GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'אברין: 1,6 אחוז מתוך הנשים הערביות מועסקות בסקטור הציבורי, בשירות המדינה.
יוסף ג'אברין: אם היינו מגדילים את המספר, זה היה תורם לפתרון הבעיה.
יוסף ג'אברין: זאת אחריות המדינה והממשלה.
יוסף ג'אברין: אנחנו צריכים ליצור אסטרטגיה, לחפש אסטרטגיה שמורכבת משני צדדים: הצד האחד, שהממשלה תשקיע בפיתוח הישובים הערביים, לא רק בתעשייה אלא בפארקים תעסוקתיים מתקדמים, והדבר השני והאחרון הוא שהסקטור הפרטי היהודי צריך לתרום את חלקו ולא להישאר נעול, סגור וחסום בפני הערבים בכלל ובפני נשים ערביות.
יוסף ג'אברין: הסקטור הפרטי היהודי צריך לקחת אחריות כמו הסקטור הפרטי בארצות-הברית ובכל המדינות.
יוסף ג'אברין: לא רק להשקיע אלא גם לפתוח את מקומות התעסוקה.
יוסף ג'אברין: אם לוקחים את חברת החשמל, הרי בה כמעט אפס מועסקים ערבים, אבל אם ניקח את הסקטור הפרטי היהודי שהוא המעסיק העיקרי במדינה, הוא צריך לפתוח את שעריו ולתרום גם הוא לכלכלה שבסופו של דבר תניב פירות גם לכלכלה הישראלית, ואמרנו שהתרומה של נשים יכולה להיות 17 מיליארד שקלים, אבל יש כאן גם אלמנט פוליטי של חיים בדו-קיום כי לנשים הערביות יש תחושות של ניכור ועוני.
ציפי חוטובלי: אני אומר שצריך לזכור שאנחנו בתקופה לצערנו גם יהודים מפוטרים יום יום.
יוסף ג'אברין: כן, אבל הפערים הם תהומיים.
עפו אגבאריה: יש הבדל עצום.
ציפי חוטובלי: אנחנו מסכימים, אבל אני אומרת שכאשר אתם אומרים שהמשק הפרטי צריך לעשות מאמץ, כרגע יש מאמץ כללי לדאוג לזה שאנשים לא יאבדו את מקום עבודתם ואכן אנחנו צריכים לבנות תוכנית ארוכת טווח שתוכל לטפל בבעיה הזאת.
יוסף ג'אברין: אני יכול להתייחס לזה.
ציפי חוטובלי: יש כאן הרבה שאלות ואני מציעה שנפתח את הדיון.
נסאר עיאד: הזכרתם הרבה דברים וקראתי הרבה מאמרים על השכלת הנשים הערביות.
נסאר עיאד: יש הצעות לפתרון וכולם יודעים עליהן אבל חלק מהפתרון תלוי במדיניות החברתית-הכלכלית של המדינה וחלק מהפתרון תלוי במה שנקרא הפעולות החינוכיות, חלק קשור גם בעידוד וסיוע ליוזמות פרטיות של הנשים, חלק קשור גם לפעילות ההסברתית.
ציפי חוטובלי: לא, להפך.
ציפי חוטובלי: הדבר הזה לא נאמר.
ציפי חוטובלי: גם חברת הכנסת זועבי וגם דוקטור ג’אברין דיברו על שיעורי השכלה מרשימים מאוד באוכלוסייה הערבית.
נסאר עיאד: אבל עדיין הדרך ארוכה להגעת האישה הערבייה לשוויון ואתן לך דוגמה מאוד פשוטה.
נסאר עיאד: אני מורה למתמטיקה בבית ספר תיכון ואני גם מנחה בשטח ובמשך עשרים שנים אני במערכת החינוך.
נסאר עיאד: נכנסתי למכרז ניהול בית ספר תיכון, אני הייתי האישה היחידה, כאשר הכישורים שלי עולים על הכישורים של הגברים מבחינת ניסיון, תואר שני וכולי, אבל שלוש פעמים העדיפו לבחור גבר ולא לבחור אישה.
ציפי חוטובלי: אנחנו לא יכולים להתמודד עם סיפור כשאנחנו לא מכירים את הפרטים.
נסאר עיאד: זאת נקודה אחת שרציתי להעלות.
עפו אגבאריה: איפה בית הספר התיכון הזה?
נסאר עיאד: בלוד-רמלה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה למקד את ההערות.
נסאר עיאד: אני שואלת למה האישה לא צריכה להגיע לשוויון ברגע שיש לה את אותם נתונים או שהנתונים שלה עולים על הנתונים של הגבר.
ציפי חוטובלי: שאלה מצוינת אלא שהיא נכונה לגבי המגזר היהודי והמגזר הערבי באותה מידה.
ציפי חוטובלי: זאת לא שאלה שהיא מיוחדת לנושא הדיון שלנו.
נסאר עיאד: זאת הנקודה שרציתי להעלות.
ציפי חוטובלי: נקודה מעניינת וחשובה מאוד.
ציפי חוטובלי: מדובר בעסקים פרטיים ואכן צריך לסייע לנשים לפתוח עסקים פרטיים.
נסאר עיאד: בבתים שלהן.
ציפי חוטובלי: רשמנו את הנקודה.
הניה מרקוביץ: לא השירות הציבורי אלא שירות המדינה ויש הבדל בין שני הנתונים.
