GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני נטלר: גם אם הפרסומת לא היתה מוצלחת, הפרסומאים הם חלק מהאנשים שיושבים פה.
דני נטלר: אנחנו לא שונים.
דני נטלר: יש בינינו חילונים, חרדים יש רק בירושלים במשרדי פרסום, אין בתל-אביב, אבל יש אשכנזים וספרדים וכו' – אתיופים אין הרבה בענף הפרסום, לצערי.
דני נטלר: אפרופו, למה כשאני עושה פרסומת לבנק הבינלאומי התור לא יהיה מורכב מיוצאי אתיופיה – ואני לא מדבר כרגע על נשים או גברים?
דני נטלר: כי אם אעשה את זה לא יבואו לבנק.
דני נטלר: זה יפה להגיד?
דני נטלר: לא.
דני נטלר: חברי הכנסת יגידו את זה?
דני נטלר: תטפלו בזה.
דני נטלר: עזבו את הפרסומאים, תטפלו בחינוך של האנשים.
דני נטלר: אם היה לי את האיך הייתי חבר כנסת ולא פרסומאי צנוע וקטן.
דני נטלר: נכנסתי לפרסום כי היה לי ראש קריאטיבי וכך הגעתי לזה, לא דרך רצון להיות מחנך.
דני נטלר: כמו שכאשר פורצים אליכם הביתה אתה קוראים למשטרה וכשנשרפת לכם הדירה אתם קוראים למכבי האש, האש בוערת עכשיו בתחום של התייחסות לנשים – תקראו לחינוך.
דני נטלר: עזבו את הפרסומאים, אל תקראו לפרסומאים לטפל - - -
חנין זועבי: פרסום זה גם סוג של חינוך.
דני נטלר: זה לא חינוך.
דני נטלר: אני לא מחנך.
חנין זועבי: לפעמים יש לה השפעה יותר מאשר לבתי-הספר.
יוסי אליאס: זו הבעיה שלנו.
דני נטלר: יש לה השפעה לגרימת משהו שרוצים מהקהל שאליו מדברים, בדרך כלל זה לקנות.
דני נטלר: זה לא חינוך, תצאו מזה.
דני נטלר: אם חברי הכנסת הנכבדים חושבים שפרסום זה חינוך אז הבעיה שלנו הרבה יותר גדולה ממה שחשבתי.
אורית זוארץ: צריך להתייחס לזה כאל רובד אחד.
אורית זוארץ: אי-אפשר להתעלם מזה.
דני נטלר: אני לא מתעלם, אבל אני אומר שזה עוד פן, אי-אפשר לראות אותו כעמוד האש, כמוביל.
אורית זוארץ: חשוב שניתן לכם מקום גם בבית הזה, דני.
דני נטלר: מקבל.
דני נטלר: ואם יהיו הגבלות לטובת כבוד האישה, כבוד הנערים-נערות, כבוד הזקנים-זקנות, כבוד עדות, כבוד האדם באשר הוא – אני אל נגד.
דני נטלר: אני במקרה, באופן אישי, בעד.
אורית זוארץ: לכן אתה כאן, אני חושבת שלא בכדי.
אורית זוארץ: אל תזלזל בזה שהזמינו אותך הנה.
אורית זוארץ: אתה אומר שזה אידיוטי להתעסק עם זה.
אורית זוארץ: אתה הרובד שמשפיע על כולנו.
דני נטלר: אני לא מזלזל, אני רק מנסה לומר שהאצבע המאשימה הזו כלפי הפרסום, שזה בסך הכול כמה עשרות אנשים שבאמת לא מעצבים את פני האומה, כי הם מקבלים הוראות וכסף מהאנשים שעושים את זה, לא במקום.
דני נטלר: אז בואו לא נהיה נאיביים ונטפל בבעיה ולא בשליח.
דני נטלר: אם אני לא אפרסם אישה ואשים במודעה בקבוק ריק והוא ימכור לי, אהיה שמח מאוד.
דני נטלר: אין לי רצון להשתמש בזה.
מרב מיכאלי: תודה רבה לך.
מרב מיכאלי: אני שואלת את יוצרי הטלוויזיה: יושבת פה אורנה בן דור, יוצרת קולנוע וטלוויזיה – אני רוצה לשאול אותך האם את חותמת על אותם דברים.
