GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: אנחנו שוב נפגשים כאן עם זוכי פרס נובל וזה המבחן שנצטרך לנבל אותו במשותף והמאבק, אפילו קרב, לצערי, אני צופה כאן קרב, שנצטרך לנהל אותו במשותף, שר החינוך, עם הקואליציה וחברי כנסת מהקואליציה, והוא יקבל כאן את כל הגיבוי הדרוש, כי אם לא נצליח במאבק, מדינת ישראל תשלם על זה מחיר מאוד מאוד יקר בעתיד.
זבולון אורלב: אני בטוח שהתכוונת שגם חברי האופוזיציה יתמכו.
זאב אלקין: זה הצד הקל יותר.
זבולון אורלב: צריך לומר להם שאם הקואליציה תתמוך, האופוזיציה על אחת כמה וכמה שהיא תומכת, כי היא יכולה לתמוך גם וגם וגם.
זאב אלקין: אני אפילו שהאופוזיציה בתוך הקואליציה גם תתמוך לעניין הזה, זה יאחד את כולם.
זבולון אורלב: אני גם מסכים.
זבולון אורלב: צריך לומר שהוקמה בכנסת שדולה לקידום ההשכלה הגבוהה והמחקר והמדע, ובראשה עומדים חבר הכנסת אלקין וחבר הכנסת מיכאלי, שנמצא איתנו, ורק לפני שבועות ספורים ערכו השקה מאוד מרשימה של השדולה, כך שיש היום גיבוי מלא גם של הוועדות וגם של השדולה.
זבולון אורלב: אני מאוד מקווה שהריבוזום יעבור טוב, ואיכשהו דרך הדי.
זבולון אורלב: אנ.
זבולון אורלב: איי לחלבונים ובסופו של דבר בהצבעה יעבדו עלינו החלבונים הנכונים שהיה כדאי ללחוץ על הכפתור הנכון ולא על הכפתור הלא נכון.
זבולון אורלב: עכשיו אנחנו נכבד את נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרופ' מנחם יערי, ואני רוצה גם להזכיר שסגניתו, פרופ' רות ארנון, גם נמצאת איתנו, והואיל והזכירו תרופות, אז יחד עם פרופ' סלע, הם אלה שפיתחו את הקופקסון, התרופה שעושה לנו הרבה טוב ושמעה יצא למרחוק.
זבולון אורלב: פרופ' יערי, בבקשה.
מנחם יערי: תודה רבה, השרים, חברי הכנסת, מוריי ורבותיי.
מנחם יערי: אני מצטרף למברכים את חברתנו עדה יונת, על ההישג ההולך ומתמשך שבא לידי ביטוי עכשיו בהכרה עולמית, היתה גם הכרה עולמית גדולה קודם לכן, אבל אני חושב שיש לה עוד הישג, כאן היום, בכך שהיא הביאה לכלל התכנסות כאן שהרוח הנושבת ממנה, בכל התחום הזה של טיפוח המחקר והדעת וההשכלה הגבוהה, היא שונה והיא חדשה והיא מרעננת והדבר הוא במידה רבה בזכותה וזה עוד הישג.
מנחם יערי: יופי, עדה, עשית את זה נהדר.
מנחם יערי: אני רוצה גם לספר על כך שהמחקר שפרופ' עדה יונת עוסקת בו הוא מחקר עצים ציוד ופרופ' יונת מוצאת את עצמה מיטלטלת הרבה פעמים למחוזות רחוקים כדי למצוא בהם, או למצוא שם, את ציוד קרינת הסינכרוטרון הנדרש כדי לפענח את המבנה של הגבישים שאותם היא חוקרת וכאשר מדברים כאן על תמיכה במחקר, על הגברת המעורבות של תקציב המדינה בעשייה המחקרית, הדוגמה של סוג העבודה שפרופ' עדה יונת עוסקת בה היא דוגמה מצוינת ומובהקת.
מנחם יערי: אולי ראוי לומר כאן שדווקא בתחום הזה של קרינת סינכרוטרון יש לנו לאחרונה התפתחות כאן באזורנו, במתקן שישראל משתפת בפיתוחו פעולה עם הארצות השכנות, ירדן, טורקיה, מצרים ועוד וזה כשלעצמו הישג ראוי לציון ומיוחד במינו, אבל המתקן הזה הוא מתקן של קרינת סינכרוטרון מהסוג שהמחקר של פרופ' עדה יונת מסתמך עליו ונזקק לו ולא ירחק היום שבו מדענים ממכון וייצמן, אולי מהמעבדה של פרופ' יונת, בשעתיים של נסיעה, יגיעו אל המקום שבו תחכה להם אלומת הקרינה הנחוצה כדי לפענח את הרזים של הגבישים שהם חוקרים אותם, במקום לנדוד למחוזות רחוקים, כרגע זה לצרפת.
מנחם יערי: ההצלחה של הפעולה הזאת במתקן ססמי בירדן, שכאמור חשיבותה היא לא רק במדע אלא גם בתחום יחסיה החיצוניים של מדינת ישראל ועשיית השלום וכן הלאה, החשיבות היא גדולה מאוד וההשקעה היא לא גדולה מאוד, ועדיין אנחנו נתקלים בקשיים בגיוס המשאבים ונאלצים לגייס את גדולי החוקרים שלנו ובתוכם פרופ' יונת כדי לנסות ולהוליך, או להוביל, את המהלך של בעצם חיזור על הפתחים, הייתי אומר, זה לא כבוד גדול לכלת פרס נובל שחודשיים אחרי שהיא זוכה בפרס היא צריכה לחזר על הפתחים כדי להבטיח את התמיכה שתוביל בסופו של דבר להקמת הציוד הנדרש לסוג המחקר שאותו היא עושה.
