GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק שיחור: אין שכבות אוטונומיות בחברה הסינית, בגלל שלא הייתה חברה אריסטוקרטית, בגלל שלא היה ממסד דתי כנסייתי, וכשאנחנו מסתכלים על האליטה של היום, האליטה הסינית של היום היא אליטה שבסך הכול מאוד הומוגנית, אין אלטרנטיבה אידיאולוגית היום, ופה אני רוצה להגיד משהו מאוד פרובוקטיבי, שאני יודע שכשאני אומר את זה בחוץ לארץ לפעמים האנשים קופצים, אני אומר שבתקופתו של מאו צ'ה טונג סין הייתה, במרכאות כפולות ומכופלות, יותר דמוקרטית מאשר היא היום.
יצחק שיחור: למה?
יצחק שיחור: משום שהיה שם הרבה יותר פלורליזם פוליטי, בגלל שהייתה אלטרנטיבה אידיאולוגית, היה מאבק בלתי פוסק בין שני קווים, שתי מגמות אידיאולוגיות, היום אין מאבק כזה.
יצחק שיחור: יש מאבקים, אלה מאבקים פרסונליים, לא כל כך מאבקים אידיאולוגיים.
יצחק שיחור: הזכרתי קודם את ההתפתחות הכלכלית, ככל שסין מתפתחת יותר היא גם משתמשת, משקיעה הרבה יותר באמצעים טכנולוגיים לפיקוח על האוכלוסייה שלא היה לה אף פעם דבר כזה, כלומר טכנולוגיות של פיקוח על האינטרנט, על אמצעי התקשורת, תופעה שאנחנו הולכים לראות אצלנו, מצלמות.
יצחק שיחור: בסין יש מיליונים של מצלמות בכל מיני מקומות, כשהסינים עוקבים אחרי מה שקורה.
יצחק שיחור: במילים אחרות, הפיתוח הכלכלי הסיני וההומוגניות התרבותית מובילים לכיוון שהוא היום כיוון לטעמי יותר טוטליטרי מאשר אפילו אוטוריטארי כפי שהיה קודם לכן.
יצחק שיחור: נשארה עוד נקודה אחת, שאני אולי אדלג עליה, זה השינוי במעמד הבינלאומי של סין.
יצחק שיחור: אני רק אסיים ואומר שהרבה אנשים מתייחסים למה שמתרחש בסין ב-30 השנים האחרונות בתור איזה שהוא נס, בתור משהו שהוא חריג.
יצחק שיחור: מי שמכיר את הספרים של פרל באק יודע שזה שונה לחלוטין, מה שקורה היום בסין.
יצחק שיחור: המציאות היא שתקופת השפל של סין, נגיד ממלחמת האופיום 1839 ועד 1979, כאשר התחילו הרפורמות, זה החריג, זאת הייתה החריגה, כי לפני זה וגם אחרי זה סין למעשה חוזרת למלא את מקומה החשוב בזירה הבינלאומית ובמערכת הבינלאומית, כך שאין כאן שום נס.
יצחק שיחור: ההבדל העיקרי, לטעמי, הוא, וכאן זה מתחבר לעניין הבינלאומי, שבעוד שמעמדה הבינלאומי של סין בעבר שהיה מבוסס בעיקר על עוצמה כלכלית תרבותית וכך הלאה, לא צבאית, בשום אופן לא, אבל זאת הייתה עוצמה אזורית והשינוי הוא שהיום העוצמה הזאת מתפשטת בעצם לכל העולם וסין הופכת להיות מעצמה גלובלית.
יצחק שיחור: תודה רבה.
רחל גרשוני: תודה רבה לפרופ' שיחור.
רחל גרשוני: ניכרת בך ההתלהבות והיינו יכולים לשמוע אותך שעות, אבל מה לעשות.
רחל גרשוני: המרצה הבאה קרובה לליבם של כל מי שמתעסק עם אוכלוסיית העובדים הזרים במדינת ישראל, הגב' מרים קוסאי, נספחת לענייני עבודה בשגרירות הפיליפינית.
רחל גרשוני: גב' קוסאי נמצאת בישראל מאז פברואר 2007 והיא עבדה בשליחות משרד העבודה והתעסוקה של הפיליפינים במשך 38 שנים.
רחל גרשוני: לפני כהונתה בישראל היא שימשה בהונג קונג, במלזיה ובסינגפור.
רחל גרשוני: לגב' קוסאי יש תואר MA בתחום העבודה והפיתוח מהמכון הבינלאומי ללימודים חברתיים בהאג שבהולנד, במהלך תקופת העבודה שלה בישראל גב' קוסאי באמת, כולנו יודעים, עמדה כחומה בצורה להגן על עובדים פיליפינים מפני ניצול ולסייע להם, היא גם פיתחה מערכת יחסים בונה עם הממשלה ועם ארגוני הסיוע וקידמה המון פרויקטים מועילים.
רחל גרשוני: מכיוון שהיא עוזבת אותנו עוד מעט, אני נוטלת הזדמנות זו להביע הערכתנו אליה.
מרים קוסאי: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) חברת הפרלמנט המכובדת, אורית זוארץ, שגריר הפיליפינים בישראל, הוד מעלו גנרוסו ד.ג.
