GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, קודם כל כשאנחנו מדברים על התופעה הזו, אנחנו צריכים לדעתי להבין למה היא נגרמת.
דב חנין: היא נגרמת בגלל סיבה אחת מאוד פשוטה – יותר זול להעסיק עובדי קבלן.
דב חנין: למה יותר זול להעסיק עובדי קבלן?
דב חנין: כי צורת ההעסקה הזו מאפשרת למעסיק האמיתי להתחמק מכל מיני חבויות שיש לו כלפי העובד במקום עבודה מסודר.
דב חנין: לפעמים פגיעה בשכר, המחקרים מראים שעובדי קבלן משתכרים פחות מאשר עוברים שעושים את אותה עבודה ואינם עובדי קבלן.
דב חנין: אבל לא רק זה, בעיקר אנחנו מדברים על כל התנאים הסובבים, כל דבר שלעובד רגיל במקום עבודה מסודר מובן מאליו והוא חלק מתנאי העבודה בהסכמים קיבוציים.
דב חנין: הסדרים קיבוציים, ביחס לעובדי קבלן זה לא קיים וזו בעיה מאוד מאוד גדולה.
דב חנין: גם כאשר קיימים הסכמים קיבוציים והסדרים קיבוציים, אין להם אכיפה ופה הטענה שלנו היא כלפי הגורמים במשרדי הממשלה שאמורים לאכוף, אבל גם הטענה שלנו היא כלפי הגורמים במשרדי הממשלה ובמוסדות הציבוריים, שהם בעצמם נותנים יד לדבר הזה, כי הם מעסיקים בצורה לא ישירה.
דב חנין: עוד בעיה שהיא בעיה מאוד חמורה ביחס לעובדי קבלן ועובדות קבלן זה הנושא של הקושי להתארגן.
ציפי חוטובלי: אני שמחה מאוד שאתה מעלה את זה, זה אחד מהנושאים החשובים שלי היום, אני רוצה לקחת דווקא את המקרה של אוניברסיטת בן-גוריון כמקרה שבו עזרו לעובדים שם להתארגן.
ציפי חוטובלי: בנושא הזה, אשמח אם תרחיב.
דב חנין: זה נושא שאני באמת חושב שהוא אחת הבעיות הגדולות ביותר.
דב חנין: אם לא נעודד, לא רק שהתפקיד שלנו כמערכת ציבורית היא לעודד התארגנות עובדים, בוודאי לעודד התארגנות של עובדים כל-כך מוחלשים ועובדות כל-כך מוחלשות, בפועל, המצב הוא הפוך.
דב חנין: לא רק שלא מעודדים, אלא כאשר יש התארגנויות, פועלים נגדם.
דב חנין: ואני אומר, אני קראתי בצער ואני אומר את זה, הצער פה הוא כפול ומכופל, גם כשזה קורה וגם כשזה קורה במקום שעד לא מזמן היה הבית שלי, אוניברסיטת תל-אביב, שבאוניברסיטת תל-אביב פשוט פועלים בצורה, עם הנתונים פה הם מדויקים, זה פשוט מעורר בושה, פועלים בצורה מחפירה נגד התארגנות, מרתיעים עובדים ומאיימים, דברים מאוד מאוד חמורים, שאני מציע שנקיים היום דיון ונזמין את אוניברסיטת תל-אביב, אני לא יודעת אם הם נמצאים פה.
ציפי חוטובלי: כן, אוניברסיטת תל-אביב נמצאת פה.
דב חנין: אז אני מאוד מקווה שאתם תתייחסו לדבר הזה, כי אלו דברים מקוממים ואני אומר את זה כמי שבאמת עדיין מתייחס באיזה שהוא מקום לאוניברסיטת תל-אביב בתור הבית שלו, אולי בעתיד הלא רחוק.
דב חנין: אני ככה אומר כאופציה.
דב חנין: לגבי אוניברסיטת בן-גוריון, אני רוצה באמת גם לברך על ההתארגנות המאוד יפה, גם של העובדות עצמן, אבל גם של הסטודנטים, שכבר אני חושב שנתיים, אפילו יותר משנתיים, מלווים את המאבק הזה ואני רוצה לומר לך, גברתי יושבת-הראש, שאני הגעתי להיפגש עם הסטודנטים האלה בכמה הזדמנויות וזה היה פשוט מרגש לראות את המספר הגדול של צעירים וצעירות שלא סובלים באופן ישיר מהבעיה, אבל סובלים מהבעיה כי זה המקום שבו הם נמצאים והם לא רוצים להיות במקום שפוגע בזכויות עובדים בצורה כל-כך קשה.
דב חנין: אני בהחלט מציין גם את ההתקדמויות שקיימות.
דב חנין: יחד עם זאת, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהיא באמת בהרבה מאוד נושאים, שמה לעצמה למטרה להיות אוניברסיטה עם איזה שהיא ראייה יותר חברתית ואני מברך על כך, אבל דווקא בנושא הזה, אני מודאג לקרוא שבמקביל, גם קיצצו את היקפי המשרה של המנקות, באופן משמעותי, ובמקביל גם העלו את היקפי השטחים שהם אמורים לנקות, ללא שום תוספת זמן ושכר עבור עבודות הניקיון, אלו הם דברים שלא מתקבלים על הדעת.