מנחם יערי: אני מקווה שהרוח הטובה שנושבת מן הפגישה הזאת היא אכן סימן להמשך התמיכה של נבחרי העם בעשייה הזאת, שכפי שנאמר כאן, העשייה היום היא תוביל להישגים של מחר.
זבולון אורלב: ועכשיו נבקש מפרופ' מינה טייכר, שהיא יושבת ראש המועצה הלאומית לקידום נשים בטכנולוגיה ולשעבר היתה המדענית הראשית של משרד המדע והטכנולוגיה.
מינה טייכר: באמת כבוד לי לברך את פרופ' יונת במעמד הזה, ולא ברמה האישית, בנוכחות של שר החינוך ושר המדע וראשי הוועדות של המדע והחינוך ומעמד האישה.
מינה טייכר: כשפרופ' צ'חנובר ופרופ' הרשקו קיבלו ב-2004 את פרס נובל לכימיה, זו היתה התרוממות רוח גדולה מאוד כישראלית, אנחנו כישראלים 'על המפה'.
מינה טייכר: בשנת 2005, כשפרופ' אומן קיבל פרס נובל במתמטיקה, אז אני כמתמטיקאית, ובטוחתני שגם שר המדע ויושב ראש האקדמיה, הרגשנו התרוממות רוח נוספת, כמתמטיקאים, כלומר לנובל היו את סיבותיו שלו לא לתת פרס נובל במתמטיקה, אבל הנה, המתמטיקאי קיבל בכל זאת פרס נובל בכלכלה.
מינה טייכר: אבל שום דבר לא משווה את זה על השמחה שפרופ' עדה יונת קיבלה השנה את פרס נובל לכימיה.
מינה טייכר: זה באמת רגע נכון במציאות הישראלית, שאנחנו מנסים לנצל כל הזמן את ההון האנושי במדע, ומסבירים על בריחת מוחות, אבל יש בריחת מוחות פנימית מתוך המדע לכל הנשים שיכולות לפנות לקריירה מדעית ולא פונות.
מינה טייכר: אז יש כשלים מערכתיים של כל המערכות, והשילוב, גם בחינוך, שכבר בגיל 14, 15, פורשים מהכיוונים המדעיים וגם אחר כך באוניברסיטה וגם במחקר ופיתוח התחרותי, אבל יש גם בחירה עצמאית של הנערות, שהן לא בוחרות לפעמים ללכת ללימודי מדעים ומודל לחיקוי כמו פרופ' יונת הוא המודל לחיקוי האולטימטיבי ובשם המועצה אני חייבת להודות לה על כל הפעילויות שהיא היתה עושה עם נערות עוד לפני שהיא קיבלה את פרס נובל.
מינה טייכר: היא לקחה את זה בתור ערך אישי, לעודד את הנערות ללכת ללמוד מדעים, גם למען שתהיינה להן קריירה מעניינת ומבטיחה, וגם למען מדינת ישראל.
מינה טייכר: והנה הגיע הרגע וכל מאות הנערות שפגשו אותך בכל מיני מקומות, יודעות שאת קיבלת את פרס הנובל, ובוודאי זו שמחה גדולה.
מינה טייכר: ואני אדגיש את המסר הנוסף, שאמרתי לגבי כשלים מערכתיים, בהזדמנות הזאת.
מינה טייכר: בריחת המוחות של נשים מתוך המדע היא לא תאומן.
מינה טייכר: יש 50% של סטודנטיות ודוקטורנטיות יותר שלומדות, אבל אחר כך לתוך המערכת נקלטות, וזה לא מסיבות אובייקטיביות, זה מסיבות שהמערכות לא עוזרות ואני שמחה שנמצאות פה גם הרבה יועצות הנשיא לאוניברסיטאות ועוד מערכות מהמועצה להשכלה גבוהה וכולי שמנסים לעודד את המצב, אבל אין משהו יותר טוב כמו הזכייה שלך.
מינה טייכר: אז שתזכי לעוד הרבה שנים של פעילות מדענית ענפה.
זבולון אורלב: מכבד אותנו וכמובן את פרופ' עדה יונת בהשתתפותו, חתן פרס נובל לכימיה 2004, פרופ' אהרן צ'חנובר.
אהרן צ'חנובר: עדה חברתי, מאז תחילת אוקטובר, כשקיבלת את שיחת הטלפון המרגשת, נסעת על גלגל ענק שעלה וירד בסערה דרך מסיבות עיתונאים וזרי פרחים וראיונות לתקשורת ולטלוויזיה ולעיתונות, וישיבות כאלה ואחרות, והשיא כמובן היה ב-10 לדצמבר, בשבדיה, כשכולנו עקבנו אחרייך בהתרגשות גדולה כשעל הבמה לחצת את ידו של מלך שבדיה וקיבלת מידיו את הפרס היוקרתי, והיום זה עוד ביטוי אחד להמשך הסתובבותו של הגלגל.