אורנה בן דור: אני לא חותמת על אותם דברים, כי דני דיבר ממקום שהוא לא מכיר את השיח שמתייחס לקונסטרוקציות ולדה-קונסטרוקציות.
אורנה בן דור: לשניה אחת ארשה לעצמי לומר שם שאני מניחה שרובנו לא שמענו אותו, איש שקוראים לו הומי באבא.
אורנה בן דור: הוא גם פילוסוף - אני מרשה לעצמי לענות תשובה סיבובית - שדיבר על זה שהשולט והנשלט חולקים בסופו של את אותה מציאות והדברים לא מסודרים כמו בבית מרקחת, שמה שאני רוצה הוא בהכרח הפוך ממה שהגבר, שבמשך שנים החליט בעבורי מה טוב לי ומה לא טוב ו"חיפצן" אותי וכן הלאה, רוצה; והגבר השולט, לא בהכרח נשאר כל הזמן במקום שבו הוא רוצה להקטין אותי וכן הלאה.
אורנה בן דור: שנינו חולקים את אותה מציאות.
אורנה בן דור: מה שקורה הוא שיש אינטראקציה ונוצרת מציאות חדשה.
אורנה בן דור: כל השיח כאן - סליחה שאני אומרת את זה, אני מאוד מכבדת את כל מי שנמצא פה – הוא שיח מאוד ישן, הוא שיח שמחלק נשים וגברים ורצונות של נשים וגברים באופן קטגורי.
אורנה בן דור: זה לא יכול להיות.
אורנה בן דור: אני אוהבת לראות פרסומות, שני כהן מאוד מצחיקה אותי, אני חושבת שזה אחלה פרסומות.
אורנה בן דור: אני אוהבת לראות פרסומות שהן יפות.
אורנה בן דור: יש פרסומות שמפריעות לי, גם על נשים וגם על גברים, ואני חיה בתוך עולם שהפמיניזם בו - והגברת חוטובלי קודם אמרה לי שאם אני לא רוצה שאצא מכאן – אני חושבת שאת צריכה להודות לפעילות שלי מלפני 25–30 שנה שאת נמצאת כאן.
אורנה בן דור: הפעילות הפמיניסטית שלי, אני לא צריכה היום להתהדר בה - -
ציפי חוטובלי: אני לא צריכה לחסדייך.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאף אחד לא עושה טובה שהוא נמצא כאן.
ציפי חוטובלי: כולם כאן מבחירה.
אורנה בן דור: השילי נעלייך.
אורנה בן דור: - - על זה שאני לפני 30 שנה יצאתי לרחובות והפגנתי, בפמיניזם שהיה נכון אז בשנות ה-70.
ציפי חוטובלי: ויצא מזה "מעושרות", תוכנית שמאדירה נשים וגורמת להן להיראות - - -
אורנה בן דור: היום אני חיה במציאות שבה הדברים הרבה יותר מורכבים.
אורנה בן דור: הנה, כאשר דיברנו על כך שאנחנו לא רוצים ש"יחפצנו" נשים בפרסומות, ומצד שני אנחנו לא רוצים להדיר אותן מעמודי הפרסום – זו, לדוגמה, הדילמה שאנחנו נמצאים בה היום.
אורנה בן דור: אנחנו לא נמצאים בעולם שבו אנחנו יכולים להגיד שכל מה שקרה הוא רע, כי קרו גם המון דברים טובים.
אורנה בן דור: טלוויזיה, אין ספק שהיא מחנכת, היא חשובה יותר ממשרד החינוך; אין ספק שטלוויזיה ופרסומות הן כלי חינוכי ממדרגה ראשונה, הן כלי שמייצר יחסים חברתיים ממדרגה ראשונה, הרבה יותר מבתי-הספר, ללא ספק.
אורנה בן דור: אבל לצאת כנגד מה שקורה בטלוויזיה באופן קטגורי ולא להתייחס ליחסים ההדדיים שבין הצופים לבין הטלוויזיה, שבין הכסף לבין הטלוויזיה – ותיכף אני רוצה לגעת בעניין הזה של הכסף – היחסים שבין המשתתפים בתוכניות הטלוויזיה לבין הצופים בהן, זה יהיה אנכרוניזם ודיון לא רלוונטי.