דב חנין: גם קודם המצב היה לא טוב, עכשיו מקצצים 30% עד 40% בשעות הניקיון, שמוקצות לקבלנים על-ידי הנהלת האוניברסיטה, ומוסיפים שני בנייני מחקר שאני כמובן שמח על זה שבנו אותם.
דב חנין: חלק מהתוספת התקציבית צריכה להיות גם לנקות אותם.
דב חנין: לכן, יש עוד דרך מאוד מאוד ארוכה לעשות, גם באוניברסיטת בן-גוריון, כדי באמת לתת יחס הולם וראוי לעובדות הקבלן.
דב חנין: אני שב ומברך על הדיון הזה ומקווה שבאמת יהיו לו המשכים.
ציפי חוטובלי: אני מודה לך על התוספת הזאת של הדברים.
ציפי חוטובלי: בסוף הסקירה הזאת של חברי הכנסת, אני פונה לחברת הכנסת אורית זוארץ, שהיא מהיוזמים של הדיון.
אורית זוארץ: בוקר טוב לכולם, יושבת-ראש הוועדה, חברי שלמה, חבריי חברי הכנסת, אני מברכת על קיום הדיון, הנציגים של הארגונים ושל האקדמיה ונציגות העובדות שבעצם הן הקרבן המרכזי של המדיניות הכלכלית במדינת ישראל.
אורית זוארץ: יש כאן תופעה קשה וחמורה של סחר בעובדים ובעובדות ופגיעה אנושה בזכויות האדם שלהם, בחסות המדינה.
אורית זוארץ: בואו לא נתבלבל, בואו לא נגלגל את האחריות רק על הקבלנים שהם הפכו להיות הזרוע הביצועית של מדיניות הממשלה הדורסנית כלפי אזרחיה.
אורית זוארץ: במקרה הזה, אני רואה גם בקבלנים עצמם קרבנות, מאחר ומאלצים אותם לגשת למכרזי הפסד ויש מקרים לא מעטים בהם קבלנים ניגשים ומערערים בבתי-הדין על עצם העובדה שדוחקים אותם לגשת למכרזי הפסד ולכן העבודה שלנו צריכה להיות שלובה, גם הקבלנים וגם הקרבנות, צריכים לצאת יחד אתם, הם נבחרי הציבור, ולהיאבק בתופעה הקשה והחמורה הזאת.
אורית זוארץ: אחת הציפיות שלי, כנבחרת ציבור, דווקא מהגורמים שמפעילים את הקבלנים במסגרת אחריותם, אם זה אקדמיה או מוסדות הציבור ואני שמחה על כך שיש כאן נציגים מהאקדמיה, לבחון את אופן העסקת העובדים ולא להתבצר במגדל השן, לדאוג לתנאיהם של המרצים והסגל האקדמי, כשבתוך המוסדות שלכם, מתקיים תהליך של עושק וניצול של עובדים ועובדות, שקופים ושקופות.
אורית זוארץ: אז כאן זה איזה שהיא בחינה שגם אתם צריכים לעשות, לדרך שבה אתם מתנהלים.
אורית זוארץ: עובדות הניקיון הן לא סעיף תקציבי, מאחורי הסעיף התקציבי יש אנשים, יש בני אדם.
אורית זוארץ: וכשאתם משתפים פעולה עם העוול הזה, אתם שותפים לתופעה הקשה הזאת.
אורית זוארץ: לא בכדי פורסם הבוקר דו"ח של הפורום הכלכלי העולמי שמצביע על הידרדרות במיקומן ומצבן של נשים בישראל.
אורית זוארץ: זה לא קורה ככה פתאום יום בהיר אחד.
אורית זוארץ: יש כאן תופעה קשה של התעמרות הדרה ופגיעה בזכויותיהן של נשים והדוגמה של עובדות הניקיון היא דוגמה אחת מני רבות.
אורית זוארץ: מדובר פה במטפלות, שעובדות בחסות משרד התמ"ת וזכויות האדם שלהן נפגעות, מדובר פה במורות, קיימנו כאן בשבוע שעבר, יושבת-ראש הוועדה יזמה דיון על מורות וזכויותיהן ליהנות מהסבסוד של המדינה במעונות היום ומדובר כאן בשורה מאוד ארוכה של נשים עובדות ומודרות שהן קרבן של מדינת ישראל לצערי הרב.
אורית זוארץ: אני חושבת מהמקום הזה, שאין מנוס מהגנה על זכויות האדם של העובדות, בחקיקה.
אורית זוארץ: אנחנו חייבים להרחיב את החקיקה, להגן על העובדות במשק, על העובדות והעובדים, במשק הישראלי, בחקיקה, לקבוע איזה שהוא סף מינימום, שהמדינה תכבד.
אורית זוארץ: לצערי הרב, ההסדר שהגיעו עם התמ"ת לגבי עובדות הניקיון ועובדי הניקיון לא מכובד על-ידי משרד האוצר.
אורית זוארץ: יש את ההסכם הקיבוצי שנחתם.
אורית זוארץ: יושב-ראש ההסתדרות הגיע להסדר עם הארגונים של ארגוני הקבלנים, אבל עדיין ממשלת ישראל שמה מקלות בגלגלים ולא מאפשרת ליישם את ההסכם ולאפשר לעובדי הקבלן ליהנות משכר שהוא שכר גבוה יותר.