מרים קוסאי: קלונגה, גב' רחל גרשוני, מתאמת המאבק בסחר בבני אדם, ד"ר מירב שמואלי מהמשרד לתיאום המאבק בסחר בבני אדם, פרופסור יצחק שיחור מהאוניברסיטה העברית, ירושלים, ואוניברסיטת חיפה, עמיתי בשגרירות הפיליפינים, סגן הקונסול לורנזו ריס ג'ונגקו IV, אורחים מכובדים, גבירותי ורבותי, שלום ואחר צהריים טובים.
מרים קוסאי: אני שמחה להצטרף אליכם כן בכנסת לסמינר זה.
מרים קוסאי: תודות מיוחדות לחברות הכנסת אורית זוארץ ורחל גרשוני עבור ההזמנה הנדיסבה.
מרים קוסאי: אני אסירת תודה לשגריר שלי, הוד מעלתו גנרוסו ד.
מרים קוסאי: קלנגו, עבור העידוד וההנחיה שלו.
מרים קוסאי: לחלוק עמכם היבטים של התרבות הפיליפינית, הינה הזדמנות נפלאה לקדם מודעות חברתית קרב אנשים מתרבויות שונות היוצרים קשר הדדי, פועלים וחיים בקהילה כגון ישראל.
מרים קוסאי: ממודעות תרבותית משפיעה על ההתנהגות, אמונות וקשרים של הפרט, ומספקת ראליזציה של הסכנות של סטריאוטיפים, גזענות ודעות קדומות.
מרים קוסאי: הדבר חשוב לתקשורת בין אישית וסולל את הדרך לקשרים בין לאומיים טובים יותר.
מרים קוסאי: ישראל הינה מדינה דמוקרטית עבור מהגרים.
מרים קוסאי: הכרת התרבות של מהגרים הינה חיונית עבור ישראל מאחר והיא מייצגת נושאים של מהגרים, כולל סחר בבני אדם.
מרים קוסאי: ידע זה הינו חיוני לצורך מסעות להגברת מודעות.
מרים קוסאי: הוא עוזר לבניית היכולת של אלו העוסקים עם מהגרים, תיקים של סחר בבני אדם וקורבנות פגיעים.
מרים קוסאי: לפני שאדון בתרבות הפיליפינית, הרשו לי לספק לכם את העובדות הבסיסיות בנוגע לפיליפינים.
מרים קוסאי: הפיליפינים, הנקראים על שם המלך פיליפ ה- II מספרד בשנת 1543, הינו ארכיפלג הבנוי מ- 7,107 איים, התחומים בים סין, האוקיינוס השקל, וים סלבס.
מרים קוסאי: הם מחולקים גיאוגראפית לשולה איים מרכזיים: לוזון, ויזיאס ומינדאנאו.
מרים קוסאי: העיר הבירה היא מנילה.
מרים קוסאי: המדינה שלנו עשירה במשאבים טבעיים, מרבצי מינרלים, צמחים אקזוטיים ופאונה של ציפורים מיוחדות, צמחים, חיות וחיות ים, ונוף מרתק.
מרים קוסאי: במדינה אקלים ימי אופייני, לרוב חם ולח, עם ממוצע סביב 25 מעלות צלזיוס.
מרים קוסאי: סביב 19 טייפונים מגיעים לאזור באחריות הפיליפינים בכל שנה.
מרים קוסאי: כלכלת הפיליפינים עוברת בהדרגה מכלכלה חקלאית לשירותים וייצור.
מרים קוסאי: מתוך יותר מ- 92 מליון תושבים בפיליפינים, 12.5 מליון חיים ועובדים מעבר לים.
מרים קוסאי: במזרח התיכון נמצאים 2 מליון פועלים פיליפינים, עם קרוב למליון בערב הסעודית בלבד.
מרים קוסאי: בישראל, ישנו מספר מוערך של 39,000 פיליפינים.
מרים קוסאי: הפיליפינים הינה מדינה נוצרית בעיקרה.
מרים קוסאי: פרוטסטנטים, יהודים, בודהיסטים ומוסלמים ואחרים נהנים מחופש דת כפי שמובטח על ידי החוקה.
מרים קוסאי: הפיליפינים מורכבת מ- 80 מחוזות, 60 קבוצות אתניות, ומדברים בה 70 עד 80 דיאלקטים.
מרים קוסאי: לכל מחוז מנהגים ושפה או דיאלקט שונים.
מרים קוסאי: פיליפינו ואנגלית הן השפות הרשמיות.
מרים קוסאי: הרשו לי להוליך אתכם דרך כמה עובדות לגבי התרבות החייב, עשירה, יפהפה וצבעונית שלנו.
מרים קוסאי: כמו התרבות היהודית המפגינה עירוב של גזעים שונים, תרבות הפיליפינים הינה איחוד של מגוון תרבויות, שעוצבו על ידי מורכבויות ההיסטוריה של המדינה שלנו.
מרים קוסאי: ועדיין, התרבות הפיליפינית הינה ייחודית באופן מובחן בפני עצמה.
מרים קוסאי: השפעות תרבותיות מגוונות אלו גלויות לעין בערכים שלנו – מוזיקה, ריקודים, מאכלים, שפה, ביגוד, מסורת, אמונות, מקצועות, ואתיקה – המקיפים את מכלול דרך החיים של האנשים.