אהרן צ'חנובר: אבל בסופו של יום, כשאנחנו מסירים את כל הטקסים ואת הכל, הניצחון הוא ניצחון אישי שלך, הוא ניצחון של רוח האדם, של יכולתו לרוץ את המרתון הארוך ביותר בעולם, לא של 42 קילומטר על פני שעתיים ו-20 דקות, אלא מרתון שמתחיל בגן הילדים, דרך בית הספר העממי ובית הספר התיכון והתואר הראשון והתואר השני והתואר השלישי, וההתמחות הבתר-דוקטורלית ולהיות מדען עצמאי ולנסות באמת לעזוב את העולם הזה כשמאחורייך את משאירה חותם.
אהרן צ'חנובר: אני חושב שזאת התרומה הגדולה, ועל כך את ראויה לכל ברכה.
אהרן צ'חנובר: זאת תרומה עצומה.
אהרן צ'חנובר: איפה עומדת התרומה הזאת בקונטקסט כללי?
אהרן צ'חנובר: שמעתי את פרופ' דוד גרוס, שהוא בוגר האוניברסיטה העברית וחתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 2004, כשהוא שאל שאלה באחד האירועים שהיו קשורים בחלוקת הפרס, האם בעוד 100 שנה, או 1,000 שנה, או 10,000 שנה יחולק פרס נובל?
אהרן צ'חנובר: ולשאלה הזאת היו שני אספקטים, אספקט אחד כלכלי, האם לקרן הנובל יהיה מספיק כסף, האם היא תשקיע את כספה נכון מספיק כדי לחלק את התמלוגים שצומחים מן הקרן?
אהרן צ'חנובר: והשאלה הזאת אני מעריך שהיא שאלה לא רלוונטית כי אנשים ישאפו אולי לקבל את הפרס הזה גם אם לא תהיה בצידו תמורה כספית.
אהרן צ'חנובר: אבל השאלה השנייה שחשובה יותר זה אם בעוד 50 או 100 או 1,000 או 10,000 שנים נדע הכל, ולא תהיה כבר סיבה לחלק את הפרס, משום שהכל יהיה ידוע לפנינו, לא תהיינה יותר המצאות, לא תהיינה יותר תגליות.
אהרן צ'חנובר: התשובה היתה הפוכה, בעוד 10,000 שנה נזדקק לא ל-5 פרסי נובל, אלא ל-50 ול-500 ול-5,000, כי הקדוש ברוך הוא ברא את עולמנו כך שעל כל שאלה שאנחנו עונים, עשר שאלות חדשות נפתחות, וכמות התהום הגדולה שאנחנו צוללים לתוכה, תהום אי הידע, הולכת ונעשית עמוקה יותר ויותר, ובאופן פרדוקסלי, הוא אמר, המוצר המובהק ביותר של הידע הוא יותר בורות, ככל שאנחנו יודעים יותר, כך אנחנו יודעים פחות עד כמה אנחנו יודעים.
אהרן צ'חנובר: ואנחנו יודעים את זה היום מעולמה של הרפואה, עד כמה אנחנו עניים בידע, עד כמה גוף האדם מסובך ועד כמה אנחנו רחוקים מפתרונות.
אהרן צ'חנובר: והאדם תמיד שאף להגיע לפתרונות, בתחילת המאה הוא שאף להתגבר על החיידקים, להאריך את חייו מ-40 ל-80 ובתחילת המאה להגיע לגיל 80 היה חלום, זה אפילו לא נקרא זקנה, זה היה הגיל שלא קיים, היום אנחנו מגיעים לגיל 80 ואף אחד לא רוצה לעזוב את העולם בגיל 80 וכולם רוצים להזדקן בגיל הברכה היהודית העתיקה של 120, וכשנגיע ל-120 נרצה להגיע ל-160 וכך עד אין סוף, והקדוש ברוך הוא במגדל בבל האינסופי שהוא מכין לנו, מכין לנו עוד ועוד הפתעות ועוד ועוד מחלות שלא ידענו על קיומן בכלל, לא ידענו על מחלת האלצהיימר בתחילת המאה, כי אנשים לא חיו מספיק כדי לחלות במחלת האלצהיימר.
אהרן צ'חנובר: בקושי ידענו על סרטן.
אהרן צ'חנובר: מה אני רוצה לומר בכל זה?
אהרן צ'חנובר: אני רוצה לומר שאת המחקר אנחנו צריכים להפקיד בידי המצוינים ביותר ובמדינת ישראל יש אנשים יוצאים מגדר הרגיל, ולא להנחות אותם לאן ללכת ומה לעשות, ההפתעות תבואנה מן הפינה, מן המקום שבדיוק אנחנו איננו מצפים לו.
אהרן צ'חנובר: פרופ' יונת התחילה במחקר אזוטרי לחלוטין, שלא טמן בחובו שום ידע שהוא אפליקטיבי, והנה היום אנחנו נמצאים על סף גילויין של אנטיביוטיקות חדשות משום שאנחנו נשתמש בחומרים כימיים שיעכבו באופן ספציפי את הריבוזום של החיידק אבל לא יגעו בריבוזום האדם.
אהרן צ'חנובר: עדה לא התכוונה לפתח אנטיביוטיקה, היא התעניינה בידע, היא רצתה לחשוף את סוד הטבע, היא רצתה להבין את סוד הבריאה.