אורית זוארץ: אסור לנו להוריד את הנושא מסדר היום ואנחנו חייבים וחייבות להמשיך ולהיאבק בכל המישורים ובכל הצירים שעומדים לרשותנו.
אורית זוארץ: במילה נוספת אני רוצה לחזק את הסטודנטים והצעירים שמגלים אזרחות פעילה.
אורית זוארץ: אני חושבת שזו החובה שלנו, כמי שהגיע מהצד השני של השולחן – הארגונים שפעלו לקדם את זכויות האדם והגיע הנה לכנסת, אני חושבת שהחובה שלנו לעבוד בשיתוף פעולה.
אורית זוארץ: אנחנו לא יכולים להישאר אדישים וההתארגנות שלהם לטובת אותן עובדות ועובדים שזכויות האדם שלהם נפגעות מדי יום, היא פעילות מבורכת וחשובה ואנחנו חייבים להרחיב ולהעצים אותה ברמה הארצית בתחומים נוספים.
אורית זוארץ: הקול שלכם הוא חשוב ומשמעותי, הוא צריך להישמע כאן בכל הדיונים בכנסת, לא רק בדיון הנוכחי.
אורית זוארץ: יש כאן הרבה מאוד דיונים שמתקיימים על זכויות האדם בישראל, זכויות האדם שמופרות והקול של הסטודנטים הצעירים, של החברה האזרחית, חייב להיות כאן ברמה היום-יומית.
אורית זוארץ: לצערי הרב, אני חייבת לעבור לוועדת הכנסת לדיון בנושא חוק ההסדרים שחל עלינו כנראה עם גזירותיו וההתנהלות האלימה כלפי אזרחי מדינת ישראל, אז אני אמשיך לקדם ולפעול כשותפה שלכם.
ציפי חוטובלי: עכשיו אני רוצה לעבור אולי לקול האותנטי של העובדים.
ציפי חוטובלי: נמצאת אתנו כאן מרי ונסובסקי, את יושבת ראש ועד עובדות הניקיון של אוניברסיטת בן-גוריון ואני אשמח אם תשתפי אותנו בסיפור של היוזמה הזאת שלכם הנפלאה, ואיך בעצם שיפרתם, הצלחתם לשפר את התנאים מהמצב של לפני ההתארגנות למצב שאחרי ההתארגנות ובכלל, תרחיבי על התחושות שלך, כמי שמייצגת את עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון.
מרי ונסובסקי: תודה רבה.
מרי ונסובסקי: כאמור, אני עובדת 17 שנים באוניברסיטת בן-גוריון.
מרי ונסובסקי: קודם כל, תודה רבה לך, חברת הכנסת חוטובלי שנענית לקריאתנו.
מרי ונסובסקי: אנחנו מייצגות נשים שעובדות ועובדות קשה.
שלמה מולה: את עובדת אוניברסיטה או קבלן?
מרי ונסובסקי: אני עובדת קבלן.
שלמה מולה: את עובדת קבלן 17 שנה?
מרי ונסובסקי: אני עובדת קבלן 17 שנה.
ציפי חוטובלי: זו נקודה שצריך לדבר עליה.
ציפי חוטובלי: מתי, בעצם, צריך להמיר את, אם יש לעובד ותק מסוים, מתי הוא בעצם יכול להיחשב כעובד ישיר.
שלמה מולה: לעובד קבלן אין.
מרי ונסובסקי: יש גם יותר מ- 17 שנה, יש יותר.
ציפי חוטובלי: לא, זה שהמצב כרגע הוא כזה, אני יודעת.
מרי ונסובסקי: כן.
מרי ונסובסקי: אז כאמור, אנחנו מייצגות נשים שעובדות באמת קשה, במשרות חלקיות, במשרות חלקיות, רצות מעבודה לעבודה, להשלים את השכר, ועדיין, עדיין נשארות עניות.
מרי ונסובסקי: עדיין נשארות נזקקות של ביטוח-לאומי, שזה תוצאה ישירה של העסקה עקיפה.
מרי ונסובסקי: הפיתרון הנכון והאמיתי לדעת כולם, לא רק לדעתי, זה העסקה ישירה.
שלמה מולה: העסקה ישירה.
מרי ונסובסקי: העסקה ישירה היא הפתרון הנכון והאמיתי, על-ידי האוניברסיטה במקרה שלנו, במקרה שלנו, זאת הדרך היחידה להבטיח לאורך זמן, ולתמיד, את היציבות הכלכלית, יציבות תעסוקה, והזכויות שמגיעות לנו.
ציפי חוטובלי: תספרי לנו מה בעצם אתם השגתם.
מרי ונסובסקי: את מה שאנחנו השגנו, חלקנו מועסקים כאמור יותר מעשר שנים, על-ידי אותו קבלן, באותה אוניברסיטה, ובאותן זכויות נחותות לגמרי, שגם את הזכויות האלה השגנו בשנתיים האחרונות בלבד.
ציפי חוטובלי: בזכות ההתאגדות?
מרי ונסובסקי: בזכות ההתאגדות, בזכות ההתאגדות, בזכות הסטודנטים הנפלאים שהוא מייצג, צח, בזכות ההתאגדות שלנו בכוח לעובדים שאסף מייצג, ובזכות גופים חברתיים כמו איתך, ועוד גופים חברתיים רבים.
מרי ונסובסקי: אני גם רוצה לדבר על העסקה קבלנית מבחינה חברתית, מה זה עושה לנו.