מרים קוסאי: מרבית ממה שהזכירה ד"ר שמואלי בדבריה על התרבות האסייתית יהיה רלוונטי במידה מסוימת גם לתרבות שלי.
מרים קוסאי: התרבות שלנו הועשרה בכל שלב של ההיסטוריה של המדינה, החל מקשרי הסחר שלה עם סוחרים הודו- מלאיים וסוחרים סיניים, עד לכיבוש הספרדי והחוק האמריקאי.
מרים קוסאי: השפעתה של הודו בולטת בשפה שלנו ובכבוד של לשאת באדישות כאב וקבלת נקודת מבט של גורל על החיים.
מרים קוסאי: המסורת המלאית נראית בבתים המוקדמים שלנו, מזון וערכי משפחה של כבוד למבוגרים.
מרים קוסאי: ההשפעות הסיניות בולטות במזון שלנו, משחקים, תכונות של קרבת דם, כבוד למבוגרים, חסכנות ועבודה קשה.
מרים קוסאי: השפעות היספאניות הגיע באמצעות הקולוניזציה הספרדית במשך יותר מ- 300 שנים ונמצאות באופן הברכה הבסיסית שלנו של "קומסטה?" ("מה שלומך?").
מרים קוסאי: זו נגזרת מהמונח הספרדי "קומו אסטה?", בשמלות הפיליפיניות שלנו, כגון הפרנוס המעורבים שלנו, הריקודים ומוזיקה המלווה על ידי גיטרה, או רונדלה.
מרים קוסאי: ישנה השפעה קולינרית חזקה על המנות הפיליפיניות, 80% מתוכן הינן ממוצא ספרדי.
מרים קוסאי: מורשות היספניות נמצאות בשמות משפחה בפיליפינים, שמות של רחובות, ערים ומחוזות, וספירת המספרים.
מרים קוסאי: ישנה הטבעה על תכנון ארכיטקטוני של כנסיות, מבנים ממשלתיים, אוניברסיטאות ובתים בסגנון היספאני.
מרים קוסאי: אבל ההשפעה הספרדית החשובה ביותר בתרבות שלנו נמצאת באמונה הנוצרית, שאומצה על ידי אבותינו.
מרים קוסאי: לאחר שהספרדים הגיעו לאמריקה, השפעות אלו ערבבו את המזרח והמערב.
מרים קוסאי: החוקה וצורת הממשל הדמוקרטית שלנו בנויות בהתאם למערכת של ארצות הברית.
מרים קוסאי: השכלה הינה מורשת אמריקאית חשובה לפיליפינים, שכוללת את הלמידה של שלושת המרכיבים: קריאה, כתיבה ואריתמטיקה.
מרים קוסאי: מסיבה זו, בפיליפינים ישנו שיעור גבוה של אוריינות.
מרים קוסאי: תרבות הפופ האמריקאית משפיעה על המוזיקה המודרנית שלנו, האהבה לבגדים, מזון מהיר וסרטים.
מרים קוסאי: חובה עלי להזכיר את אהבתינו לספורט האמריקאי המרכזי : כדורסל.
מרים קוסאי: כמובן, השפה האנגלית היא המורשת האמריקאית הבולטת ביותר על המדינה והעם שלנו, והיא משמשת באופן נרחב בבתי ספר, בתי משפט ומשרדי ממשלה, לתקשורת בסיסית ובעסקאות מסחריות.
מרים קוסאי: השפעות תרבותיות אלו ודבקות בערכים הומאניים אוניברסאליים מעצבים באופן עיקרי את דרך החיים של הפיליפינים, ערכיה ותכונותיה.
מרים קוסאי: אבל מה מייחד את ערכי התרבות של הפיליפינים?
מרים קוסאי: האבחנה היא במובן הזיהוי והדירוג של הערכים הדומיננטיים שלנו בהקשרים כגון היסטוריים, חברתיים, כלכליים, פוליטיים, מוסריים ודתיים.
מרים קוסאי: בלב ערכי התרבות הפיליפיניים נמצאת המשפחה, מרכז המבנה החברתי.
מרים קוסאי: החיים של הפיליפיני סובבים סביב משפחתו, המורכבת לא רק מהורים וילדים אלא ממשפחה מורחבת עם קרבה בילטרלית.
מרים קוסאי: ההשפעה של המשפחה מקיפה את השאיפות האישיות, בריתות חברתיות, פעילויות כלכליות ויוזמות עסקיות, ואפילו קשרים פוליטיים.
מרים קוסאי: המשפחה היא המקור לדבקות חברתית בשבט, קהילה וחברה.
מרים קוסאי: מעבר לכך, המשפחה היא מערכת התמיכה המרכזית בזמנים קשים וטובים.
מרים קוסאי: תושב הפיליפינים מביט לעבר המבוגרים ממנו לצורך הנחייה בכל היבט של חייו.
מרים קוסאי: פעמים רבות הורים בפיליפינים מספקים הגנה לילדים שלא נישאו.
מרים קוסאי: קרובי משפחה עוזרים לטפל במבוגרים ובחולים בנוחות של ביתם.
מרים קוסאי: אכן, מתן טיפול הינו כמעט מעשה טבעי לפיליפינים.
מרים קוסאי: משפחות נהנות ממפגשים מידיים בימי הולדת, חגים, סיום לימודים, ימי שנה, ובעיקר, בחג המולד ובשנה החדשה.