הניה מרקוביץ: שירות המדינה מדבר על 58 אלף עובדים, השירות הציבורי מדבר על 800 אלף עובדים.
הניה מרקוביץ: שירות המדינה לא כולל בתוכו לא את המורים, לא את המשטרה, לא את הצבא, לא את הרשויות המקומיות אלא רק את משרדי הממשלה.
הניה מרקוביץ: אני אומרת את זה כדי להעמיד את הדברים על דיוקם.
עפו אגבאריה: למרות שהאחוז שלהם באוכלוסייה הוא כ-20 אחוזים.
הניה מרקוביץ: נכון.
הניה מרקוביץ: אנחנו עובדים על פי החלטות ממשלה – החלטת ממשלה בליווי בג"ץ – ואנחנו מתכוונים להתקדם לקראת סוף 2012 לשיעור העסקה של 10 אחוזים מקרב האזרחים הערביים בתוך שירות המדינה ויש לנו אמצעים לדברים האלה.
חנין זועבי: תתייחסי לשאלה ותאמרי איך את מסבירה את האחוז הנמוך הזה.
הניה מרקוביץ: אני אתן לך נתון ותביני איך אני מסבירה את זה.
הניה מרקוביץ: מתוך המכרזים המיועדים שאנחנו מפרסמים לאוכלוסייה הערבית בשירות המדינה בשנת 2008 היו לנו כ-1,930 מועמדים, מתוכם שליש נשים.
הניה מרקוביץ: אבל המספר שהתקבל לשירות המדינה מכל העובדים החדשים שהתקבלו לשירות המדינה בשנת 2008, התקבלו כ-50 אחוזים נשים.
הניה מרקוביץ: זאת אומרת, למרות האחוז הנמוך יחסית של המועמדות במכרזים, מספר גבוה יותר התקבל לשירות.
ציפי חוטובלי: זה חלק ממדיניות כללית של אפליה מתקנת.
הניה מרקוביץ: זה חלק מהעדפה מתקנת כללית שחלה כאן פעמיים.
חנין זועבי: כמה נשים ערביות התקבלו למכרזים האלה?
הניה מרקוביץ: מתוך 578 עובדים ערבים חדשים שהתקבלו לשירות המדינה בשנת 2008, 282 מתוכם הן נשים.
חנין זועבי: לאו דווקא נשים ערביות.
חנין זועבי: כמה עובדים חדשים התקבלו, גם ערבים וגם יהודים.
הניה מרקוביץ: בשנת 2008 התקבלו בסך הכל 4,955 עובדים חדשים, מתוכם 578 עובדים ערביים, 11,6 אחוזים, ומתוך המספר הזה התקבלו 282 נשים.
ציפי חוטובלי: את מדברת עכשיו על משרדי ממשלה.
הניה מרקוביץ: רק על משרדי ממשלה.
הניה מרקוביץ: אלה לא מורים, שם יש לנו אחוז גבוה מאוד.
חנין זועבי: זאת אומרת, אנחנו נשארים ב-1,5 אחוז נשים ערביות בשירות המדינה.
הניה מרקוביץ: שניים פסיק משהו נשים.
אורלי אלמגור-לוטן: שני החסמים עלו בהקשר של עבודת ערבים בשירות המדינה, כאשר האחד, לפי מה שהבנתי זאת הבחינה הפסיכומטרית.
אורלי אלמגור-לוטן: בדומה לבחינה הפסיכומטרית הכללית, לבחינה הפסיכוטכנית של שירות המדינה הוא איזשהו חסם לעניין תעסוקת ערבים והשאלה איך מתמודדים עם זה.
הניה מרקוביץ: לעניין הבחינות.
הניה מרקוביץ: אנחנו מטפלים בנושא הזה לגבי כלל האוכלוסייה הערבית.
הניה מרקוביץ: אנחנו עובדים כרגע עם מכונים ועם יועצים כדי לערוך בחינות, מה שאנחנו קוראים בחינות מותאמות תרבות.
הניה מרקוביץ: זה לא נוגע רק לאוכלוסייה הערבית אלא זה נוגע לעוד אוכלוסיות כמו האתיופים, אנשים עם מוגבלות וכולי שעליהם נפעיל מבחנים מותאמי תרבות.
הניה מרקוביץ: אנחנו כבר בצעדים מאוד מאוד מתקדמים בנושא הזה.
הניה מרקוביץ: למשל, המיון לקורס הצוערים האחרון של משרד החוץ כבר נעשה במתכונת של מכרזים מותאמי תרבות.
הניה מרקוביץ: אני עוד לא יודעת מה התוצאות, אבל בכל אופן הפעלנו שם מערך בחינות אחר ומותאם.
עפו אגבאריה: אמרת צוערים של משרד החוץ?
הניה מרקוביץ: היה מכרז צוערים מיוחד למשרד החוץ.
עפו אגבאריה: כמה אנשים מהמגזר הערבי יכולים להשתלב שם?
הניה מרקוביץ: אנחנו נתנו 10 משרות מיוחדות שרק ערבים יוכלו להתמודד עליהן.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהשאלה המהותית היא מה האמצעים המיוחדים כלפי ציבור הנשים הערביות.
הניה מרקוביץ: השתתפות בשכר דירה ניתנת לכל העובדים הערביים בלבד בשירות המדינה והיא ניתנת באופן שווה.