מרי ונסובסקי: חוץ מהשכר הנמוך והעלוב והתנאים שהם באמת מחפירים, מבחינה אנושית, אנחנו לא מרגישות שייכות.
מרי ונסובסקי: אנחנו מקבלים יחס מתנשא, מנוכר ולא שייך, אנחנו לא שייכים, פשוט לא שייכים.
ציפי חוטובלי: אתם בעצם, הייתי קוראת לזה, כמו צללים, כמו רוחות רפאים במקום העבודה שלכם.
מרי ונסובסקי: זה גם הגדרה מאוד נכונה.
מרי ונסובסקי: אבל אנחנו בפנים לא מרגישים שייכים.
מרי ונסובסקי: אנחנו כן מרגישים שייכים, לא נותנים לנו להרגיש שייכים.
מרי ונסובסקי: כמו שאני רוצה להביא באמת דוגמה אחת הכי פשוטה מדוגמאות רבות שהיו לי.
מרי ונסובסקי: ביום הענקת תארים, אנחנו כמובן צחצחנו וניקינו והברקנו את המקום ומן הסתם, אני מאוד אוהבת ומאוד גאה בסטודנטים, ורציתי לחלוק אתם את האושר, את השמחה של הענקת תארים, רציתי להישאר שם.
ציפי חוטובלי: משהו כל-כך קטן.
מרי ונסובסקי: מה פתאום?
מרי ונסובסקי: בצורה עדינה, אמנם, אבל, הראו לנו את הדרך החוצה.
מרי ונסובסקי: את לא שייכת, עשית את העבודה שלך, תלכי.
מרי ונסובסקי: מה יש לך לעשות פה?
מרי ונסובסקי: זה ממש ממחיש וזה דוגמה הכי קטנה, באמת מאוד קטנה, וזה פוגע.
מרי ונסובסקי: אני גם אומרת, מי שלא היה עובד קבלן, לא יכול להרגיש את הכאב ואת ההשפלה, בדבר הפשוט הזה.
שלמה מולה: היו מקרים שבהם אנשים אחרי שנה, שנתיים, הפסיקו להם את העבודה ומה עלה בגורלם של אותם עובדים לגבי הזכויות הסוציאליות שלהם, האם עובד קבלן אחר המשיך לתת להם זכויות סוציאליות, או לא?
שלמה מולה: אם את יודעת, כמובן.
מרי ונסובסקי: אחרי שהפסיקו את העבודה?
מרי ונסובסקי: תראה, אני אגיד לך דבר אחד: עד לפני שנתיים-שלוש כן היו מקרים כאלה שהפסיקו את העבודה של העובדים והפסיקו את הזכויות, כמובן.
מרי ונסובסקי: אבל בשנתיים וחצי האחרונות, זה פשוט נפסק כמעט לגמרי, כמעט לגמרי, בזכות ההתארגנות, בזכות הוועד, בזכות ההתאגדות.
מרי ונסובסקי: זה באמת נפסק.
מרי ונסובסקי: היום פיטורים זה לא, לא כל-כך בקלות.
מרי ונסובסקי: לא כל-כך בקלות.
מרי ונסובסקי: הפחד היום-יומי הזה, והחשש מפיטורים או קיצוצים, אנחנו כל הזמן כל הזמן בהיכון בכך שהנה מחר אולי יקצצו לנו, כמו שבפעם האחרונה, אני חושבת כן התכוונו לקצץ עבודה של ימי שישי ולהכניס את השעות האלה באמצע השבוע, להוסיף קצת לכל עובד, כמובן בלי תוספת שכר, ולעשות את העבודה של יום שישי, שפשוט לא עובדים.
חנין זועבי: אז אתם לא מקבלים שכר מינימום, או שמקבלים?
מרי ונסובסקי: אנחנו מקבלים שכר מינימום.
ציפי חוטובלי: עובדי קבלן, הבעיה היא שזה לא מתחיל ולא נגמר בשכר הטכני שהם מקבלים.
ציפי חוטובלי: הבעיה היא המעטפת של העבודה, חוסר היציבות, התחושה שכל רגע אתה עלול להיפלט החוצה מהמערכת.
שלמה מולה: יש תוספת ותק?
מרי ונסובסקי: בשנתיים האחרונות יש תוספת ותק, מעט מאוד.
שלמה מולה: רגע, אבל כשנתנו לכם תוספת ותק, אשאל אותך באופן אישי, את אומרת את עבדת 17 שנה.
שלמה מולה: זאת אומרת, 17 שנה על כל שנה, במקומות מאוגדים, יש תוספת של X אחוזים.
שלמה מולה: האם לך, למשל, הכירו ב- 17 שנה שעבדת?
מרי ונסובסקי: לא.
שלמה מולה: או שאמרו לך, בשנתיים האלה בלבד?
מרי ונסובסקי: בשנתיים האלה בלבד.
מרי ונסובסקי: בשנתיים האלה בלבד, וזה מעט מאוד גם כן.
מרי ונסובסקי: ושוב, אני באמת רוצה, כל השאלות וזה, אני רוצה להגיד עוד משהו, להמחיש כמה שעבודה קבלנית, העסקה קבלנית היא פוגעת בשכר, זה אחד, זה באמת פן אחד.