מרים קוסאי: השהות עם המשפחה באירועים אלו מהווה סדר עדיפות גבוה עבור הפועלים מעבר לים שלנו.
מרים קוסאי: משפחתיות זו מוטמעת רוח שלנו, תמיכה קהילתית וידידות, בייחוד בעיתות מצוקה.
מרים קוסאי: התפוצה הפיליפינית מפגינה במונחים אמיתיים, על ידי הושטת עזרה לשותפים במצוקה ולבית בזמנים של אסון ומצוקה.
מרים קוסאי: קשור לערך זה הינו מנהג נתינת המתנות לחברי משפחה וקרובים כדי לחלוק בשפע ובברכה.
מרים קוסאי: להיות אדם ירא שמים הוא מרכיב בסיסי עבור התרבות הפיליפינית כל הנוגע לאמונה.
מרים קוסאי: מגיל צעיר, תושב הפיליפינים לומד לאמץ את הערך המוערך מאוד של אמונה באל.
מרים קוסאי: דתיות זו מספקת עוגן מוסרי עבור פיליפינים הנתקלים במשברים ובקשיים.
מרים קוסאי: הוא מקבל את כוחו ואופטימיות על ידי הסתמכות על אמונתו באל.
מרים קוסאי: ביום החופש שלו מהעבודה, הדבר הראשון שאזרח הפיליפינים עושה הוא ללכת לכנסייה.
מרים קוסאי: ודאגות אחרות מקבלות מקום משני לכך.
מרים קוסאי: לפיליפינים כבוד תרבותי ייחודי מאוד למבוגרים המסורת שלנו של מאנו פו (לקיחת היד של המבוגר והבאתה למצח שלך) הינה מחווה של כבוד בעת פגישה ופרידה.
מרים קוסאי: השימוש ב—"פו" ו- "אופו" הינו הבעות של כבוד באת מתן מענה לאנשים המבוגרים שלנו.
מרים קוסאי: אל אח או קרוב מבוגר יותר פונים בהתאם כאל "קויה" (או "אח גדול") או "אטה" ("אחות גדולה").
מרים קוסאי: דודים ודודות מברכים באותו כבוד.
מרים קוסאי: קבלת החלטות ומשמעת מועברים לחברים מבוגרים יותר של המשפחה.
מרים קוסאי: ילד הנדחף לשיחה בין חברים מבוגרים של המשפחה מבצע מעשה של חוסר כבוד.
מרים קוסאי: כבוד למבוגרים מובע גם בשימוש הנהוג בתארים אקדמיים, מקצועיים או של כבוד ושם המשפחה של האדם, לא בשמו הפרטי או בכינוי של האדם, אלא אם כן הנך מוזמן לעשות זאת.
מרים קוסאי: נשים בפיליפינים נחשבות מאוד בחרה.
מרים קוסאי: הן זוכות למעמד זהה לשל גברים, בבית ובעבודה, כולל בעסקים ובפוליטיקה.
מרים קוסאי: הפיליפינים הינם מכניסי אורחים.
מרים קוסאי: נסו לבקר בבית בפיליפינים.
מרים קוסאי: המארח יבקש מכם תחילה לאכול ויציע לכם את המיטב שביתו יכול להציע, אפילו את מיטתו עבורכם כדי לישון עליה.
מרים קוסאי: תכונה זו של הכנסת אורחים הודגמה באופן הטוב ביותר על ידי הפיליפינים ליהודים כשקהילת הפיליפינים פתחה את דלתותיה והציע מקלט ליהודים שנמלטו מהשואה באירופה בשנת 1940.
מרים קוסאי: נשיא הקהילה מנואל ל.
מרים קוסאי: קואנזון אישר הנפקת אשרות ליהודים כדי לאפשר להם לברוח לפיליפינים.
מרים קוסאי: מעבר לכך, מתקני דיור הוקמו עבור הפליטים היהודים.
מרים קוסאי: כעדות לפעולת חמלה זו, עומדת כעת בראשון לציון אנדרטה של דלת פתוחה.
מרים קוסאי: קשר הידידות בין הפיליפינים וישראל ועמה שגשג במשך השנים.
מרים קוסאי: מעולם לא הייתה בעה של אנטישמיות בפיליפינים.
מרים קוסאי: השנה מציינים את שנת היובל לייסוד הקשרים הדיפלומטיים בין הפיליפינים וישראל.
מרים קוסאי: כעם, הפיליפינים ידועים כחביבים וסלחניים מאוד, לעיתים מתרפסים, ועדיין רגישים לעלבונות, לאפליה גזעית ולביקורת, דבר המונע על ידי אמור פרופריו שלנו (או תחושת ההערכה עצמית, או גאווה) הנוגעת לערכי הפקיקיסמה (או חברות) ואטונג נג לוב (או חוב התודה).
מרים קוסאי: פקיקיסמה מתואר כמצב של אינטראקציה, הנעה מאדיבות לאדם הבודד, וממשיכה ליחס לכלל, עם נאמנות ושמירה על הרמונה.
מרים קוסאי: הערך של אוטנג נג לוב הוא לגמול טובה לכל טובה או מעשה אמיתי או נתפס.