הניה מרקוביץ: מי שעובר דירה למרחק שעולה על 70 קילומטרים ממקום העבודה שלו, אנחנו לא מפלים בין נשים לגברים.
הניה מרקוביץ: זה ניתן כדי לעודד עובדים לעבור למקומות מרכזיים ובמיוחד רצינו למשוך אנשים ליחידות המטה בירושלים.
הניה מרקוביץ: זה לא בא כדי לתת איזושהי תוספת שכר אלא זה בא לענות על הוצאה עודפת, כך שאם מישהו נשאר לעבוד בנצרת, ברור שאם אני אמצא שאנחנו משתתפים בשכר דירה ל-200 עובדים כאלה שנדדו ויש אולי 30 נשים שמקבלות סיוע בשכר-דירה, זה לא מראה שום דבר, כי אם יבואו 200, הן תקבלנה את הסיוע הזה.
ציפי חוטובלי: זה ברור, אבל דובר כאן על חסם תרבותי שיכול לקרות גם בחברה היהודית.
הניה מרקוביץ: אנחנו לא מפלים.
ציפי חוטובלי: המיקוד כאן מאוד חשוב.
ציפי חוטובלי: השאלה שנשאלה הייתה האם ננקטים אמצעים.
הניה מרקוביץ: לנשים בכלל בשירות המדינה יש העדפה בתעסוקה, בתנאי התעסוקה שלהם.
הניה מרקוביץ: זה לכלל הנשים ולכן אני לא יורדת לסוף דעתה לגבי הדברים המיוחדים.
אורלי אלמגור-לוטן: אם נהוג לדבר היום על איזשהו ניתוח בראייה מגדרית של תוכניות ממשלה.
הניה מרקוביץ: אני אשמח לקבל ממך הצעות.
הניה מרקוביץ: אני לא מעלה בדעתי, אבל אם יש לך הצעות, אני אשמח מאוד לקבל אותן.
הניה מרקוביץ: גבירתי, ברשותך, אנחנו יוצאים כי יש לנו ישיבה נוספת.
ליאת גור: אני מלשכת ארגוני העצמאים.
ליאת גור: אני רוצה להתייחס דווקא לשוק הפרטי, לסקטור של העסקים הקטנים והבינוניים שכולל למעלה מ-95 אחוזים מהמועסקים בארץ.
ליאת גור: אנחנו מדברים על 400 אלף עצמאים שמעסיקים למעלה ממיליון עובדים.
ליאת גור: כאן יש פוטנציאל גדול להגדלת שיעור התעסוקה ולא צריכים כאן השקעה של מיליארדי שקלים בפארקים או באינטל, השקעות שגם לא הניבו בסופו של דבר את התשובה המקווה בדמות אלפי עובדים מועסקים.
עפו אגבאריה: כמו תעשיית הטקסטיל שהייתה פעם.
ליאת גור: לא, אני לא מדברת על תעשיית הטקסטיל אלא להפך.
ציפי חוטובלי: כשאת אומרת השקעה, למה את מתכוונת?
ליאת גור: אני מדברת על מייקרו-פיננס לדוגמה, על הלוואות, על מיקרו-קרדיט.
ציפי חוטובלי: על טיפוח עסקים פרטיים ועסקים בתוך הבית.
ליאת גור: אני מדברת על חונכות, אני מדברת על הכנסת יזמות לתוכנית הלימודים, כי אם יש רק חשבון או כלכלנית או אדריכלית או אשת חינוך, היא פותחת עסק בישוב שלה, היא גם מחלצת את עצמה כלכלית והיא גם יכולה לספק עבודה לעוד שתיים-שלוש עובדות, אבל המדינה צריכה לתת איזושהי תשתית שהיא מזערית לעומת המיליארדים שמשקיעים בחוק לעידוד השקעות הון למשל.
ליאת גור: מיקרו-קרדיט זאת דוגמה הכי קטנה שעדיין אין הלוואות ממשלתיות כאלה בסכומים שהם מזעריים כמו 20 אלף, 30 אלף, וזה דבר שיכול לתת פתרון, אני לא אומר מקיף, לפתור את הבעיה הזאת.
ציפי חוטובלי: פתרון כזה יהיה טוב רק בהנחה שמבחינה חינוכית או תשתיתית אתה עושה את ההכנה אצל הנשים האלה למודעות וליכולות שלהן.
ליאת גור: נכון.
ציפי חוטובלי: גם לאישה יהודית משכילה לא קל לפתוח עסק.
ליאת גור: זה חסר גם במערכת החינוך היהודית וגם במערכת החינוך הערבית.
ציפי חוטובלי: אני יודעת שיש ארגונים שאחראים על בניית תשתיות לבניית עסקים פרטיים בבתים.
ציפי חוטובלי: חשוב מאוד שהארגונים האלה יתחילו את העבודה.
ליאת גור: יש דברים שקורים.
ליאת גור: יש אדם במשרד ראש-הממשלה שאחראי על זה, אבל צריך להרחיב את זה פי מאה ופי אלף.
ליאת גור: חבל שאין סיוע ממשלתי שעשוי לעזור כאן.
קריאה: הסיוע הזה צריך לעבור ישירות לאישה.
ברנדה מורגנשטיין: אני מדברת על הקרנות של המוסד לביטוח לאומי.