מרי ונסובסקי: אבל ההרגשה, מה שאני יודעת שאנחנו מרגישות, ולמרות שאנחנו מאוד אוהבות את האוניברסיטה, מאוד מזדהות עם מה שקורה באוניברסיטה, תמיד תמיד נתנו לנו את ההרגשה – אתן לא פה, אתן לא פה, אתם לא שייכים.
ציפי חוטובלי: זאת נקודה מאוד חשובה, כי באמת חשוב להבין שהרבה פעמים חלק מאוד גדול מהבעיות של עובדי קבלן יכול להיפתר בדרך של הענקת יחס, יותר מאשר ללכת על מהפכה, לדבר קודם כל איך הופכים אותם לחלק אינטגראלי ממקום העבודה, אפילו במחוות ודברים קטנים כמו הטקס הזה שציינת, טקס הענקת תארים.
ציפי חוטובלי: אבל אני רוצה רגע, מבחינת סדר הדיון, הייתי מאוד רוצה לשמוע את אותם חבר'ה צעירים שאת משבחת כל הזמן, לשמוע מהם על המאבק שלהם, איפה האתגר הגדול בעצם כשמדובר בסיוע ודווקא בגלל שאתם כן התאגדתם, הייתי רוצה לשמוע איפה המקום שבו גוף מאוגד מקבל יותר זכויות מאשר מצב שבו העובדות קבלן הן עובדות כל אחת לעצמה.
ציפי חוטובלי: האדם הראשון שאני אפנה אליו בעניין הזה, אסף בונדי.
ציפי חוטובלי: אתה מכוח לעובדים, תציג בבקשה את כוח לעובדים, מה אתם עושים ואחר-כך תדבר על הנושא הזה.
אסף בונדי: תודה רבה, גברתי יושבת-הראש.
אסף בונדי: כוח לעובדים זה ארגון עובדים דמוקרטי, ארגון עובדים כללי שפועל בכל הארץ, מטות מפוזרים מצפון עד דרום, אנחנו מאגדים עובדים בכל תחומי העיסוק, בכל תחומי העבודה, ברחבי הארץ, החל מעובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון שאני חייב לציין שהיו אחד הסניפים הראשונים של הארגון, וכלה במדריכים של האוניברסיטה הפתוחה, שעומדים היום בפני חתימת הסכם קיבוצי או בפני אישורו לפחות.
אסף בונדי: איגדנו את עובדי אקרשטיין בירוחם, את עובדי כללית רפואה משלימה.
אסף בונדי: ארגון עובדים, בשונה מארגונים עובדים אחרים שקיימים בארץ, פועל באופן דמוקרטי כאשר העובדים המאוגדים הם עצמם מובילים את מאבקם, את תהליך ההתארגנות, הם אלה שמחליטים וגם הם אלה שמנהלים בסופו של דבר את המשא ומתן ומחליטים על אישורו או דחייתו של ההסכם הקיבוצי, לכשייחתם.
אסף בונדי: כשנתיים אנחנו מלווים את עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון ובאמת אני רוצה לומר כמה מילים על זווית העבודה המאורגנת בעבודה עם עובדי קבלן.
אסף בונדי: בבית המחוקק ראוי לדבר על חוקים.
אסף בונדי: בחוק הסכמים קיבוציים מ- 1957, נקבעה זכות של עובדים להתארגן ללא הפחדות, ללא איומים, על-מנת לקיים בבוא היום משא ומתן לקראת הסכם קיבוצי שמעגן את הקשר הקולקטיבי בינם לבין המעביד ובינם לבין עצמם, ולא כאינדיבידואלים, כפרטים, אלא כקולקטיב.
אסף בונדי: למרבה הצער, המחוקק בזמנו לא לקח בחשבון את עובדות הניקיון באוניברסיטת בן-גוריון שמייצגות בסיפור שלהן את מצב עובדות הקבלן ברחבי הארץ.
אסף בונדי: הן מאכלסות, לצערנו, יותר ויותר את אותה קטגוריה עמומה של הלמ"ס – נמצאת בסיכון לעוני, לא ברור לי בדיוק מה זה, אבל נראה לי שזה זה.
אסף בונדי: העובדות האלה שהתארגנו על-מנת להיטיב את תנאיהן בעזרת פעולת איגוד מקצועי, לא מצליחות, בגלל אותה העסקה קבלנית, כאשר הן באות לקבלן, שמרוויח כמה אגורות על כל שעת עבודה, הוא אומר פשוט חד-משמעית – אין לי מה לתת להן.
אסף בונדי: כשבאים לאוניברסיטה, הם אומרים – אנחנו לא מכירים אתכן, אתן לא קיימות, אתן לא עובדות פה.
אסף בונדי: אין לנו עובדות ניקיון, אנחנו קונים שירותים.
אסף בונדי: ולכן, נפגעת פה זכות יסוד של אזרחים במדינת ישראל וזו זכות היסוד להתאגד ולנהל משא ומתן על הסכם קיבוצי, על-מנת להיטיב את תנאי החיים שלהם.
אסף בונדי: כארגון עובדים כללי, אנחנו ניצבים באוניברסיטת בן-גוריון ובשאר הארץ, לצד האוכלוסיות הנפגעות, המבקשות לראשונה לקחת אחריות על תנאי ההעסקה שלהם ולהתארגן, ואנחנו באנו לפה על-מנת לבקש את העזרה שלכם על-מנת שהמאמצים שלנו לא יהיו לשווא.