מרים קוסאי: הייה (או תחושת בושה) הם ערך נפוץ המשפיע על התנהגות הפרט לעשות כל דבר כדי לשמור את שמו או כבודו שלו ושל משפחתו.
מרים קוסאי: בכל הנוגע לערכי עבודה בפיליפינים, אנו אנשים העובדים קשה מאוד.
מרים קוסאי: בהינתן התמריצים הנכונים ויחס אנושי מתאים, העובד הפיליפיני הינו נאמן לעבודתו ולמעסיקו.
מרים קוסאי: הרחבת שעות העבודה מעבר למחויב אינו נושא בעייתי לפיליפיני, מלבד היכן שישנו מרכיב של התעללות.
מרים קוסאי: עובד פיליפיני מרגיש בנוח ביותר במערך ביתי, כמו במשפחה.
מרים קוסאי: לכן הדגשת תחושה של ביחד תסייע, כגון תפילות, פעילויות פנאי, חלוקת חששות ושירה.
מרים קוסאי: עובד פיליפיני לרוב שר בעבודה, מאחר ומוזיקה היא הנשמה שלו.
מרים קוסאי: עובד פיליפיני רואה בממונה עליו כסוג של הורה.
מרים קוסאי: הוא מעריך עמדה נוקשה של קשרי עבודה טהורים ומקצועיים.
מרים קוסאי: כבוד לממונים הינו היבט קרוב לכבוד למבוגרים.
מרים קוסאי: קריאה לממונה על בסיס שם פרטי אינה נוהג מקובל.
מרים קוסאי: הפיליפינים שומרים על מבנה והירארכיה בעבודה.
מרים קוסאי: פיליפיני מעריך את הקשרים שלנו.
מרים קוסאי: הוא אינו נוטה לעימותים.
מרים קוסאי: להצביע או לנופף באצבע לעבר אדם פיליפיני הינו דבר פוגעני, כמו גם שימוש בכיפוף האצבע כדי לקרא לו.
מרים קוסאי: העלאת הקול מובילה לויכוחים לוהטים.
מרים קוסאי: עמידה עם הידיים על המותניים מצביעה על כעס או אי שביעות רצון.
מרים קוסאי: בשיחה, מגע ישיר ולא עקיף הוא הנורמה.
מרים קוסאי: הפיליפינים שומרים על מרחק אישי של אורך זרוע זה מזה, ובשיחה עם אדם זה, המרחק גדול יותר.
מרים קוסאי: העובד הפיליפיני הינו בעל חמלה ומחדיר רמות עמוקות של אמפתיה לאדם אחר, אך מצפה לכבוד הדדי ולנאמנות.
מרים קוסאי: הוא מעריך את כבודו, יושרו, מוכן לוותר על נוחות ומותרות חומריים עבור חופש, צדק ושוויון.
מרים קוסאי: הפיליפינים הינם חמים, דואגים וידידותיים.
מרים קוסאי: תחושת השמחה וחוש ההומור גלויים בגישתם האופטימית לחיים וקשייהם.
מרים קוסאי: ההשפעות התרבותיות השונות עיצבו אופי פיליפיני היכול להסתגל במידה ניכרת לתרבויות אחרות, כפי שבאפשרותכם לרעות כעת.
מרים קוסאי: לדוגמה, למידת השפה העברית והסתגלות למאחלים המקומיים ולמנהגים אחרים של ישראל היו קלים לפיליפינים.
מרים קוסאי: כמהגרים לישראל, הפיליפינים הם גם סוכנים של החלפת תרבויות: הם מגיעים עם תרבות משלהם.
מרים קוסאי: עם שובם למולדתם או מעברת למדינה אחרת, הם ייקחו איתם את הערכים התרבותיים שלמדו או אימצו בישראל.
מרים קוסאי: כך נוצרת העברה של תרבויות.
מרים קוסאי: אנו חיים זה לצד זה בסביבה רב תרבותית בישראל, ללא קשר למדינה ממנה הגענו או לתרבות בה גדלנו, מאחר וכל עוד ישנו כבוד זה לזה, לא יהיו גבולות כלשהם בנינו.
מרים קוסאי: אני מקווה, שבאמצעות הרצאה זו, תרמתי למודעות שלכם לגבי התרבות הפיליפינית.
מרים קוסאי: תודה רבה.
מרים קוסאי: בפיליפינים אנחנו אומרים מאבוהיי ומרמין סלאמת.
רחל גרשוני: אנחנו מודים לגב' מרים קוסאי עבור הרצאה ממש נפלאה.
רחל גרשוני: הגענו לאחד מהחלקים הכי מרתקים של הכנס הזה, אלה אנשים שנעו בין תרבויות.
רחל גרשוני: למה זה מעניין?
רחל גרשוני: משום שכל אדם שנע בין תרבויות חווה על בשרו את הקונפליקטים התרבותיים.
רחל גרשוני: כל הדברים שעליהם דיברו דר' שמואלי, מרים קוסאי וגם פרופ' שיחור, אדם שנע בין תרבויות חש אותם.
רחל גרשוני: אני, כמי שעברתי בין התרבות בארצות הברית לתרבות הישראלית, יכולתי להאריך בדבריי אבל לא אעשה כן.
רחל גרשוני: אני רוצה להציג את הפאנליסטים.
רחל גרשוני: ראשית גב' קייסי גונן, שנולדה בתאילנד, נשואה 8 שנים ומתגוררת בישראל 6 שנים.