ברנדה מורגנשטיין: מטבע הדברים אנחנו לא אחראים על תעסוקת נשים במדינת ישראל, אבל אנחנו כן הגדרנו כיעד – ולכן כל כך היה לי חשוב לבוא לכאן – עידוד העסקת נשים ועבודת נשים בכלל ובאוכלוסיות בסיכון בפרט, אם אלה נכים, ילדים ובני נוער בסיכון ובתוך החברה הלא יהודית.
ברנדה מורגנשטיין: אני מאוד רוצה לחזק את המגמה והעידוד כאן לתעסוקה בבית לנשים.
ברנדה מורגנשטיין: אנחנו תמכנו בפרוייקט חממה עסקית דווקא לנשים ערביות וראינו שהן פשוט פורחות.
ברנדה מורגנשטיין: זה כר מאוד רחב בחברה הערבית לעודד עסקים קטנים לנשים שיכולות לעשות את זה ואנחנו רואים שהן מצליחות.
ברנדה מורגנשטיין: בכלל אני אומרת שכאשר אנחנו מדברים על שירותי רווחה, אין מספיק מודעות וצריך לא רק לחשוב על טיפול אלא להוסיף בכל שירות את הנושא של מיומנויות תעסוקתיות, ניסיון תעסוקתי וכולי.
ברנדה מורגנשטיין: אני מאמינה שאפשר להתחיל את זה.
ציפי חוטובלי: זאת עבודה שתעזור פעמיים, תעזור גם לנשים לצאת לעבודה וגם לילדים.
ברנדה מורגנשטיין: יש עוד תחום שאנחנו לא עוסקים בו, אבל זה החלום שלי, וזה כל התחום של פרה-רפואי.
ברנדה מורגנשטיין: אני לא מבינה למה אין יותר נשים ערביות שעוסקות בתחום הפרה-רפואי.
ברנדה מורגנשטיין: מאוד הייתי שמחה לראות על זה נתונים כי אני חושבת שצריך לעודד את זה.
ברנדה מורגנשטיין: יש מחסור גדול בנושא של עובדים פרה-רפואיים בחברה הערבית.
ברנדה מורגנשטיין: אנחנו בונים בתי ספר לחינוך מיוחד, אבל אין עובדים.
ברנדה מורגנשטיין: אם יש מישהו שכבר לומד, הוא עוזב את הישוב.
ברנדה מורגנשטיין: זאת אומרת, יש מספר תחומים שלפי דעתי יש אפשרות לעודד אתם.
ברנדה מורגנשטיין: אני אתן לכם דוגמה ותראו שאנחנו צריכים לעורר את השטח.
ברנדה מורגנשטיין: אנחנו פרסמנו עכשיו קול קורא לפרוייקטים ייחודיים לעידוד תעסוקה בקרב נשים ברמה סוציו-כלכלית נמוכה וקיבלנו 80 בקשות כאשר רק 15 הוגשו מארגונים שעוסקים בחברה הערבית.
ברנדה מורגנשטיין: כמובן נבחן אותם ונמשיך במגמה הזאת.
ברנדה מורגנשטיין: יש הרבה לעשות ולא רק בקרב אוכלוסייה עם השכלה גבוהה.
ברנדה מורגנשטיין: אני מדברת על אוכלוסייה שצריך לעודד אותה ולתמוך בה, דבר שאנחנו עושים ונשמח להמשיך.
ג'מאל זחאלקה: לגבי הקמת סניפים של הביטוח הלאומי בישובים.
ג'מאל זחאלקה: אחת הבעיות היא שנשים ערביות זקוקות למקום עבודה קרוב לביתן.
ג'מאל זחאלקה: במשך שנים רבות אנחנו שומעים מהביטוח הלאומי שהוא מתכוון - אבל יותר מדיי זמן הוא מתכוון - להקים סניפים שלו בישובים הפריפריאליים וגם בישובים הערבים.
ג'מאל זחאלקה: השאלה אם את מודעת לתוכנית כזאת.
ג'מאל זחאלקה: אני יודע שהיה סניף במרר אבל סגרו אותו, אחר כך עשינו מלחמה והחזירו אותו, אבל אני חושב שצריך להקים בישובים הגדולים יחידות וזה לא אמור רק לגבי הביטוח הלאומי אלא גם לגבי משרד הרישוי.
ג'מאל זחאלקה: צריך להקים יחידות שייתנו שירות לאזרח קרוב לביתו כך שמצד אחד משפרים את השירות ומצד שני מעסיקים נשים בעיקר במשרדים האלה.
ברנדה מורגנשטיין: אני לא יכולה לתת לך תשובה רשמית.
ברנדה מורגנשטיין: אני יודעת שיש היום כוונה לפתוח עוד מספר סניפים כמו למשל בשפרעם.
ברנדה מורגנשטיין: מה שכן קורה היום בביטוח לאומי זה שיש שינוי בתפיסת השירות.
ברנדה מורגנשטיין: הכוונה של המנכ"לית החדשה שלנו היא להרחיב את מספר הסניפים שנותנים שירות ודווקא בפריפריה.
ברנדה מורגנשטיין: אני מקווה שזה ייתן תשובה.
ברנדה מורגנשטיין: אם אתה מעונין, אני אשמח להכין נתונים יותר מסודרים בעניין הזה ולהעביר אותם אליך.
ג'מאל זחאלקה: בשפרעם יש סניף אבל הוא קטסטרופלי.
ברנדה מורגנשטיין: נכון, ורוצים לבנות אותו מחדש.
