמת יהיו חוקרות ויהיה ייצוג לנשים ערבים.
הימת יונס: אם יהיה צורך, לקיים קורס ייחודי מותאם ל-10-15 נשים, שבסופו של דבר ישתלבו ויהיו במשטרה כחוקרות.
הימת יונס: זה מאוד חשוב נוכח הנתונים הקשים על אלימות בקרב המשפחות הערביות.
הימת יונס: אני אנצל את ההזדמנויות שנמצאים כאן אנשים מארגונים שונים, להגיד מה אנחנו עושים בתחום הזה, כרשות לקידום מעמד האישה.
הימת יונס: אנחנו מפיקים הרבה חומר פרסומי בנושא הזה.
הימת יונס: אורלי דיברה על תת דיווח אצל נשים ערביות.
הימת יונס: אנחנו רואים בזה נושא מאוד חמור.
הימת יונס: זאת הסיבה שאנחנו מפיקים חומרי הסברה ואנחנו משתפים את היועצות לקידום מעמד האישה במחלקות הרווחה ומעבירים את זה דרכן.
הימת יונס: זה חשוב מאוד שזה יגיע לנשים ערביות, שידעו על הזכויות שלהן, איך הן יכולות להתלונן ובאיזה סיטואציות.
הימת יונס: בנוסף אנחנו מקיימים גם סדנאות להגנה עצמית בישובים הערבים.
הימת יונס: אנחנו עושים מאמץ להעלאת מודעות באמצעות קמפיינים בשפה הערבית ובאמצעות הרצאות בשפה הערבית בנושא הזה.
הימת יונס: זה מאוד חשוב.
הימת יונס: בשנה הבאה נפיק קמפיין מיוחד בנושא הזה במסגרת תקציב יעודי לנושא הזה, כדי להעלות את המודעות לנושא הזה, כדי שבשנה הבאה לא תהיה תת דיווח אלא יהיה דיווח מלא בנושא הזה.
מיכל חנוך: אני עובדת במשרד הרווחה, מפקחית ארצית בתחום אלימות במשפחה.
מיכל חנוך: נמצא כאן חברי סאיד תלי, שגם הוא מפקח ארצי בנושא של אלימות במשפחה.
מיכל חנוך: אני אחראית על מקלטים לנשים מוכות.
מיכל חנוך: הדיון פה לא מתרכז בעיקר בדיון ברווחה אבל כן חשוב לומר כמה נקודות.
מיכל חנוך: ברמה מאוד כללית, כדי להגיב למשפט שאמרת, שאם יש תלונה על עבירה פיסית אז זה מראה שהגיעו מים עד נפש.
מיכל חנוך: דווקא בוועדה למעמד האישה חשוב להגיד שיכול להיות שהגיעו מים עד נפש כשיש אלימות שהיא גם אינה פיסית.
דב חנין: ברור ומובן מאליו.
מיכל חנוך: לשפה יש חשיבות רבה ולכן חשוב לומר את זה.
דב חנין: בוודאי שעד נפש זה לא רק עד גוף.
מיכל חנוך: חשוב להגיד את זה בקול רם.
מיכל חנוך: לא במקרה, יותר קל להתלונן או יותר הגיוני שמתלוננים כשיש עבירת גוף ושיש הוכחה כי לך תוכיח משהו אחר.
דב חנין: מסתבר רק שיש הוכחה ואין הוכחה.
דב חנין: זה מה שמטריד אותנו.
מיכל חנוך: נכון.
מיכל חנוך: אני רק אומרת שאנחנו כבר לא בעידן שצריך לראות את הפנס בעין בשביל לדעת - - -
דב חנין: מסתבר שגם הפנס בעין לא מספיק.
דב חנין: זה מה שמדהים אותי בדיון הזה.
דב חנין: גברתי פשוט לא שמה לב להקשר של הפנייה שלי.
דב חנין: אני לגמרי עם גברתי בכל מילה שאמרת, כולן אמירות נכונות ומדויקות.
דב חנין: אותי פשוט מקומם שגם כשיש כבר פנס בעין, מסתבר שאין ראיות.
דב חנין: את זה אני לא מסוגל להבין.