רחל גרשוני: מר גילי שיינר, ישראלי שהתאמן מגיל צעיר בקונג פו, זו אמנות הלחימה הסינית, ואחרי שירות צבאי עבר להונג קונג לתקופת אימונים אינטנסיבית, נחשף לאורח החיים הסיני שם, חזר לישראל ללמוד בחוג ללימודי מזרח אסיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית, ולאחר מכן בילה את רוב הזמנו במזרח הרחוק ובמיוחד בסין.
רחל גרשוני: בשנת 2007 הוא התגורר בקון מינג, בירת מחוז יונאן שבדרום מערב סין.
רחל גרשוני: הוא התחתן עם אישה סינית והם מתגוררים בישראל כעת, הוא עדיין מדריך טיולים בסין.
רחל גרשוני: נשמע קודם מגב' גונן.
קייסי גונן: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי)      שלום.
קייסי גונן: ראשית כל, אני כאן לא כנציגה של השגרירות התאילנדית או משהו דומה.
קייסי גונן: אני חושבת שאני כמו ישראלית כבר.
קייסי גונן: ראשית כל, תודה לך, רחל, על שהזמנת אותי לכאן היום.
קייסי גונן: ואני מתאילנד, נשואה לאדם נפלא, אדם ישראלי.
קייסי גונן: וכמו כן כעת אני עובדת עם קו לעובד, עוזרת לעובדים מהגרים תאילנדים.
קייסי גונן: אם לדבר על תרבות, משום שהתרבות התאילנדית גם כן הושפעה רבות משום שתאילנד ממוקמת במיקום של מדינה בין שתי מדינות גדולות (הודו וסין), אז הרבה מהתרבות שלנו ומדרך החיים שלנו משופעים גם הם משתי מדינות אלו.
קייסי גונן: לכן אנו מכונים אינדו סין.
קייסי גונן: אז אני לא אדבר על כל ההיבטים של התרבות בתאילנד.
קייסי גונן: אנחנו נדבר על זה באופן כללי, משום שבתאילנד גם כן יש לנו הרבה מאוד תת תרבויות, כמו סינית, הודית, קוריאנית, יפנית, ליאו, בורמזית, וכל מיני סוגים של תרבויות.
קייסי גונן: אני לא אדבר עליהן.
קייסי גונן: אני אדבר על משהו באופן כללי.
קייסי גונן: וכמו כן אני מבינה שבישראל יש לנו גם הרבה תת תרבויות משום שאנשים כאן הם גם מהגרים כמעט מכל חלק של העולם, ואני לא ידעתי את זה עד שעברתי לכאן ונשארתי כאן וראיתי אנשים ממרוקו, אנשים ממדינות אחרות, מצפון או דרום אמריקה.
קייסי גונן: עם זאת, כל האנשים האלו מביאים גם את התרבות שלהם עימם.
קייסי גונן: מדברת על משהו שאני רואה מכך שאני חיה כאן, בחיי היום יום שלי, ואני ניצבת בפני זה על בסיס יום יומי.
קייסי גונן: הדבר הראשון שארצה לדבר עליו הוא ברכות.
קייסי גונן: כמו אנשים ישראלים, כשהם רואים זה את זה, הם מתנשקים ומתחבקים.
קייסי גונן: עבור העם התאילנדי, אנו מברכים מעט ממרחק.
קייסי גונן: יש לנו וואי.
קייסי גונן: זה בשביל הכול: להתראות, שלום, הכול.
קייסי גונן: או כדי להפגין כבוד, אנו משתמשים באותו האופן.
קייסי גונן: זה הוואי שלנו.
קייסי גונן: אבל אנחנו לא מתנשקים או מתחבקים או משהו דומה, משום שיש לנו גם גבולות כיצד לגעת באדם השני.
קייסי גונן: בייחוד בתאילנד, זה נשמע מוזר, אבל יש לנו מעמדות.
קייסי גונן: אנחנו לא מדברים על מעמדות כמו בהודו.
קייסי גונן: אנחנו מדברים על כך שיש לנו משפחת מלוכה, יש לנו את האנשים שהם במעמד חברתי שונה בתאילנד, יש לנו כמו תארים המראים מי במעמד גבוה יותר, מי במעמד נמוך יותר מאיתנו.
קייסי גונן: אז כשאנו מברכים אנשים אלו, עלינו להיזהר לגבי באיזה סוג של מילה אנחנו עומדים להשתמש כלפיהם או באיזו רמה של הוואי שלנו כדי לקבוע איזה סוג של מעמד חברתי יש לאדם זה.
קייסי גונן: כמו, חצר עבור המלך והמלכה הוא גבוה ביותר.
קייסי גונן: איננו יכולים פשוט ללכת ולעשות וואי מסורתי רגיל.
קייסי גונן: עלינו לעשות זאת באופן שונה.
קייסי גונן: או אפילו לעיתים עלינו לכרוע ברך על הרצפה ולעשות את הוואי שלנו למלך ולמלכה שלנו.
קייסי גונן: בכל פעם בה הם עוברים, איננו יכולים להביט להם בעיניים.
קייסי גונן: כמו ישראלי כשאתה מדבר, מברך, עליך להביט אליהם קרוב לפנים.