ברנדה מורגנשטיין: יש כוונה להרחיב.
סאווסאן תומא-שוקחה: אני רכזת פרוייקט נשים בתעסוקה בעמותת נשים נגד אלימות.
סאווסאן תומא-שוקחה: זאת לא הפעם הראשונה שלנו שאנחנו מגיעים לוועדה לקידום מעמד האישה לדיון בנושא תעסוקת נשים ואני מודה לכם שוב על הדיון.
סאווסאן תומא-שוקחה: כבר עברנו את החסם החברתי ודנו בנושא הזה.
סאווסאן תומא-שוקחה: יש הרבה מחקרים שמביאים נתונים על גיבוי החברה הערבית לתעסוקת נשים ערביות ואחד המחקרים של עמותת נשים נגד אלימות מראה ש-77,8 אחוזים מהחברה הערבית רוצים שהנשים יצאו לעבודה.
סאווסאן תומא-שוקחה: אני רוצה להעלות את נושא האקדמאיות שהן 42 אחוזים מהנשים, שהן 11 אלף נשים אקדמאיות והן מובטלות, נשים שעברו את החסם החברתי, עברו את החסם של הנגישות והתחבורה הציבורית ויצאו להשכלה הגבוהה, אבל הם עם תואר מובטלת או מחפשת עבודה.
סאווסאן תומא-שוקחה: צריך להתייחס להחלטות הממשלה שמנסה לשפר ולהוסיף הטבות לאוכלוסייה הערבית, אבל ההחלטות האלו לא מתייחסות לאחוז הנשים או לא מדברות על אחוז הנשים ואיך רוצים להעלות את אחוז הנשים שהוא 2,3 אחוז למרות שהאחוז שונה במחקרים השונים.
הניה מרקוביץ: את יודעת שאנחנו עושים את זה.
סאווסאן תומא-שוקחה: אבל לא הרבה.
הניה מרקוביץ: אנחנו הרי עובדים בצמוד ואת יודעת שבכל השירותים, בכל המשרדים שנותנים שירותי קבלת קהל, אנחנו מוסיפים משרות למרות שהמדיניות שלנו היא לא לייעד משרות לעבודה מול המגזר הערבי אלא דווקא לעבודות כלליות, כדי להעלות את רמת המעורבות של המגזר ביחידות המטה הממשלתיות.
הניה מרקוביץ: למרות זאת ייעדנו הרבה מאוד משרות כאשר ההנחיה למשרדים היא גיוס נשים למשרות האלה.
הניה מרקוביץ: במפורש גיוס נשים.
הניה מרקוביץ: אנחנו לא יכולים לחייב את זה, אבל זה המצב.
סאווסאן תומא-שוקחה: גיוס נשים למשרד בלי לטפל במסגרות טיפול לילדים, לא יעזור.
חנין זועבי: אנחנו גם מדברות על 20 אחוזים הערבים שמועסקים באגף המכס בצפון, כאשר 70 אחוזים מהאוכלוסייה היא ערבית.
חנין זועבי: 20 אחוזים ערבים בהנהלת בתי המשפט, 18 אחוזים במשרד לאיכות הסביבה, 12 אחוזים במשרד הבינוי והשיכון, 30 אחוזים במשרד התעשייה, ואת מדברת על אוכלוסייה שיותר מ-70 אחוזים ממנה הם ערבים.
ציפי חוטובלי: אני מניחה שבחלק מהמקומות האלה יש דרישות סף מסוימות.
ציפי חוטובלי: יש מקומות שדרישת הסף היא תואר שני.
עפו אגבאריה: אין מחסור בעובדים מוכשרים.
ציפי חוטובלי: מוכשרים, בוודאי, אבל יכול להיות שדרישות הסף הן נוספות.
קריאה: זה מראה על אפליה.
אינה דוד סולטנוביץ': כל הזמן דיברו כאן על חסמים לפני היציאה לעבודה, ועכשיו אני אנסה לדבר על נשים שמעונינות לצאת לעבודה אבל יש להן איזשהו חסם של אפליה, כמו שאני שומעת כאן.
חנין זועבי: כי אין מודעות.
אינה דוד סולטנוביץ': אני מסכימה אתך.
ג'מאל זחאלקה: לא שמעו על הנציבות.
אינה דוד סולטנוביץ': אני מסכימה.
אינה דוד סולטנוביץ': לכן אני כאן ואני פונה אליכם.
ג'מאל זחאלקה: פרסמתם בערבית מודעות כדי שהנשים ידעו?
אינה דוד סולטנוביץ': אני מיד אסביר.
אינה דוד סולטנוביץ': אני פונה אליכם כאן.
אינה דוד סולטנוביץ': הנציבות הוקמה בינואר 2008, כך שאנחנו גוף חדש.
אינה דוד סולטנוביץ': רק בתחילת מאי התחילו הנציבות האזוריות לפעול.
אינה דוד סולטנוביץ': כך שאנחנו גוף חדש ואני קוראת לכם כאן לשמש פה ולהפיץ את דבר קיום הנציבות הלאה.
אינה דוד סולטנוביץ': אנחנו מקבלים פניות ציבור ומבררים פניות.
אינה דוד סולטנוביץ': אנחנו יכולים גם להגיש תביעות לבתי הדין או להצטרף להליכים.
אינה דוד סולטנוביץ': עד כה הייתה לנו רק פנייה אחת בנושא לאום.