אורנה בן דור: ועכשיו אני רוצה להגיע למשהו שהוא הרבה יותר חמור, ואני חושבת שהוא מסכן את כל ההישגים שלנו, הזקנות שנלחמו על מקומנו לפני 30 שנה, וגם של הצעירות - המקום שהכסף תופס בחיים שלנו.
אורנה בן דור: המקום שהכסף תופס בחיים שלנו הופך ונעשה מרכזי יותר ויותר.
אורנה בן דור: אנחנו כבר לא מדברים על אנשים שמצליחים כמשוררים או אנשים שפרצו דרך בתחום הבלשנות - על פילולוגים, למי שראה את "הערת שוליים".
אורנה בן דור: אנחנו מדברים על מצליחנים רק דרך פריזמה אחת, והיא הפריזמה הכלכלית והיא מתייחסת לכסף.
אורנה בן דור: ברגע שהדבר הזה מסומן, ומסומך באופן גורף, מצבנו כנשים הופך להיות רע יותר כי אנחנו במשך עשרות בשנים – והדבר הזה לחלוטין לא השתנה, וזה לא רק בגלל הטלוויזיה.
אורנה בן דור: למדנו שלדבר על כסף זה דבר שהוא לא נאה לנו.
מרב מיכאלי: הבעיה היא לא לדבר על כסף, הבעיה היא ש-99% מהנכסים בעולם נמצאים בידי גברים.
מרב מיכאלי: אפשר לא לדבר על זה, אם היה כסף.
אורנה בן דור: לחלוטין.
אורנה בן דור: נשים הן הקבוצה הענייה ביותר בעולם, ואם אנחנו רוצים לכוון את המאבק שלנו בהקשר הזה כדאי שלא נחשוב רק על הטובים והרעים, על זה שכל הגברים או כל המפרסמים או כל הצופים רוצים לראות נשים מושפלות, כי זה לא נכון.
ענת פירסט: אני לא חושבת שמישהי אמרה את זה כאן.
אורנה בן דור: ומשטרת הפמיניזם, שבה אין טיפת הומור, גם היא עושה עבודה הפוכה ממה שאנחנו היינו אמורות לייצר בדיאלוג שלנו עם הקהל.
אורנה בן דור: אולי כדאי לרגע אחד להפנות זרקור למדינת הטייקונים שאנחנו מצויים בה, שהמחאה החברתית בה היא מחאת קטיפה חמודה, כאשר אנשים מאוד עשירים – כולם גברים, אגב - שולטים בכולנו, וזה מלסכן גם את ההישגים הלא מעטים שהביאו אותנו עד הנה, כי הכסף עלול למחוק את כל ההישגים של הפעילות הפמיניסטית ולהפוך את הנשים בחזרה לקטנות יותר בתוך החברה שאנחנו חיות בה.
אורנה בן דור: תודה.
מרב מיכאלי: אז בדיוק בהקשר הזה אני רוצה לשאול את לאה שנירר, שהשתתפה בתוכנית שיצרת לאחרונה, "מעושרות", שהיא בעלת סטודיו לפילאטיס בהרצליה פיתוח.
מרב מיכאלי: אורנה דיברה עכשיו על החשיבות של הכסף ועל הנחיתות שלנו בהקשר של הכסף, וזה בדיוק ההקשר שבו עסקה התוכנית שאת היית אחת מגיבורותיה המצליחות.
מרב מיכאלי: השאלה שלי היא מה את חושבת על זה.
לאה שנירר: שלום, אני שמחה להיות פה.
לאה שנירר: באתי לתוכנית הזאת - חוץ מזה שאורנה הציעה לי, כתוצאה מזה שלאורנה ולי יש איזשהו נושא משותף, שהוא דור שני לשואה - נכנסתי לתוכנית כי רציתי במה.
לאה שנירר: אני יודעת שבריאליטי יש מציצנות, מציצנות בכל הארץ, לא רק בתל-אביב.
לאה שנירר: היא גם של נשים במטולה, גם של נשים בירוחם ובכל הארץ.
לאה שנירר: אני רציתי לתת כוח, לתת הרגשה שאני שורדת ולספר את החיים.