קייסי גונן: זה דבר אסור בתאילנד.
קייסי גונן: ההיבט האחר שיש לי בחיי היום יום שלי כאן הוא מזון.
קייסי גונן: כמובן, זה נחשב למאפיין של מזון תאילנדי, הוא חריף, כשהוא למעשה אינו.
קייסי גונן: אני חושבת שלרוב זו העדפה של אנשים פרטיים.
קייסי גונן: כמוני.
קייסי גונן: אני לא אוכלת הרבה מזון חריף.
קייסי גונן: אבל כמו חתימה, כולם חושבים על מזון תאילנדי שהוא חריף, אבל זה לא נכון.
קייסי גונן: וכמו כן אנו אוכלים אורז, בערך שלוש פעמים ביום: ארוחת בוקר, צהריים, ערב.
קייסי גונן: בשחר בבוקר.
קייסי גונן: אני יכולה לאכול אורז עם, כמו, קארי או מרק עוף או משהו איתו.
קייסי גונן: זה כה הפתיע את בעלי בתחילה: "איך את יכולה לאכול סוג כזה של דברים בשש בבוקר?"
קייסי גונן: אני אמרתי, "אני יכולה לאכול את זה בכל שעה.
קייסי גונן: זה לא משנה".
קייסי גונן: אבל עם ישראלים, נראה לי כי סלט יכול ללכת עם כל ארוחה.
קייסי גונן: ארוחת בוקר, צהריים, ערב, אתם אוכלים את זה.
קייסי גונן: ואני הולכת להתרגל לזה.
קייסי גונן: והדבר השני שאני רואה שהוא מנוגד למה שיש בתאילנד, כמובן אני לא מדברת על דת ושפה, זה שונה לחלוטין, אני מדברת על הדרך בה אתם קוראים וכותבים: אתם הולכים מימין לשמאל.
קייסי גונן: ושלי משמאל לימין.
קייסי גונן: אפילו הנהיג הפוכה, ההגה.
קייסי גונן: אני כל כך התבלבלתי בתחילה לאיזה כיוון ללכת.
קייסי גונן: ולעיתים אני נוהגת בכיוון ההפוך, או כשאני הנוסעת אבל אני פותחת את הדלת בצד של הנהג.
קייסי גונן: זה מבלבל עבורי כל הזמן.
קייסי גונן: וכמו כן לפתוח ספר, ואני פותחת בסוף של הספר במקום בעמוד הראשון של הספר כל הזמן.
קייסי גונן: אולי זו אחת מהסיבות שאני עדיין מאוד גרועה בעברית בגלל זה.
קייסי גונן: ההיבט הנוסף שאני רואה שהוא שונה משלי הוא סוף השבוע.
קייסי גונן: כאן ביום שישי, כולם ממהרים לעשות דברים לפני שהכל נסגר.
קייסי גונן: האוטובוסים עוצרים, הרכבות עוצרות.
קייסי גונן: אבל בתאילנד, סופי השבוע עבורנו משמעם שביום שישי אנחנו כבר מאושרים שעומד להיות לנו יום שבת וראשון.
קייסי גונן: הכל פתוח, יש לנו יותר מזון למכור ברחובות, הכל פתוח הרבה יותר מאשר בימות השבוע.
קייסי גונן: ועובדים ביום ראשון, לקח לי זמן להתרגל לזה.
קייסי גונן: כיצד אני יכולה לעבוד ביום ראשון?
קייסי גונן: משום שכל הזמן אני חושבת שזה סוף השבוע עבורי.
קייסי גונן: אני לא רוצה לעבוד ביום ראשון.
קייסי גונן: אבל כאן, יום ראשון הוא יום רגיל.
קייסי גונן: ויום שבת גם, הכל שקט כאן.
קייסי גונן: אבל בתאילנד, יום שישיש בלילה ויום שבת הם הימים העמוסים ביותר וכל מה שאתם רואים, כמו בלגן.
קייסי גונן: אבל כאן זה כה שקט, בייחוד בקהילה שלי.
קייסי גונן: כולם נשאים בבית, לא הולכים לשום מקום.
קייסי גונן: אני יכולה לשמוע סיכה נופלת בסוף השבוע.
קייסי גונן: אני אומרת, "האם יש כאן עוד אנשים?
קייסי גונן: איפה הם?"
קייסי גונן: .      כמו כן, אפילו שזה לא סוף השבוע, גיליתי שבחלק מהערים, בצהריים רציתי ללכת ולקנות ולעשות דברים אבל גיליתי שחלק מהחנויות סגורות.
קייסי גונן: ראשית כל, אני לא מבינה מדוע הן סגורות.
קייסי גונן: זה לא יום שישי או שבת.
קייסי גונן: מדוע הן סגורות?
קייסי גונן: אנחנו לא סוגרים את הדברים הללו, כמו, הולכים לנמנם בצהריים או משהו כזה בתאילנד.
קייסי גונן: ההיבט הבה שאני רואה בעצמי הוא המשפחה.
קייסי גונן: בישראל, אני רואה, כמו, ילדים במרכז של הכול במונחים של המשפחה.
קייסי גונן: אבל בתאילנד, זה נראה יותר הדור המבוגר הוא יותר במרכז המשפחה.
קייסי גונן: אנחנו גדלים באופן כמו שאנחנו לומדים להקשיב ולציית.