קריאה: אתם בעצמכם מפרסמים את עצמכם?
אינה דוד סולטנוביץ': בהמשך, כן.
אינה דוד סולטנוביץ': לנציבות יש אתר אינטרנט בשפה הערבית.
אינה דוד סולטנוביץ': אנחנו הגוף הממשלתי היחיד עד כה שיש לו אתר שכולו בערבית ויש בו מידע על הזכויות.
אינה דוד סולטנוביץ': בנוסף הפקנו מדריך עם הנחיות למעסיקים בעברית ובערבית.
אינה דוד סולטנוביץ': אנחנו בהחלט מתכננים איזשהו קמפיין ציבורי בהמשך.
אינה דוד סולטנוביץ': אנחנו פועלים גם בתחום של הסברה וחינוך באמצעות הרצאות וכולי.
חנין זועבי: יש לכם משרד אחד?
אינה דוד סולטנוביץ': יש נציבות ארצית.
ג'מאל זחאלקה: דבר קיומכם לא יכול לעבור מפה לאוזן.
ג'מאל זחאלקה: אתם צריכים למצוא דרך נאותה לפרסם את דבר קיומכם כדי שהציבור ידע עליכם, אפילו אם יהיו אלה הודעות בטלוויזיה.
ג'מאל זחאלקה: צריך להגביר את המודעות בדבר קיומכם ובדבר תפקידכם, איך פונים אליכם וכולי.
ג'מאל זחאלקה: את זה צריך לפרסם.
עפו אגבאריה: למה לא לפנות לעיריות, לעובדים הסוציאליים בעיריות?
ג'מאל זחאלקה: צריך למצוא דרכים לפרסם את דבר קיומכם.
אינה דוד סולטנוביץ': אמרתי שנעשה זאת.
ציפי חוטובלי: ההערות הן באמת חשובות, אבל אני חוששת שהזמן שהוקצה לדיון הזה הוא קצר מדיי.
ציפי חוטובלי: קיבלנו החלטה עקרונית שהדיון בנושא לא יסתיים היום אלא כל פעם כאשר יהיה נושא על פי חתכי רוחב של נושאים שהם רלוונטיים לעניין הזה, אנחנו כן נמשיך לעסוק ולדון בו כי זה באמת נושא חשוב.
ג'מאל זחאלקה: ישיבות מעקב.
ציפי חוטובלי: גם ישיבות מעקב וגם ישיבות בהן נאיר אספקטים אחרים שלא הספקנו לדון בהם היום.
סאווסאן תומא-שוקחה: רציתי להתייחס להפסד שנגרם למשק הישראלי עקב אי-העסקת הנשים הערביות והוא 6,2 מיליארד שקלים, לפי דיווח מרכז מוסווא.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שדוקטור ג'אברין התייחס לזה.
סאווסאן תומא-שוקחה: אני חושבת שצריכה להיות תוכנית מעמיקה, תוכנית בין-משרדית באמצעות הקמת ועדה בין-משרדית בראשות משרד ראש-הממשלה.
סאווסאן תומא-שוקחה: הוועדה הזאת צריכה להתוות תוכנית לכל משרדי הממשלה ושכל המשרדים יישמו את התוכנית.
סאווסאן תומא-שוקחה: אם זה לא יהיה, לא יהיה שינוי כי כל הזמן נדון בדברים האלה אבל לא יהיה יישום לתוכניות.
אבתהאל שיתי: אני רוצה לדבר על הניסיון שלנו.
אבתהאל שיתי: אני לא רוצה לדבר לא על מחקרים ולא על סטטיסטיקה אלא על ניסיון עבודה שלנו שנצבר במשך ארבע שנים עם 3,600 נשים ערביות בנצרת, בנצרת עילית ועין-מאהל.
אבתהאל שיתי: השפעה של יציאת נשים היא לא רק על האישה עצמה אלא זה משפיע על הסביבה של האישה, זה משפיע על דור העתיד, על הילדים של אותה אישה שגדלים בתוך מציאות אחרת מרגע שהאימא עובדת ועל כל הסביבה של האישה.
אבתהאל שיתי: דוקטור ג'אברין דיבר על אוכלוסייה מסוימת של נשים שכרגע לא רוצה לעבוד ואני אומרת שזה לא שהיא לא רוצה לעבוד אלא בגלל שזאת הסביבה שהיא רואה, בגלל שהיא רואה שאם אישה עובדת אף אחד לא בא ואוכף את חוקי השכר והיא יכולה לצאת לעבוד במשך שמונה ועשר שעות ביום ולקבל אלף שקלים בחודש.
אבתהאל שיתי: אנחנו אוכפים את זה, אנחנו מדברים עם המעסיקים, ואם יש צורך לתבוע מעסיקים אנחנו הולכים עם אותן נשים לבית המשפט.
אבתהאל שיתי: זה נעשה כדי לאפשר להן לצאת לעבוד כי זה משנה את אורח החיים שלהן, זה משנה את הלך הרוח שלהן ויש לזה השפעה גם על הנשים, על החברה, על העיר עצמה ועל האזור עצמו.
שרי כהן: במה הן עובדות?
אבתהאל שיתי: יש לנו כאן מסמך על כך.
אבתהאל שיתי: הן עובדות בענף השירותים, פקידות, מזכירות.