שלמה מולה: אתה יכול לספר לנו, במהלך הליווי שאתם עושים, לסייע שיתאגדו העובדים במקומות העבודה שלהם?
שלמה מולה: על סוג של קשיים שהמעסיק מעלה, או שמפחידים בפיטורים.
שלמה מולה: אתה יכול לתת לנו דוגמאות שכתוצאה מזה שהעובדים נסוגו מלהתאגד?
אסף בונדי: ודאי, ואני יכול לתת דוגמאות ממקומות אחרים והעובדות פה לצידי, לדעתי, יכולות להציג את זה יותר טוב.
אסף בונדי: אבל מניסיוני, המעסיקים בארץ, לצערי, לא אוהבים התארגנות של עובדים ולכן מוצאים כל מיני דרכים, בהתחלה יותר מוצהרות ויותר ברורות, והיום קצת יותר בשקט, קצת יותר אחד על אחד, כדי שלא ייראו, כדי שזה לא יהיה בולט, אל תתאגדי, לא כדאי לך, הם רק ייקחו לך כסף, יש להם אינטרסים פוליטיים, הם רוצים לצרף אותך לאיזה שהיא קבוצה.
ציפי חוטובלי: חבל מאוד.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לציין לפרוטוקול שהסתדרות העובדים הוזמנה לדיון הזה ולא הגיעה ויש הרבה מאוד אנשים שתמהים על מה משולמים דמי החבר להסתדרות העובדים.
ציפי חוטובלי: אני לא רוצה כאן לנהל דיון מול גורם שלא טרח להגיע לכאן, אבל אין ספק שחלק מהדיון הזה, זה להסביר מה הערך המוסף של התאגדות.
ציפי חוטובלי: להפך, אני רוצה לשמוע איך שהמעסיקים יפחידו – זה עניין אחד, אבל אני רוצה לשמוע מה השגתם בעצם ההתאגדות, איזה סוג של זכויות אתה יכול להשיג לעובדות קבלן, שלצערי הרב זה לא המעמד הכי גבוה שיש בדרג העבודה, כשמדובר בגוף מאורגן.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע מדוגמאות שלכם, אתם פשוט עשיתם את זה ותגיד לי מה הצלחתם להשיג לטובת אותן עובדות.
דב חנין: גברתי, אולי ברשותך, לפני התשובה, אולי כדאי שבהיבט הזה שגברתי הזכירה, אולי נקיים דיון המשך ונזמין שוב את ההסתדרות?
דב חנין: זה לא ייתכן שהם לא נמצאים בדיון.
ציפי חוטובלי: אני חשובת שזה חמור שגוף מרכזי שזה עיקר תפקידו, לא נמצא כאן.
ציפי חוטובלי: ויותר מזה, שגוף כזה אינו דואג לכך שתהיה התארגנות בכל מקום עבודה, שהוא לא מעניק כרגע כתובת.
ציפי חוטובלי: זה מאוד מאוד צורך.
קריאה: יש כאן גם נציגות של ארגוני הנשים, אנחנו נשמח באיזה שהוא שלב גם לדבר.
ציפי חוטובלי: בסדר גמור, אנחנו נגיע גם אליכם.
ציפי חוטובלי: אז רק תמקד את העניין הזה של הזכויות שאפשר להשיג דרך התאגדות ואני רוצה להגיע עוד מעט לנקודה נוספת ויש כאן עוד אנשי מקצוע שיירצו לדבר, אז בבקשה.
אסף בונדי: רק בעזרת התאגדות העובדות האלה יכולות, עובדים ועובדות בכלל, יכולים לשפר את תנאי ההעסקה שלהם, במיוחד במציאות שבה שכר הוא לא הדבר הראשון שבעלי עסק ובעלי הון ששים להוציא עליו את כספם.
אסף בונדי: לצערי, באוניברסיטה, עוד לא הצלחנו לשפר את התנאים בצורה יוצאת דופן כמו שאנחנו מתכננים, אבל כן, כבר כמו שמרי ציינה קודם, אין פיטורים כל תשעה חודשים, יש תוספת ותק, העובדות מקבלות בצורה קולקטיבית את הזכויות הסוציאליות המינימאליות שקבועות להן בחוק.
ציפי חוטובלי: הצלחתם להגיע להסכמים בכתב על העניין הזה, או שזה בעיקר הבנות בעל-פה?
אסף בונדי: לצערי, המעסיקים, הקבלנים, בינתיים מסרבים לשבת למשא ומתן על הסכם קיבוצי, אנחנו מנסים ונפעיל את כל המאמצים ואת כל מה שבכוחנו, על-מנת שזה כן יקרה, על-מנת שתנאי ההעסקה שלהם יוסדרו באופן קיבוצי ובכתב.
ציפי חוטובלי: אבל העובדה שהם כיבדו את זה, זה הכל הבנות שבשיחה?
אסף בונדי: הבנות שבעל-פה.
אסף בונדי: בפיקוח כמובן של האוניברסיטה, שעוזרת סוף סוף למלא את החוק.
ציפי חוטובלי: אז זאת נקודה חשובה נוספת.
ציפי חוטובלי: מי כאן נציג האוניברסיטה?
ישי שמעון: אני נציג האוניברסיטה.