אהרן צ'חנובר: כך גם מיכאל ורות, שיושבים פה מולי, שהתעניינו באימונולוגיה, הם התעניינו בסוד תורת החיסונים והנה יצאה קופקסון שלא רק מצילה עשרות אלפי אנשים ממחלה איומה, ממחלת הטרשת הנפוצה, אלא גם הניעה את אחד מהגלגלים הכלכליים החשובים ביותר במדינת ישראל, וחברת טבע היום רואה רווחים של למעלה ממיליארד וחצי דולר לשנה מכירות על תרופה שהיא כולה כחול לבן.
אהרן צ'חנובר: אזכיר את המקרה האחרון שלנו, אברהם ואני; כשהייתי תלמידו לא התעניינו מעולם בתרופות, ולא התעניינו מעולם במחלות, כאן חברת טבע דווקא פיקששה ובאתי אליהם והצעתי להם והידע זלג מן הארץ, ואנחנו לא רק מאבדים מוחות, אנחנו מאבדים גם ידע, המוחות נשארים בישראל אבל הידע שלהם זולג, וחברה אמריקאית בשם מיליניום לקחו את ההמצאה והיום ישנה תרופה להילחם במחלת הלוקמיה, שנמכרת בקרוב לשני מיליארד דולר, מבוססת כולה על ההמצאה שלנו ומדינת ישראל לא רואה ממנה פרוטה.
אהרן צ'חנובר: מה שאני רוצה לומר הוא שמדענים טובים מוצאים את דרכם ועל גביהם מדענים אחרים באים ומוצאים את המחלות ועל גביהם באות חברות התרופות ומוצאות גם את התרופות ולכן השאלה מה אנחנו עושים ובמה זה יועיל לנו, איננה שאלה רלוונטית.
אהרן צ'חנובר: המצוינים שבינינו, ועדה בהחלט נמנית על השכבה הדקיקה העליונה ביותר של המצוינות היהודית היוצאת מן הכלל, הם אלה שיוליכו את המהלך.
אהרן צ'חנובר: הערה אחרונה בקשר לפרס הנובל.
אהרן צ'חנובר: מטרה של מדינה איננה לייצר פרסי נובל, מטרה של מדינה היא לייצר אזרחים משכילים שיובילו אותה אל המאה ה-121 והמאה ה-122 כשהם נישאים על גבי המדע והטכנולוגיה ואינם שוכחים גם את הפן האנושי ואת הביו-אתיקה ואת כל מה שקשור לתגליות האלה בצד.
אהרן צ'חנובר: אנחנו רוצים לייצר מדינה הרבה יותר טובה, ברוח היהדות של מאות שנה, ועדה היא ללא ספק מעמודי התווך של המאמץ הלאומי החשוב הזה.
אהרן צ'חנובר: עדה, תודה רבה לך.
זבולון אורלב: חברת הכנסת רונית תירוש, בבקשה.
רונית תירוש: תודה, אדוני היושב ראש, מכובדיי, שרים, חברי כנסת, אנשי אקדמיה ואורחים יקרים.
רונית תירוש: אני יושבת ומקשיבה ואומרת לעצמי מה צריך ללמוד מהמפגש הזה ומה צריך לעשות ומה צריך שלא לעשות.
רונית תירוש: ראשית, אני מקווה שממשלת ישראל, או הממשלות לדורותיהן, לא יחשבו שהנה, למרות הקיצוצים בחינוך ולמרות הקשיים באקדמיה, והתקציבים המועטים, עדיין אנחנו זוכים להיות משקל, מסה די קריטית, בעולם הנובל.
רונית תירוש: משום למרות ועל אף, אנשים כמו פרופ' עדה יונת, כמו פרופ' צ'חנובר, פרופ' הרשקו ואחרים, מוכיחים שאפשר.
רונית תירוש: אז אני מקווה שזו לא תהיה המסקנה ושאנחנו ניקח לנו כיעד, ופה אני פונה לשר החינוך, לעשות למען עידודן של בנות, כמו שאמרה פרופ' טייכר.
רונית תירוש: יש להן פוטנציאל אדיר ובגיל מאוד מסוים הן מתחילות להירתע מלהשתלב במקצועות מדעיים, מקצועות ריאליים מה שאנחנו קוראים, יש מחקרים שונים שמראים שאכלוסן של בנות בכיתה נפרדת, כאשר אין עליהן את איום הבנים, ההישגים הם מואצים וגבוהים יותר---
גדעון סער: אני לא מאמין בזה, אני חייב להגיד.
רונית תירוש: לא משנה, יש מחקרים כאלה ועשינו---
גדעון סער: יכול להיות שמחקרים כאלה יגלו שבהפרדה הזאת יש עוד כל מיני יתרונות, אבל אני לא בטוח שאני תומך בזה.
רונית תירוש: אני מציעה לא לנהל דו שיח כאן, אבל גם לא לזלזל במחקרים וגם בניסויים שנעשו במשרד בשנים האחרונות שהוכיחו שיש משהו בדברים, אבל תנטרל עוד משתנים ואולי תגלה שזה לא הגורם, אינני יודעת, אבל שווה להשקיע בבנות שבעובדה הן לא מצויות בהיקפים גבוהים כמו בנים בכיתות שמאכלסות את המדעים לסוגיהם השונים.
רונית תירוש: הדבר השני שהייתי מציעה לנו לחקור וללמוד זה מה יש בדי.