אבתהאל שיתי: אנחנו גם נותנים הכשרות מקצועיות לאותן נשים ומחזקים את הידע שלהן בעברית כי מצאנו שזה מהווה חסם אמיתי ליציאה לעבודה, כי אישה שלא למדה עברית ולא יודעת עברית, מאוד קשה לה לצאת לעבודה.
אבתהאל שיתי: אנחנו עוזרים לה ללמוד עברית תעסוקתית, אותה עברית שתאפשר לה לעבוד.
אבתהאל שיתי: זה לא במטרה לקבל תואר בעברית אלא עברית שתאפשר לה לעבוד.
אבתהאל שיתי: אנחנו מלמדים אותה יישומי מחשב שיאפשרו לה לצאת לעבודה.
ציפי חוטובלי: אני שמחה שסיפרת לנו איך הדברים נראים מהשטח.
שרי כהן: אני רוצה להתייחס גם למה שהיה ומה שאפיין את האגף וזאת השקעה מאוד מסיבית.
שרי כהן: בשנת 2000 היו לנו 38 אלף תלמידים אבל בשנת 2008 המספר ירד ל-6,000 וזה בגלל חוק ההסדרים והקיצוצים.
ג'מאל זחאלקה: עכשיו יהיה עוד קיצוץ.
שרי כהן: בתוך הפגיעה חלקן של הנשים הוא יותר גדול וחלקן של הנשים הערביות הוא יותר גדול.
שרי כהן: פרט לקיצוץ בתקציב, אני חייבת לומר שנדרשנו לבצע קורסים מחליפי עובדים זרים, מה שאני קוראת מקצועות עתירי טסטוסטרון, שאין בהן הרבה מקום לנשים כי נשים לא משתלבות במתכת ובבניין, ובוודאי לא נשים מהאוכלוסייה הערבית.
שרי כהן: יחד עם זאת, יש בהחלט קורסים שהאגף מבצע.
שרי כהן: אני אומר לקראת מה אנחנו כן הולכים.
שרי כהן: יש את כל התוכנית של הורים יחידים, כאשר יש שיעור לא קטן מהן בקרב האוכלוסייה הערבית ואנחנו לקראת סיום מכרז של קורסים להורים יחידים עם תנאי השתלבות.
שרי כהן: תוכנית של ואוצ'רים להורים יחידים שיכולים לקבל ואוצ'ר להשתתף ב-10 אחוזים מהעלות.
שרי כהן: על זה נדווח בהמשך.
ג'מאל זחאלקה: אין מספיק מודעות.
ג'מאל זחאלקה: אני שוב מעלה את השאלה של הנגישות והמודעות.
ג'מאל זחאלקה: התוכניות של הורים יחידים למשל, הנגישות של המגזר הערבי לתוכניות האלה היא מאוד מוגבלת.
ג'מאל זחאלקה: נשים לא יודעות על התוכניות האלה.
ג'מאל זחאלקה: זה אמור גם לגבי הכשרה מקצועית כאשר גם בנושא הזה אין נגישות וזה קורה כי לא פונים לציבור הערבי ולא מגיעים אליו.
מייסון בדווי: פורום נשים לתקציב הוגן מאגד בתוכו הרבה ארגונים, גם יהודים וגם ערבים, והוא מדבר על הטמעה של ראייה מגדרית או פרספקטיבה מגדרית בכל החלטה שמתקבלת בממשלה.
ג'מאל זחאלקה: אין תחבורה ציבורית.
מייסון בדווי: צריך להבין את זה.
מייסון בדווי: כאשר יש כפר ליד צומת גולני ואוטובוס מגיע, הוא לא עוצר בתחנה ליד הכפר אלא הוא עוצר בצומת גולני והאישה צריכה להגיע לצומת גולני ואחר כך ללכת ברגל מרחק ארוך.
מייסון בדווי: אני חושבת שזה מהווה בעיה וזה לא חסם תרבותי כי גם אישה יהודייה שהולכת בלילה, פוחדת ודואגת.
רימא עומרי ח'טיב: אני רוצה לומר לחברי הכנסת הערביים.
רימא עומרי ח'טיב: אתם הנציגים שלנו, של הנשים הערביות, ואתם גם צריכים להירתם למודעות ואולי להביא תוכנית כוללת שתגרום לנו, לאוכלוסייה הערבית, לקחת אחריות על עצמנו.
רימא עומרי ח'טיב: בהשכלתי אני מהנדסת ועובדת בנצרת במהל"ב.
רימא עומרי ח'טיב: כל מה שנאמר כאן, זה נכון.
רימא עומרי ח'טיב: הממשלה צריכה להתגייס, אבל גם אנחנו, הציבור הערבי, צריכים להתגייס ולהרים את האוכלוסייה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו פועלים נגד התוכנית שאת מייצגת.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים שהתוכנית שאת מייצגת תבוטל כליל כי זאת תוכנית שפוגעת.
רימא עומרי ח'טיב: אני מדברת בשמי, כאישה ערבייה, אימא לילד, שיוצאת כל יום בבוקר לעבודה.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו חושבים ששירות התעסוקה צריך לטפל בנושא ולא גורמים פרטיים שמרוויחים הון עתק על גבם של אנשים קשיי יום.
קריאה: אבל לא ענית על השאלה עצמה.
קריאה: היא לא דיברה על התוכנית.
קריאה: אני ממשרד התחבורה ואני מבקשת להתייחס מאחר שנושא התחבורה הציבורית הועלה כאן.