ציפי חוטובלי: אני דיברתי עם המנכ"ל שלכם, וזה יצא לי קצת ככה להבין את הדברים שמתרחשים.
ציפי חוטובלי: אחד הדברים המעניינים שאני נתקלתי בו בנוגע לאוניברסיטת בן-גוריון, זה מיניתם בעלת תפקיד לנושא של קבילות של עובדות קבלן.
ציפי חוטובלי: למעשה, אם מישהי מרגישה שמתעמרים בה, שמפרים את זכויותיה וכו', יש לה כתובת באוניברסיטה.
ציפי חוטובלי: תספר בבקשה על הפונקציה הזאת ובאמת, איך אתם עשיתם, מה אתם עשיתם כדי לשפר את מצבן.
שלמה מולה: אולי גם תגיד לנו מה אתה חושב אנחנו, כמחוקקים, צריכים לשנות, כדי לשדרג או להיטיב עם עובדות הניקיון.
שלמה מולה: דבר נוסף שאני רוצה לשאול אותך – איך יכול להיות עובדת, אישה עובדת אצלכם בקמפוס 17 שנה, למה אתם לא אומרים, אפילו בצורה אינדיבידואלית, ואומרים – אנחנו, מאלה שעבדו מ- X שנים, אנחנו רוצים שיהפכו להיות עובדים שלכם.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שהשאלה הזאת היא רחבה יותר.
שלמה מולה: אני בכל-זאת הייתי רוצה לשמוע ממנו.
ישי שמעון: אני אציג את עצמי.
ישי שמעון: אני כבר נמצא בכנסת פעם רביעית בעניין עובדות הניקיון.
ישי שמעון: זה קצת מתיש, אבל אין מה לעשות, אני חייב לחיות עם זה, אני סמנכ"ל כספים של האוניברסיטה.
ציפי חוטובלי: אני בטוחה שזה יותר מתיש להיות עובדת ניקיון.
שלמה מולה: לא לקבל זכויות סוציאליות.
ישי שמעון: אני רק אציין באמת לטובה את העובדה שאנחנו באוניברסיטה, מאוד גאים בסטודנטים שלנו, שהם באמת בעלי מודעות חברתית גבוהה ואני מכיר כאן סטודנטים גם מהאוניברסיטה וגם נפגשים כאן.
ישי שמעון: אני רוצה בקצרה לתאר את התהליך שמתקיים באוניברסיטה ואולי לפני כן לענות לך, חבר הכנסת מולה.
ישי שמעון: אני הייתי שואל שאלה לשאלה שלך – האם היית רוצה לראות את העובדת מפוטרת כל שנה?
ישי שמעון: אני חושב שזה דווקא הישג שעובדת עובדת במוסד 17 שנים, לא כעובדת המוסד, אבל עובדת במוסד הזה 17 שנים, מועסקת ברציפות.
ציפי חוטובלי: מאיפה המחשבה הכל-כך מעוותת, שעובדת טובה צריכה לעבור תהליך של פיטורין כל שנה?
ישי שמעון: לא, נשאלתי שאלה למה עובדת עובדת 17 שנים במוסד.
ציפי חוטובלי: לא, הוא שאל למה עובדת עובדת 17 שנה בלי שאתם המעסיק הישיר שלה, בלי המתווך.
ישי שמעון: כי האוניברסיטה לא מעסיקה בהעסקה ישירה עובדות ניקיון.
ישי שמעון: האוניברסיטה רוכשת, אני בדיוק, אני המתנתי בחוץ, אני המתנתי בחוץ לפני שנכנסנו לישיבה.
ציפי חוטובלי: זה לא אישי נגד האוניברסיטה, אני אמרתי, זה לא נגד אף אוניברסיטה, אנחנו שואלים לגבי המנגנון.
ציפי חוטובלי: האם יש מנגנון שבו, דרכו, אנחנו יכולים לסייע.
ציפי חוטובלי: תראה, בסוף אתה לא משנה את העובדות שלך.
ציפי חוטובלי: העובדות שלך נשארות אותן עובדות, אנחנו מנסים לשדרג את המעמד שלהן.
ישי שמעון: אני בכוונה רוצה ממש להסביר, יותר חשוב לי להסביר את המנגנון שאנחנו מקדמים היום, כי לדעתי הוא ראוי לאימוץ.
ישי שמעון: אבל באמת, במילה אחת, אני המתנתי בחוץ וראיתי גם בכנסת, זאת לא הפעם הראשונה, עובדות ניקיון.
ישי שמעון: שהן עובדות קבלן.
ישי שמעון: כל עוד הנושא הזה קיים, אי-אפשר לבוא למוסדות שמתוקצבים על-ידי המדינה, ומתוקצבים במודלים שהם בכלל לא קשורים להעסקת כוח-אדם – מודל המחקר ומודל ההוראה ומודלים כאלו ואחרים.
ישי שמעון: יותר מזה, שהושתו עליהם בשנים האחרונות קיצוצי תקציב.
ישי שמעון: דיברו קודם על הקיצוץ שהאוניברסיטאות השיתו.
ישי שמעון: הרי המקום הזה השית עלינו את הקיצוצים.
ישי שמעון: אז עכשיו אני רוצה לדבר קצת על המנגנון שלנו.
ישי שמעון: אין ספק שבתרומה די רצינית של ארגון צח והסטודנטים אצלנו, האוניברסיטה עברה כברת דרך מאוד ארוכה בשנים האחרונות בהתקשרות עם קבלני ניקיון.