רונית תירוש: אנ.
רונית תירוש: איי, במרכאות או לא במרכאות של אותם חוקרים, לא רק אלה שזכו לקבל את פרס נובל, אלא באמת אותה שכבה דקיקה של מצוינים, של חוקרים מצוינים, מה הוביל אותם למצוינות הזאת, הן בערכים, הן בחינוך שקיבלו, מאז ימי הגן, ודרך היסודי, העל יסודי וכדומה.
רונית תירוש: שווה ללמוד, שווה לחקור אם יש מאפיינים משותפים שאולי אותם אחר כך נוכל ליישם או לפחות לכוון אליהם.
רונית תירוש: הדבר האחרון שאני מעריכה שכן ימצא חן בעיני שר החינוך, זה לאחל לנו, למדינת ישראל, שראש הממשלה הבא שלנו יבוא מחינוך, ואולי אז יש סיכוי שבאמת נשקיע יותר בחינוך משום שאני מסתכלת לאחור, ראשי הממשלה שלנו לדורותיהם באו, נדמה לי, רק מתחום הביטחון והאוצר.
זבולון אורלב: יש סיכוי עכשיו שתתמכי בגדעון סער להיות ראש הממשלה.
רונית תירוש: אני לא מכוונת בשמות---
גדעון סער: אני תומך בהמשך כהונת ראש הממשלה הנוכחי.
רונית תירוש: אני לא נכנסת לפוליטיקה, אבל באמת ובתמים, לא בציניות, למרות שיש לדברים שלי היבטים פוליטיים, אני באמת מתכוונת למה שאני אומרת, צר לי שכמעט כל ראש ממשלה כשהוא בא להיבחר, שם את החינוך בראש סדר העדיפויות וכפי שאמרתם, אף אחד לא מתווכח איתו וכולם מסכימים, והראיה היא שברגע האמת התקציב מקוצץ לטובת ביטחון מדינת ישראל.
רונית תירוש: אז ברגע שלא רק נפנים שהביטחון הלאומי והחברתי---
דב לאוטמן: אבל צריך לומר שתקציב החינוך לא קוצץ והמיליארד וחצי שקל נלקחו מ---
רונית תירוש: אני מברכת על כך.
דב לאוטמן: זה בזכות שר החינוך.
רונית תירוש: אני לא רק מכוונת לאי-קיצוץ, אני גם מכוונת לדברי יושב הראש של ועדה זו, שאמר, ובצדק, שצריך להוסיף תקציבים בהיקפים של מיליארדים על מנת לעשות את המהפכה, ואני חושבת שרק מי שמבין לפרטי פרטים את הבעייתיות ורואה שאכן הביטחון הלאומי חברתי שלנו מתחיל בחינוך, יש סיכוי שלא רק ייאמר, גם ייעשה, וברכות לך, פרופסור יונת, על שאת מודל עבורנו.
זבולון אורלב: תודה רבה לחברת הכנסת רונית תירוש.
זבולון אורלב: פרופ' מיכאל סלע, הנשיא לשעבר של מכון וייצמן ומי שקיבל מחמאות מפרופ' עדה יונת, שבימי מצוקה אפשר לה לקיים את המעבדה ואת המחקר.
מיכאל סלע: אני אתחיל ישר מעוד פעם שאני מברך את פרופ' יונת.
מיכאל סלע: צריך בשביל זה התמדה, אופטימיות, קצת מזל אבל רק כשהמח מוכן לזה.
מיכאל סלע: אני חושב שזו דוגמה ומודל שיכול להיות לכל מדען מוצלח.
מיכאל סלע: אני מסכים עם כל מלה שאמר שר החינוך, בגלל זה אני לא אחזור לבעיה התקציבית, אפשר לראות את חצי הכוס הריקה או את חצי הכוס המלאה, אני בכל זאת שייך לאלה שמאוד גאים על כל ההישגים ללא כל פרופורציה של המדע והמחקר בישראל.
מיכאל סלע: לא רק בביטוי שבא די מאוחר שפתאום יש לנו, אנחנו כבר לא יכולים לבכות על אנטישמיות ואפליה בקשר לפרסי נובל, כי אם יש שמונה פרסים למדינה של שבעה מיליון, אז כמה פרסים היו צריכים להיות בצרפת או בגרמניה, שלא לדבר על אמריקה, אבל אני חושב שזה נהדר שעדיין קשה מאוד להתקבל למכון וייצמן לעשות תואר שני או שלישי, כי יש אנשים שחונכו עוד קודם, אבל הסכנה כלפי העתיד היא נוראית ואנחנו מחכים לשיפור המצב אבל לא מחכים בלי לעשות כלום, ואני לא יודע, אתם כולכם יודעים שבמכון הוחלט לקחת כל שנה ארבעים מורים במדעים ומתמטיקה והם מקבלים חופשה ללא תשלום מבית הספר והם עובדים ומקבלים משכורת מהמכון, ובמשך שנה או שנתיים מגיעים ומקבלים תואר של מוסמך למדעי טבע ממכון וייצמן, ללא תזה.
מיכאל סלע: ארבעים שנה, בעשר השנים הבאות זה 400, 400 מתוך 1,200 כשחלק ייצא לפנסיה גם כן, כאשר בצורה זו באופן משמעותי רוצים לשפר.