עודד מזרחי: מאיפה אדוני מקבל את הנתונים האלה?
דב חנין: אני מקבל את הנתונים האלה ממרכז המידע והמחקר של הכנסת.
עודד מזרחי: שקיבל נתונים מאיתנו.
דב חנין: בבקשה, אלה נתונים שלכם.
עודד מזרחי: לכן אני לא מבין איך הבנת כך?
דב חנין: הנתונים בפנינו.
דב חנין: הנתונים אומרים שנשים ערביות מתלוננות בדרך כלל כשמדובר בעבירות פיזיות של פגיעה בגוף.
עודד מזרחי: אדוני, פגיעה בגוף יכולה להיות גם דחיפה.
עודד מזרחי: זה לא מחייב סימן בגוף.
חנין זועבי: תאמין לי שהם לא פונות למשטרה אחרי דחיפה.
חנין זועבי: לא צריך מחקר בשביל זה.
חנין זועבי: לא, לא, זה כן מדויק.
מיכל חנוך: אני מהתחום של הרווחה אז אני לא מתייחסת ספציפית רק לעניין של המשטרה, למרות שאנחנו עובדים הרבה מאוד בשיתוף פעולה עם המדור לנפגעי עבירה.
מיכל חנוך: חשוב לי לומר גם אמירות כלליות.
מיכל חנוך: תלונה במשטרה של נשים גם מהחברה הערבית בפרט, אבל גם מכל המגזרים, הרבה פעמים התלונה במשטרה היא תוצר של הליך טיפולי מאוד ארוך.
מיכל חנוך: זה לא מובן מאליו שאישה נפגעת אלימות פונה למשטרה.
מיכל חנוך: תלונה במשטרה היא צעד מאוד אמיץ ולא פשוט.
מיכל חנוך: זאת עוד אמירה שחשוב להגיד.
קרן שמש-פרלמוטר: אנחנו רואים שיש 2,000 נשים אמיצות כאלה.
דב חנין: דווקא לכן, אני שוב נתקע באותה נקודה כי זה מרגיז אותי.
דב חנין: אותה אישה אמיצה, שכבר עברה את כל התהליך ובאומת הלכה ולמרות כל הדברים והלכה והתלוננה, מתוך תיקים של עבירות נגד הגוף, 90% מהתיקים שנסגרים, נסגרים בגלל חוסר ראיות.
דב חנין: זה נתון שלדעתי פשוט סומרות השערות.
דב חנין: אחרי כל מה שגברתי אומרת ובצדק, אנחנו בכלל לא במישור הנכון של ההתמודדות.
חנאן עוואד: רציתי להגיד שאולי במשטרה מזלזלים בחומרת העבירה שקרובי המשפחה עושים לנשים.
רחל גרייבן: חשוב לי להגיב על זה כי זה ממש לא המצב.
חנאן עוואד: זה כאילו דלת מסתובבת ולא מוצאים את האמת.
חנאן עוואד: לא שמים את היד על מה שצריך.
חנאן עוואד: צריך משהו ממשי כדי לטפל בבעיה הזאת.
שאנה שכטרמן: אני לא אשת המקצוע ואני אעביר שתי הערות שהעבירו אלי נשות המקצוע שלא יכלו להגיע לדיון היום.
שאנה שכטרמן: לנו אין התמחות בנשים הערביות וזה גם אבן הנגף שלנו.
שאנה שכטרמן: מגיעות אלינו נשים ערביות שביקשו באופן ספציפי לא להגיע למקלט ערבי, וזאת מהסיבות שלהן.
שאנה שכטרמן: לאורך השנים למדנו שדווקא הרבה פעמים משפחת המוצא של האישה מהווה את הסיכון לאחר התלונה או לאחר שהשהות במקלט.
שאנה שכטרמן: כלומר, אחרי שהיא עוזבת את הבעל שלה, את המשפחה שלו, הרבה פעמים היא תקבל סנקציות או אלימות מכל מיני סוגים ממשפחת המוצא שלה, שזה בעצם המקום היחיד שאליו היא יכולה לחזור.
שאנה שכטרמן: שנית, אנחנו מרגישות שאנחנו נותנות בעיקר מקלט פיזי ולא טיפול נפשי או מערכתי או קהילתי, כמו שא נחנו יודעות לתת בקהילה היהודית.