לאה שנירר: זה נתן לי במה לספר איך אמא שלי שרדה מתאומות מנגלה בגיל 6 את מה שהצורר עשה, והיא השורדת הצעירה ביותר.
לאה שנירר: בזכות התוכנית היא דיברה.
לאה שנירר: בחיים אמא לא דיברה.
לאה שנירר: אני טיפלתי באמא שלי כל החיים.
לאה שנירר: אבא שלי הוא מדור הנפילים של חיל האוויר.
לאה שנירר: אין איש בחיל האוויר שלא מכיר ולא היה בן טיפוחיו של אבא שלי.
לאה שנירר: רציתי להראות אישה עובדת – עבדתי ועדיין עובדת, בעלת סטודיו לפילאטיס שגילה היא אחת מתלמידותיו.
לאה שנירר: אני עובדת, ואני מורה.
לאה שנירר: אני מגדלת שניים – אחד קצין בצבא ואחד חייל בצבא, והחלטתי שאני רוצה להבא עוד ילדים לעולם, וזה אפשרי, אין גבול והשמיים הם הגבול.
לאה שנירר: כוחה של אישה.
לאה שנירר: עבדתי, ועבדתי למחייתי.
לאה שנירר: אני נשואה לצחי, איש אמיד, ובזכות זה – ואני מודה על זה - אני יכולה לתרום ותורמת לאנשים שזקוקים לעזרה.
לאה שנירר: הקהל, אחרי שיצאתי מהתוכנית, לא מדבר אתי על זה שאני גרה בהרצליה פיתוח, רק מדברים אתי על הכוח וההשראה שנתתי בכל התוכן שהבאתי לתוכנית.
לאה שנירר: אני לא רוצה להיות פה איזשהו גורו, אלא פשוט להגיד ולחזק את האישה, שאף פעם לא מאוחר מדיי.
לאה שנירר: אני רוצה לראות סביבי נשים מטופחות, כמו שאני רואה פה.
לאה שנירר: זה עושה לי טוב.
לאה שנירר: מה שאישה צריכה לעשות כדי לעשות טוב – בבקשה, וזה לא שייך לכסף.
לאה שנירר: אומרים לי: איך אפשר לעשות ספורט ולא להיות בחדר כושר?
לאה שנירר: וחדר כושר עולה כסף.
לאה שנירר: לכל אחת יש חדר מדרגות בבית – שתעלה ותרד; לכל אחת יש שני בקבוקי מים מינרליים במקום משקולות.
לאה שנירר: אין תירוצים.
לאה שנירר: לאישה לא צריך תירוצים, הכול אפשרי.
לאה שנירר: אין לי זמן?
לאה שנירר: תמיד יש זמן, זה סדר העדיפויות.
דני נטלר: למה אישה צריכה להיות חטובה?
לאה שנירר: לא יודעת.
לאה שנירר: אם היא רוצה להיות, ואם לא – אז גם סבבה.
לאה שנירר: אישה צריכה להיות על מה שהיא רוצה.
לאה שנירר: אני דיברתי על נאה, דיברתי על מטופחת, זה מה שאני רוצה לראות.
לאה שנירר: לכן אני השתמשתי בתוכנית "מעושרות", כדי לתת במה לעבר, מאיפה באתי.
לאה שנירר: לא הלכתי לתוכניות ריאליטי, ל"אח גדול" או ל"השרדות" או ל"יפה ולחנון" – שזה נהדר – כי את לאה שנירר לא מדיחים.
לאה שנירר: אני באתי עם מסר, ואותו אני רוצה לתת.
לאה שנירר: אם יש למישהו שאלות אחרות לגבי זה אענה בשמחה.
לאה שנירר: דיברנו על פמיניזם.
לאה שנירר: אני שנירר, ואם יש פה נשים דתיות אז הן בוודאי מכירות את השם שרה שנירר.
לאה שנירר: שרה שנירר מהמשפחה של בעלי.
לאה שנירר: היום בנינו לה אחוזת קבר בקרקוב, צחי בעלי נסע לשם.
לאה שנירר: היא הפמיניסטית הראשונה.
ציפי חוטובלי: אני רק אגיד ששרה שנירר הקימה את "בית יעקב", והיא היתה פורצת דרך בעולם החרדי.
לאה שנירר: בבקשה.