מיכאל סלע: וגם בנושא נשים, מיוזמה של הנשיא שלנו יש מלגה נוספת, שכל אישה מדענית.
מיכאל סלע: .. הרי מישהו אמר שיש פחות נשים בלימודים גבוהים, זה לא נכון, מספר הנשים שמסיימות דוקטורט שווה ועולה על הגברים ואחר כך זה נעלם.
מיכאל סלע: אני קצת גאה כי אני חושב שחמש הפרופסוריות הראשונות במכון וייצמן שהיו במועצת פרופסורים, כולם תלמידים שלי, כך שהייתי מוכר כפמיניסט, אבל תמיד טענתי מה שפרופ' רות ארנון אמרה בפורום בין לאומי בברלין, היא לא רוצה יחסים מיוחדים, היא רוצה רק שוויון זכויות, לא רוצה לקבל קידום כי היא אישה, היא רוצה רק שיכירו בה.
מיכאל סלע: ודבר אחרון, לנו יש שיטה שכל שנה נותנים 10 או 11 מלגות לנשים שהן כבר מאוד מוצלחות והתקבלו באוניברסיטאות הכי טובות בעולם, אבל התוספת הזו מרשה להן לקחת את הבעל שהוא בקביעות בצבא, או כל מיני... זה לא רק למכון וייצמן, זה לכל המדינה.
מיכאל סלע: אני חושב שזו פעם ראשונה מ-11 רק 3 נשים היו ממכון וייצמן.
מיכאל סלע: אבל זה בקטן.
מיכאל סלע: אלה למעשה שתי דוגמאות ואני מסיים שוב עם פרופ' יונת, כי עם עדה יש לי רומן של עשרות שנים ואני רוצה להגיד, אני הייתי לפני נסיעה לכינוס במוסקבה ואני מקבל שוב מפרס נובל בקשה להמליץ, אז אני מצלצל לעדה, יש לי שוב, אז היא אומרת 'כשתחזור, אולי כבר נדבר על זה', היא אומרת לי שהיא עוד לא ידעה אז, אבל אחרי כמה ימים, כשהייתי בסין, פתאום אני שומע שמישהי בשם עדה יונת קיבלה פרס.
מיכאל סלע: אז מזל טוב.
מיכאל סלע: וברוח טובה ובאופטימיות, אני קודם כל מאחל לשר החינוך שיצליח במאמצים שלו, וכולכם, וראש המדע והטכנולוגיה, וכמובן שר המדע והטכנולוגיה ושר החינוך, כי הכל מתחיל מהחינוך.
מיכאל סלע: ברגע שאתם תתחילו להתגבר על הרצון לגמור דברים בקדנציה אחת, העולם יהיה יותר טוב.
מיכאל סלע: תודה רבה.
זבולון אורלב: אפשר בקלות להשיג את זה, רק תבטיח לנו כמה קדנציות.
זבולון אורלב: יש פה בחדר רק שני אנשים שהם היו גם יושבי ראש ועדת מדע וטכנולוגיה וגם יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות, אז אחד מהם זה אני, והשנייה זאת חברת הכנסת לשעבר ויושבת ראש ועדות החינוך והמדע לשעבר, גב' מלי פולישוק בלוך, בבקשה.
מלי פולישוק בלוך: פרופ' יונת, כשאני שמעתי על הפרס שזכית בו, אני התרגשתי כאילו זו הייתי אני.
מלי פולישוק בלוך: אני לא יכולה להבין את זה, אבל זו היתה התרגשות של שבוע שאני לא יכולתי להירגע.
מלי פולישוק בלוך: מכל הסיבות שנאמרו פה, אני מודה לך על ההתרגשות ועל ההישג.
מלי פולישוק בלוך: אני מוכרחה לומר שכשדיבר פרופ' צ'חנובר נזכרתי בטקס שאנחנו עשינו לכבודו כשאני עוד הייתי בתפקידים שאתה ציינת והדברים שנאמרו פה נאמרו אז, ועברו חמש שנים, כמו שאמר השר, והדברים הולכים אחורנית ולא קדימה.
מלי פולישוק בלוך: אני לא חלילה רוצה לקלקל את החגיגה, אבל חשוב מאוד במקום הזה להגיד את הדברים לאשורם.
מלי פולישוק בלוך: אוהבים פה לדבר על המקורות והמקורות מספרים לנו שהבטיחו לאבותינו ארץ זבת חלב ודבש, והמון שנים אמרנו איפה הזבת ואיפה הדבש, כי אין פה כלום, כמו שנאמר.
מלי פולישוק בלוך: והגענו למאה ה-21 שהיא המאה שזבת חלב ודבש זה מה שיש לנו בין האוזניים.
מלי פולישוק בלוך: זה בדיוק זה.
מלי פולישוק בלוך: וסוף סוף הגענו לתקופה שמכירים ביכולות המיוחדות שלנו, שלנו פה בישראל, שלנו גם של העם היהודי כולו, אבל לפחות העיקר מתנקז פה, בואו ננצל את זה.
מלי פולישוק בלוך: אנחנו לא מנצלים את הפוטנציאל שיש בנו, אפילו לא מגרדים את הפוטנציאל, ואם אנחנו יודעים שפחות מחצי מהאוכלוסייה מגיעים בכלל לחשוב, לחלום על השכלה גבוהה, אז אנחנו לא עושים את העבודה שלנו כמו שצריך.