ישי שמעון: את שאלת קודם את הבחור מכוח לעובד, את הנציג מכוח לעובדים, איך הם מסדירים את התנאים מול הקבלנים.
ישי שמעון: אז התנאים לא מוסדרים על-ידי כוח לעובדים, התנאים הוסדרו בהסכמי ההתקשרות שיש בין האוניברסיטה לבין הקבלנים.
ישי שמעון: בהסכמי ההתקשרות שבין הקבלנים ובין האוניברסיטה, מוגדרים ברחל בתך הקטנה כל הזכויות שמגיעות לעובדים והאוניברסיטה מקיימת מנגנון פיקוח ובקרה ברמה חודשית וברמה שנתית, אחרי הזכויות הללו.
ישי שמעון: ברמה חודשית, אני, כפי שאמרתי, אני ממונה על הכספים באוניברסיטה, מועסקת אצלנו באגף רואת חשבון עם אוריינטציה למודעות חברתית מאוד מאוד גבוהה, שמה דורית שוורץ, שהתפקיד שלה זה לבצע בקרה ברמה חודשית, אקראית, אחרי תלושי שכר של עובדות הניקיון.
ישי שמעון: אנחנו דוגמים כל חודש עשרה תלושים מכל קבלן, מבקשים ממנו נתונים ובודקים את זה, החל מהצלבת נתוני שעות העבודה וכלה בהפרשות הסוציאליות, במעקב אחרי הפקדת הכספים בפועל, המשך בעניין של תשלום ימי מחלה, ימי חופשה, הבראה כמובן.
בלה ירמאייב: אבל תוספת ותק אתה בודק?
ישי שמעון: כולל תוספת ותק.
בלה ירמאייב: אני 19 שנה, אני מקבלת כמו עובדת של שנה.
ישי שמעון: כי זה החוק.
ישי שמעון: החוק אומר, בואו, אני רוצה רק להסביר.
ישי שמעון: תוספת ותק, להבדיל ממה שחבר הכנסת מולה ציין, זה לא שיעור מתוך השכר וזה גם לא הולך וגדל עם השנים.
ישי שמעון: התקנות וצווי ההרחבה, לצערי, זה יכול להשתנות, תוספת הוותק זה 35 אגורות לשנה ראשונה ו- 46 אגורות לשנים לאחר מכן.
ישי שמעון: זה לא שיעור וזה גם לא משנתה וגם לא גדל במהלך השנים.
אסף בונדי: יש לי הערה קטנה, אתה אומר שאתם בודקים באקראיות.
אסף בונדי: האם האקראיות שלכם לא הביאה אתכם במקרה להבין שטופס 106, לא מחולק לעובדות של קבלן אחד, שמעסיק יותר מ- 50 עובדות?
אסף בונדי: לא נותן טופס 106, כבר ארבע שנים.
ישי שמעון: אני אתייחס לזה.
ישי שמעון: זו הבדיקה שנעשית ברמה החודשית ושוב אני אומר, היא נעשית על-ידי רואת-חשבון שכללי עקרונות הבדיקה והבקרה החשבונאית נהירים וידועים לה והיא פועלת בצורה הזו.
בקי כהן קשת: סליחה, מר ישי, גם הנושא של עדכון למשל תעריף חופשי חודשי, עד שלא התרענו לפני חודשיים או שלושה, לא עודכן, איך יש בקרה שוטפת וזה לא עולה עד שלא באים ומתלוננים על זה?
ישי שמעון: אני אתייחס גם לזה, אני אתייחס גם לזה.
ישי שמעון: אנחנו קיימנו כנסים לעובדות הניקיון, כנסים שהעובדות השתתפו בהם והן יכולות להעיד שהם התקיימו וזימנו עורכת-דין מאוד בכירה, לא מהאוניברסיטה, כדי שתיתן להן הרצאה בדבר זכויות העובדים שלהן, על-פי צווי ההרחבה הרלוונטיים בענף קבלני ניקיון.
ישי שמעון: אנחנו ידענו ומודעים לזה שחלק מהעובדות לא דוברות כשפת אם את העברית, אנחנו תרגמנו את תקציר ההרצאה של אותה עורכת-דין מכובדת לרוסית ולאמהרית ואנחנו מחייבים את הקבלנים, על-פי ההסכם, לתת לכל עובדת חדשה שמתקבלת, את ההנחיות ואת הכללים הללו לידיעתה.
ישי שמעון: אנחנו גם נקיים בעתיד כנסים כאלה נוספים, לטובת העובדות החדשות שהצטרפו למעגל העבודה.
ישי שמעון: מינינו נציבת קבילת לטובת עובדות הניקיון.
ישי שמעון: הנציבה היא עורכת-דין בהכשרתה.
ישי שמעון: היא עובדת מאוד בכירה, היא ממונה על מה שנקרא אצלנו מעורבות חברתית, עו"ד ורד סרוסי.
ישי שמעון: היא הוזמנה לאותם כנסים, היא הציגה את עצמה, היא הציגה את תפקידה בהקשר של עובדות הניקיון ועובדות ניקיון פונות אליה, הגיעו כבר מספר תלונות שנבדקו על-ידה, חלקן טופלו, נמצאו מוצדקות וטופלו בצורה מסודרת.