שאנה שכטרמן: זאת מכיוון שאין לנו הרבה פעמים, אין לנו נשות צוות, אין לנו גישה לאנשי הדת ולקהילה עצמה.
שאנה שכטרמן: אנחנו קוראות להקמה של מקלט בעיקר בדרום.
חנין זועבי: החוסר במסגרות טיפול זה לא הנושא.
דב חנין: גברת שכטרמן, ההערה הראשונה שלך עוד יותר מחריפה, לטעמי, את תמונת המצב.
דב חנין: אומרים לנו במשטרה שרוב הנשים האלה חוזרות כנראה למשפחת המוצא שלהן.
דב חנין: אנחנו מבינים ששם יש בעיות גם כן.
דב חנין: בדרך כלל אני יוצא מדוכא מדיונים בכנסת אבל מהדיון הזה אני יוצא מדוכא במיוחד.
דב חנין: חשבתי שיש בעיה אבל לא תיארתי לעצמי עד כמה היא נוראה.
דב חנין: זה באמת נורא ואיום.
רחל גרייבן: מה נורא ואיום?
דב חנין: נורא ואיום שהמערכת לא מצליחה לתת פיתרונות, שתיקים נסגרים בצורה כל-כך דרמטית, שהנשים חוזרות למקום שבו הן נתקלות בעוד מצוקה ובעוד אלימות.
דב חנין: משהו פה לגמרי לא בכיוון.
נעילה עוואד: לכן יותר נשים נרצחות.
נעילה עוואד: יותר מ-60% מהנשים שנרצחו בשנים האחרונות הן ערביות.
חנין זועבי: בשני מקרי רצח מהשלושה האחרונים בלוד, אין אף עצור, נכון?
חנין זועבי: שני מקרי רצח מתוך השלושה עדיין אין עצור.
מיכל חנוך: עדיין לא סיימתי את דבריי.
מיכל חנוך: נאמרו פה דברים לא כל-כך מדויקים.
חנין זועבי: על המשטרה?
מיכל חנוך: לא על המשטרה.
חנין זועבי: לא, הדיון הוא על אופן טיפול המשטרה, ברשותך.
מיכל חנוך: אין חוסר במסגרות טיפול.
חנין זועבי: הדיון הוא על אופן טיפול המשטרה.
ישראלה דנינו: אני אחראית על תחום אלימות כלפי נשים במשפחה במשרד הבריאות.
ישראלה דנינו: אני רוצה לדבר עם הקשר שלנו עם המשטרה ועם חוקרי אלמ"ב.
ישראלה דנינו: על פי פקודת העם, כל אדם שמגיע לחדר מיון עם פציעה, יש חובת דיווח למשטרה.
ישראלה דנינו: זה המקום היחיד במערך הבריאות שאנחנו מדווחים למשטרה על אלימות.
ישראלה דנינו: לצערנו, לא פעם כשמדווחים לחוקרי אלמ"ב – אני אתקן, לחוקרים בכלל בתחנות המשטרה ומודיעים שהגיעה אישה נפגעת אלימות לחדר מיון, שואל החוקר מה מצבה של האישה, תשלחי אותה להגיש תלונה.
ישראלה דנינו: האישה מגיעה לבית החולים מפורקת תרתי משמע, גם פיזית כי היא הגיעה לבית החולים לאחר פגיעה גופנית.
ישראלה דנינו: הדבר השני, היא עברה תהליך מאוד ארוך עד שהיא הגיעה והיתה מוכנה להודות שהיא אישה מוכה.
ישראלה דנינו: זה תהליך מאוד מאוד ארוך ואנחנו מדברים על מעל 7 שנים.
ישראלה דנינו: ברגע שאנחנו אומרים לה לגשת למשטרה, גמרנו עם התלונה.
ישראלה דנינו: אם השוטר היה מגיע אליה יכול להיות – אני מאוד מסכימה לכל הבעיה החברתית הקשה שיש לנו עם המגזר הערבי.
ישראלה דנינו: אני באה מהצפון ואני מאוד מרושתת בכל העבודה בצפון.