מלי פולישוק בלוך: ביקשה ממני פרופ' חגית מסר-ירון, שהיא נשיאת האוניברסיטה הפתוחה היום, להיות יושבת ראש אגודת הידידים של האוניברסיטה הפתוחה ולשמחתי מר דב לאוטמן הסכים להיות גם נשיא כבוד של אגודת הידידים, והסיבה שהסכמתי, כי אני רואה באוניברסיטה הפתוחה פוטנציאל לחבר את אותן האוכלוסיות שרחוקות מרחק מזרח ממערב מההשכלה הגבוהה; זה הערבים והחרדים והפריפריות הגיאוגרפיות והחברתיות.
מלי פולישוק בלוך: ויש לנו הזדמנות לקרב אותן, אם נעשה את העבודה כמו שצריך.
מלי פולישוק בלוך: אז ביום הזה, כשאני שומעת על הצעת החוק הממשלתית שחוזרת למיסוי מלגות מחקר, שוב, אני חוזרת כמה שנים אחורנית וגם אז, ב-2003 ו-2004, הציעה הממשלה את אותה הצעת חוק.
גדעון סער: יש כזאת הצעת חוק?
זבולון אורלב: לא, הממשלה רוצה להטיל מסים בלי החוק.
זבולון אורלב: היא טוענת שהחוק הקיים היום מחייב להטיל מסים.
גדעון סער: יש יוזמה פרטית שנועדה לעגן בחקיקה את הפטור.
גדעון סער: זאת אומרת היוזמה החקיקתית היא יוזמה חיובית.
זבולון אורלב: ממשלה לא צריכה חוק, היא פשוט מטילה את המס.
מלי פולישוק בלוך: אני אתקן את עצמי.
מלי פולישוק בלוך: הממשלה רוצה להטיל מסים על המלגות, ואני אז הגשתי הצעת חוק פרטית לביטול הרעיון הנואל הזה---
גדעון סער: לא יודע מי רוצה, אבל מי שרוצה לא יצליח.
מלי פולישוק בלוך: אז זה מה שאני רציתי לשמוע ואני שמחה שאתה אומר.
מלי פולישוק בלוך: דיברו פה על נשים.
מלי פולישוק בלוך: היום גם קראנו בעיתון דבר נוסף, שנשים מופלות לרעה בארץ, אפילו אפרטהייד הייתי קוראת לזה, כשהן יושבות מאחורנית באוטובוס.
מלי פולישוק בלוך: אז במצב כזה, שהפער בין פרס נובל בכימיה לבין נשים ב'אחורנית' באוטובוס, תראו איפה אנחנו חיים.
מלי פולישוק בלוך: הצעתי האחרונה לשר החינוך, אנא תגדיר את השם של המשרד שלך, שר החינוך וההשכלה הגבוהה.
מלי פולישוק בלוך: אני חושבת שהגיע הזמן להגיד את הדברים, ששר החינוך הוא גם השר להשכלה גבוהה.
מלי פולישוק בלוך: נוטים לשכוח את זה, וגם בחיפוש אחר מקורות כספים, משאבים, נוטים לשכוח את ההשכלה הגבוהה, ולכן אנא שנה את ההגדרה של התפקיד שלך לשר החינוך וההשכלה הגבוהה.
מלי פולישוק בלוך: ותודה רבה שוב לפרופסורים שזכו בפרס.
פרץ לביא: מכובדיי.
פרץ לביא: אני חייב לומר, עדה, הייתי בסיפור הזה קודם, בריגוש, הייתי אפילו בשטוקהולם, אבל כשנודע לי על הפרס שלך, החוויה היתה אפילו יותר עצימה.
פרץ לביא: אין ספק שמדובר בהישג אישי, בראש ובראשונה בהישג אישי.
פרץ לביא: פרופ' מיכאל סלע דיבר על ההישג הלאומי, 7 מיליון ו-8 פרסי נובל, 4 פרסי נובל, אני חושב שהמדד הוא אחר.
פרץ לביא: 8 פרסי נובל על 63 מיליון דולר תקציב הקרן הלאומית למדע.
פרץ לביא: לכך אין אח ורע לא רק במדינת ישראל, לא רק בעולם, אלא בגלקסיה.
פרץ לביא: אין מדינה שמקצה כל כך מעט משאבים למחקר בסיסי באוניברסיטאות שלה.
פרץ לביא: הצעתי לשר החינוך, לחשתי על אוזנו, כדאי שהממשלה תעשה מחווה למדע וכהוקרה על פרס הנובל תעלה את תקציב הקרן הלאומית למדע מ-63 מיליון דולר ל-100 מיליון דולר.
פרץ לביא: בצורה חד צדדית, לא לבקש מאומה מהאוניברסיטאות, פשוט כאיתות שיש הכרת תודה ויש באמת הכרה במצוינות במדע במדינת ישראל.
פרץ לביא: זה מאוד מעניין, בט"ו בשבט 1925, בטקס חנוכת הטכניון, מר מנחם אושיסקין, שהיה מהנדס מכרות, בנאום הפתיחה שלנו הוא אמר 'המדע הטהור והמדע השימושי הם שני הצדדים של אותה מטבע', ואז המטבע היתה מאוד עבה, המרחק ביניהם היה גדול.