קייסי גונן: אנחנו לא מדברים בחזרה לדור המבוגר יותר או אפילו להורים.
קייסי גונן: אנחנו לא מעלים את הקול שלנו, ואפילו שלעיתים אני חושבת שהם מאוד טועים.
קייסי גונן: הם לא תמיד צודקים, אבל אנחנו לא יכולים לדבר אליהם בחזרה.
קייסי גונן: אנחנו מרגישים כאילו אנחנו לא יכולים לבר בחזרה או לתת דעה או לומר משהו רע או משהו עליהם או על מבוגר כלשהו מבני המשפחה.
קייסי גונן: או לא אפילו על המבוגרים של המשפחה.
קייסי גונן: כל אדם מבוגר אחר, דור מבוגר יותר.
קייסי גונן: אנחנו נותנים תואר לכולם אפילו שהם לא בני משפחה.
קייסי גונן: כמו, אני קוראת לאדם הזה סבתא, אני קוראת לזה סבא, אני קוראת לו דוד או דודה, אפילו שהם לא קשורים אלי משפחתית, אבל אנחנו מפגינים את הכבוד שלנו לדור המבוגר יותר.
קייסי גונן: זה מבלבל לפעמים כשאני עובדת עם פועל תאילנדי שאני מתרגמת לרשויות או לעורך הדין.
קייסי גונן: הם מתייחסים לדוד שלהם, לאחיין או משהו כזה, אבל בעצם הם לא קרובים אבל הם מתייחסים לאדם הזה כמו לחלק מהמשפחה שלהם.
קייסי גונן: אז זה מוביל להרבה אי הבנות.
קייסי גונן: ההיבט הנוסף שאני רואה, כמו, חלק ניכר מהתרבות שלנו, כמו שהוצג על ידי שגריר הפיליפינים, יש לנו הרבה דברים שדומים במונחים של הכנסת אורחים.
קייסי גונן: כמגיעים אלינו הביתה אורחים, אנחנו צריכים להציע את הטוב ביותר, אפילו שלעיתים אנו מציעים מזון יקר או מזון טוב יותר משאנו אוכלים לרוב, אבל עלינו לפנק את האורחים שלנו.
קייסי גונן: כאן אנחנו מדברים על הכנסת אורחים.
קייסי גונן: לעיתים כשישראלים מגיעים לתאילנד, אנחנו עושים משהו כזה.
קייסי גונן: זה הופך, כמו, מעצבן אותם: "למה אתם צריכים להציע לי כל כך הרבה?"
קייסי גונן: , או משהו כזה.
קייסי גונן: וההיבט השני שאני רואה שהוא שונה הוא שאפילו שאני לפני שנפגשתי עם בעלי, כשגרתי מחוץ לישראל, שיש לי סוג מסוים של תחושה שלילית לגבי אנשים ישראלים.
קייסי גונן: אני מדברת על ההתנהגות במונחים של אגרסיביות, יותר מדי אמוציונאלי, שפת גוף.
קייסי גונן: בתאילנד, אם אתה מדבר עם כל היד, עם הבעות פנים, כל מיני דברים, זה נחשב לא מנומס.
קייסי גונן: אנחנו די נמנעים או עוצרים את הקול שלנו כשאנחנו מדברים עם אנשים אחרים, בייחוד עם סמכות.
קייסי גונן: אנו מרגישים שאנחנו קטנים יותר מהם, אז עלינו לתת להם יותר כבוד, לדבר באופן יותר מקובל.
קייסי גונן: לעיתים אנחנו אומרים הכל לכל דבר אפילו שזה לא אומר כן, אבל אנחנו אומרים כן משום שאנחנו מנסים להימנע מעימות.
קייסי גונן: כמו, אולי אדם זה לא מחבב אותנו.
קייסי גונן: אנחנו מקבלים אפילו שאנחנו לא צריכים לקבל.
קייסי גונן: זה מגיע לעובדים המהגרים שאני עובדת איתם, לפחות לאי הבנות רבות גם, משום שהם מקבלים משהו אפילו שהם לא צריכים.
קייסי גונן: אבל בגלל שהמעסיק אמר להם לעשות את זה, הם לא רוצים לדבר בחזרה, אפילו אם הם לא מקבלים את זה.
קייסי גונן: זה יכול להוביל ליותר בלגן עבורם ואולי זה מוביל לסכנה לחייהם או משהו.
קייסי גונן: לעיתים הם מקבלים את זה כדי להימנע או שהם רוצים להקל על ידי קבלה.
קייסי גונן: אולי זו דרך של, איך אתם קוראים לזה, ליישב את המקרה.
קייסי גונן: כמו, אנשים ישראלים, אני מגלה שהם לא מיישבים דברים בקלות או שאתם לא מוותרים.
קייסי גונן: הם מפגינים עקשנות רבה בכל הדברים.
קייסי גונן: כמו, הם מתווכחים או משהו כזה, אולי יישוב בבית משפט.
קייסי גונן: אבל עבור העם התאילנדי, אפילו שהם מחייכים, אולי הם רותחים או מבעבעים בפנים או משהו כזה, המשמעות היא שאתה סיימת והם רוצים לקחת את הדברים לידיים שלהם.
קייסי גונן: בישראל אותה עשוי לומר, "טוב, נתראה בבית המשפט".