ישראלה דנינו: יש באמת קושי אובייקטיבי קשה מאוד.
ישראלה דנינו: גם עם מערכת האמון בין המשטרה למגזר וגם בכלל בתרבות של המגזר.
עודד מזרחי: גברתי, אפשר לקבל מקרים?
ישראלה דנינו: כן, אחד לאחד.
ישראלה דנינו: משטרת טבריה, משטרת – אחר-כך אעביר לך.
רחל גרייבן: בהתייחס לדיון, ברור שלמשטרה יש אינטרס לחקור וגם שנשים יגיעו להתלונן.
רחל גרייבן: לכן נבנה מערך האלמ"ב מתוך הבנה שיש מאפיינים ייחודיים לסוג העבירות האלה שדורש התמחות, הבנה והכרה מסוימת.
רחל גרייבן: זאת האוריינטציה והכיוון שאנחנו נמצאים בהם.
רחל גרייבן: כשחוקרים עבירות, גם אנחנו רוצים שהם יגיעו לידי כתב אישום.
רחל גרייבן: לא רוצים שתהיה פגיעה חמורה יותר, רוצים למגר את התופעה ולהילחם בה.
רחל גרייבן: זה אינטרס משותף שהוא הנחת המוצא של הדיון הזה וזה המקום שאנחנו נמצאים בו.
רחל גרייבן: אנחנו עושים את הפעולות שצריך כדי לקדם את הנושא הזה, גם מבחינת המערכת וגם מבחינת ההכשרות.
רחל גרייבן: ההכשרות אמנם מאורגנות על-ידנו אבל אנחנו משלבים בהם התייחסות לאוכלוסיות בעלות מאפיינים מיוחדים.
רחל גרייבן: בהכשרת אלמ"ב הגיעה לאחרונה אשת טיפול מהמגזר הערבי.
רחל גרייבן: גם בהכשרה של עבירות מין הגיעה מישהי.
רחל גרייבן: בתוך ההכשרות אנחנו מתייחסות לאוכלוסיות האלה.
קרן שמש-פרלמוטר: מה לא עובד?
רחל גרייבן: אני גם חושבת, בהקשר הזה, יש גם קושי – בדברים שלנו אנחנו בודקים, עושים בקרות, נמצאים כאן ודנים בזה.
רחל גרייבן: בעיניי, יש קושי שדווקא עולה מהדיון כי הרבה פעמים אנחנו אומרים: זה שייך לגוף הזה וזה שייך לגוף אחר.
רחל גרייבן: לדעתי יש קושי דווקא בבידוד הזה.
רחל גרייבן: תיקים שנסגרים בגלל חוסר ראיות לא נסגרים במשטרה.
רחל גרייבן: אלה תיקים שאנחנו חייבים להעביר.
רחל גרייבן: יש עניין של חינוך, רווחה, תרבות.
רחל גרייבן: יש גם ועדות משרדיות.
רחל גרייבן: בכל מקרה רצח שעולה - - -
חנין זועבי: ברשות
חנין זועבי: כם, אני רוצה להקריא לכם קטע ממחקר שבדק את יחס השוטרים, יהודים וערבים, גברים ונשים, כלפי מקרי אלימות כנגד נשים ערביות.
חנין זועבי: הוא מראה איך המשפחה מתייחסת לזהות האתנית, דעות קדומות ואמונות פוליטיות המעצבות יחדיו התייחסותם לקורבן האלימות.
קריאה: של מי המחקר?
חנין זועבי: המחקר הוא של נדיה קורב יקיאן-שלהוב ב-“Social Identities” .
חנין זועבי: אני אתן לך את המקור.
חנין זועבי: היא רק נפגשה עם השוטרים.
חנין זועבי: זה לא הניתוח שלה אלא ציטטה מאחת החוקרות.
חנין זועבי: אחת החוקרות במשטרה טענה כי חשיבות הביטחון עולה על פני נושאים אחרים ועכשיו הציטטה: "הערבים לא צריכים את המשטרה.
חנין זועבי: תרבותם עוזרת להם להגן על עצמם.
חנין זועבי: כשנשאלה על הקצאת המשאבים לשתי הקהילות לטיפול באלימות היא ענתה כי הנה היא איננה בטוחה.