פרץ לביא: אגב, הוא לא התכוון למדע השימושי ולמדע הטהור בטכניון, משום ששמונה חודשים לאחר הטכניון הוקמה האוניברסיטה העברית שהיא עבורו היתה המדע הטהור והטכניון היה המדע השימושי.
פרץ לביא: היום המרחק בין שני המדעים הללו הצטמצם, הוא כמעט לא קיים.
פרץ לביא: מדע בסיסי הופך בן לילה למדע שימושי והתגליות של פרופ' צ'חנובר והרשקו, ופרופ' עדה יונת, כמעט בן יום יהפכו לתרופות.
פרץ לביא: לכן אני חושב שהמדינה צריכה להתעשת והיא צריכה לשים את ההשכלה הגבוהה במקום הראוי לה.
פרץ לביא: עדה, תודה.
פרץ לביא: תודה על ההישג ותודה על המודל.
זבולון אורלב: לפני סיום, שוב נכבד את פרופ' עדה יונת לומר דברים.
עדה יונת: יש לי מעט מאוד לומר, אבל לפי דעתי הוא חשוב ברגע זה.
עדה יונת: אני נפעמת משני דברים שקרו פה בחדר היום; אחד מהם, מהרוח הכללית ששורה, כמו שאני מרגישה, על ההבנה בצורך של עידוד מדע, מחקר בסיסי וחינוך.
עדה יונת: זה לא רק מאנשים שבאו מבחוץ, גם מאנשים שמייצגים את הכנסת ואת הממשלה, ותודה רבה לכם.
עדה יונת: דבר שני, אני לא האמנתי, כמות הידע שכאן, וההבנה.
עדה יונת: אני מבינה, המדענים מדברים על יוביקוטין ועל ריבוזום, כך כאילו שזה יוצא להם מהשרוול, אבל כל השאר?
אברהם מיכאלי: שלחו לנו מצגת.
עדה יונת: לפני חודשיים בערך היתה תכנית בערוץ 1, אנשים הלכו ברחוב ושאלו מה זה ריבוזומים והתשובות היו מאוד מצחיקות, אחת מהן היתה 'תשאלו בכנסת, הם יודעים'.
זבולון אורלב: יש לך עוד מחמאות?
זבולון אורלב: חבל שהיושב ראש לא נמצא פה.
זבולון אורלב: נעביר לו את זה.
זבולון אורלב: אנחנו מוקלטים וייצא פרוטוקול, זו ישיבה מסודרת.
זבולון אורלב: נפרסם את הדברים האלה.
ציפי חוטובלי: פרופ' יונת, אשמח אם תוכלי בכל זאת לומר משהו לגבי המחסומים שעומדים בפני נשים היום, מה אפשר לעשות כדי לעודד נשים להיכנס היום למסלול המחקרי הארוך שבסופו ההצלחה שאת הבאת?
עדה יונת: מה שאני יכולה לומר זה רק ממה שעובר עליי.
עדה יונת: אני לא עשיתי שום מחקר בכיוון הזה, אני כן רואה בנות צעירות, אני כן רואה מדעניות צעירות.
עדה יונת: הבנות הצעירות באות ושואלות, 'האם בכלל אפשר לעשות דברים כאלה, האם בכלל אפשר להיכנס למדע?
עדה יונת: ' העולם עדיין לא תומך בזה ללא הפסק, וזאת גם מהסיבה של חינוך, או דרך מחשבה כללית, שנשים לא צריכות ללכת למדע, וגם מהסיבה שעדיין, אפילו במוסדות ממשלתיים, אפילו במוסדות שעובדים בהם אקדמאים, כמו בתי חולים, נשים מקודמות יותר לאט ושכרן יותר נמוך.
עדה יונת: אי אפשר לומר את זה באופן כללי, אבל אפשר להסתכל מקרה-מקרה.
עדה יונת: אז את החלק השני בוודאי צריך לתקן, על זה אין ויכוח, ואת החלק הראשון, למה בנות לא הולכות למדע, שזה גם קשור לחלק השני, אבל גם למצב הרוח הכללי או לתדמית הכללית של בנות, את זה אני לפחות מנסה קצת לשנות, בזה שאני מדברת איתן, גם עם חוקרות צעירות, וגם עם נערות בבית ספר, ולא תאמינו, אני מקבלת מכתבים מכיתה ג', ועשתה עליי עבודה ילדה ששמה יעל, בכיתה ב', והיא סיפרה לי שזה מאוד הצליח לה.
עדה יונת: אז אני חושבת שאחד מהדברים הטובים שקרו בגלל הפרס הזה, זאת החשיפה העצומה שאני לא דמיינתי אותה ולא חשבתי עליה, וההבנה הגדולה הרבה יותר, זה שאנשים כבר אומרים את המלה ריבוזום וצוחקים, גם כשהם לא צוחקים זה בסדר, אבל יש יותר הבנה למדע.
עדה יונת: אני מקווה שזה גם ישנה את תנאי ההעסקה, גם את התדמית הכללית וגם שיותר בנות, שלפי דעתי הרבה מאוד פעמים יכולות להיות מדעניות מצוינות, כן תלכנה למדע.
עדה יונת: תודה.
זבולון אורלב: שוב, באמת תודה רבה, ואין ספק שהפרס הזה הוא לא רק הישג אישי ונותן תקווה אישית לאנשים, אבל יש לו השפעות חברתיות.