ציפי חוטובלי: לצערי לא אאפשר לך כי אנחנו צריכים לסיים את הישיבה.
יוסף ג'אברין: הנקודה שהתחלתי בה, שהדהימה אותי במחקר, זה שנשים ערביות, מבחינת אחוז ההשתתפות בכוח העבודה הוא הרבה יותר נמוך וגרוע מהקיים בכל המדינות הערביות וזה גם ביחס לעולם השלישי.
יוסף ג'אברין: יש שתי נקודות שרציתי להזכיר.
יוסף ג'אברין: החברה האזרחית היהודית, אני חושב שהיא לא נרתמה בצורה רצינית לנושא והיא צריכה לעשות זאת.
יוסף ג'אברין: הנושא האחרון שאני רוצה להתייחס אליו הוא הסקטור הפרטי.
יוסף ג'אברין: אני מציע לוועדה להביא לישיבה הבאה נציגים מהסקטור הפרטי כי המוקד העיקרי הוא הסקטור הפרטי היהודי שהוא חסום בפני נשים ערביות, דבר שהראיתי גם במחקר.
יוסף ג'אברין: לדעתי צריך להזמין לדיון את התאחדות התעשיינים ואת נציגי ההסתדרות.
יוסף ג'אברין: הנושא הזה אף פעם לא הועלה על ידי יושב-ראש ההסתדרות עופר עיני.
יוסף ג'אברין: לפני חודש קיימנו כנס אקדמי רחב בטכניון ואנחנו נקיים כנס כזה גם בשנה הבאה, אבל אנחנו נהיה מאוד מעונינים לשלב חברי כנסת ערבים ויהודים, כולל חברי הוועדה הזאת, בכנס השנתי הבא, בו נעקוב אחרי הנושא של תעסוקת נשים שהוא משהו מהותי ומרכזי.
חנין זועבי: חשוב מאוד להגיע להמלצות קונקרטיות.
ציפי חוטובלי: אני מסכימה ואם תרצי, את יכולה להגיש לי המלצות בכתב אותן תוכלי לומר בישיבה הבאה שלנו כי הישיבה הזאת חייבת להינעל כי היא גלשה מעבר לזמן שהוקצה לה.
ציפי חוטובלי: אני פותחת את הדיון בהחלת דין רציפות על ההצעה מהכנסת הקודמת שעברה בקריאה ראשונה של הכרה בהוצאות טיפול בילדים.
ציפי חוטובלי: הנושא הוא נושא הדגל של הוועדה הזאת.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להסביר לכל חברי הוועדה שטרחו והגיעו שקודם כל, כל הכבוד למי שהגיע לכאן מאחר שהבין את חשיבות העניין.
ציפי חוטובלי: בכנסת שעברה התרחש אירוע היסטורי והצעת החוק הזאת הצליחה לעבור קריאה ראשונה למרות העלויות.
ציפי חוטובלי: הדבר המתבקש בכנסת הזאת הוא להמשיך ולהחיל את הצעת החוק הזאת ולהוביל למימוש החקיקה ברובד הגבוה ביותר.
ציפי חוטובלי: מה לעשות שהמערכת הממשלתית כרגע מערימה קשיים אדירים עלינו לפעול בכיוון הזה למרות שהייתה פסיקה מפורשת של בית המשפט העליון שהייתה אמורה להקל עלינו להעביר את הליך החקיקה הזה כי בית המשפט העליון בעצמו קרא למחוקק להכיר בתהליך הזה של הכרה בהוצאות טיפול בילדים.
ציפי חוטובלי: אני אמרתי היום לאנשים בקואליציה, שניסו להניא אותי מלקיים את הדיון הזה, שאני לא יושבת-ראש הוועדה לקידום הקואליציה אלא אני יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ויש לי אחריות ציבורית.
ציפי חוטובלי: באמת יש כאן עניין חברתי חשוב שבו אין עניין לימין ושמאל אלא זה עניין א-קואליציוני, זה עניין שצריך לשלוח מסר מהוועדה הזאת לשר האוצר, לפקידי האוצר, לראש-הממשלה אפילו ואין לי בעיה לעשות זאת.
נחמן שי: לציבור.
ציפי חוטובלי: בעיקר באמת לחברה הישראלית והציבור כמו שאומר חבר הכנסת שי, מסר שהוועדה הזאת מתכוונת להרים את הדגל של הכרה בהוצאות טיפול בילדים ולא לוותר עליו, למרות שעמדת האוצר כרגע היא לדחות אותנו בקש באותה הצעת חוק ממשלתית שלצערנו הרב לא תיטיב את מעמדן של הנשים ולא תעזור לאף אחת מהן לצאת לשוק העבודה.
ציפי חוטובלי: לכן, כדי להפעיל מנוף על שר האוצר שיבין שאנחנו רציניים, אנחנו פועלים בדרך הזאת ויוצקים עכשיו בעצם את המנוף המרכזי שיהווה אלטרנטיבה להצעת האוצר.
ציפי חוטובלי: אני באמת מאמינה שעם מאמץ שהוא א-קואליציוני, גם עם חברי האופוזיציה וגם עם חברי הקואליציה, ניתן יהיה להגיע לרוב במליאה אבל הצעד הראשון מתחיל כאן בוועדה הזאת.
ציפי חוטובלי: הוועדה הזאת היום עומדת להחיל דין רציפות על הצעת החוק.