לאה שנירר: היא מהמשפחה והיא התחילה.
לאה שנירר: היא אמרה: נשים דתיות לא רק צריכות לגדל ילדים ולטפל בבית, אלא לצאת לעבוד ולהיות מורות.
לאה שנירר: ואני באה מזה, ואת זה רציתי להראות.
לאה שנירר: זה לא שודר, זה ישודר.
לאה שנירר: רחוב שרה שנירר בנתניה.
לאה שנירר: בגלל זה באתי לריאלטי.
לאה שנירר: איך הייתי מגיעה לכנסת ללא "מעושרות"?
קריאה: כמו שאנחנו.
קריאה: אנחנו לא הופענו ב"מעושרות", בעלי לא מיליונר כמו בעלך, ואני פה בכנסת בזכות עבודה של כל החיים.
לאה שנירר: אבל גם אני עבדתי.
קריאה: את לא היית מגיעה לשם אם לא היה לך כל כך הרבה כסף.
לאה שנירר: ממש לא נכון.
לאה שנירר: אני לא באתי מהכסף, אני עבדתי.
לאה שנירר: וצר לי שאת כועסת, תבררי למה את כועסת.
לאה שנירר: את כועסת וזה לא עלי, את כועסת כי יש משהו שכעוס בתוכך.
לאה שנירר: את לא כועסת עלי.
מרב מיכאלי: סליחה שאני צריכה לקטוע את הדיון המרתק הזה – תודה רבה לך, לאה – אבל אני רוצה בכל זאת לעבור ליוסי אליאס.
מרב מיכאלי: הוא אדם שעושה הרבה מאוד מתוכניות הריאליטי שנראות בטלוויזיה, או לפחות ממונה עליהן, בהיותו סמנכ"ל תוכן של חברת אבוט-המאירי, שמפיקה הרבה מאוד מהתוכניות הריאליטי הנראות בטלוויזיה.
מרב מיכאלי: הקשה ביותר מהן, מבחינתי, היא "24/7 הדור שהיה", תוכנית שבה היה בחור שהמון-המון בחורות נכנסו לגור אתו.
מרב מיכאלי: הוא בא עם הפמליה של הבנים והם בחרו מי מהבנות הוא ייקח בסוף התוכנית, אחרי כמה חודשים ששהו בווילה.
מרב מיכאלי: שמעתי אותך אומר קודם שמשרד החינוך יותר חשוב, אבל אורנה אומרת שהטלוויזיה יותר חשובה.
מרב מיכאלי: כשאתה עובד, כשאתם עושים את התוכניות האלה, כמו "הישרדות", "היפה והחנון", 24/7 – אלה דברים שעוברים לכם בראש או שהכול נראה לכם עניין מקצועי גרידא, רייטינג או לא רייטינג.
יוסי אליאס: קודם כול, אני חושב שזה תלוי בבן-אדם שעומד מאחוריה.
מרב מיכאלי: אני שואלת אותך אישית.
יוסי אליאס: בשבילי אישית זה עומד בראש.
יוסי אליאס: להגיד ש"היפה והחנון" היא תוכנית שפוגעת בנשים זה ללכת על הצפוי, על הסיסמה.
מרב מיכאלי: אני דווקא חושבת ש"היפה והחנון" היא הכי פחות גרועה, חוץ מהכותרת שלה.
יוסי אליאס: אני שמח שאת אומרת את זה.
יוסי אליאס: אתן אותה כדוגמה.
מרב מיכאלי: אבל 24/7 היא by far מתחרה על הגרועה ביותר.
יוסי אליאס: לא הייתי אחראי על 24/7, ותיכף אדבר גם על זה.
יוסי אליאס: לגבי "היפה והחנון" אני רוצה להגיד דבר, שאולי אנשים פה לא יבינו למה אני אומר אותו.
יוסי אליאס: כביכול מציגים שם בנות שהידע הכללי שלהן הוא לא נרחב אל מול בנים שהם סגורים חברתית, שהידע הכללי הוא כל עולמם.
קריאה: זה נשים וגברים, לא בנים ובנות.
יוסי אליאס: נשים וגברים, נכון.
יוסי אליאס: רואים בהתחלה את נקודת ה-X, שזה הפער ביניהם.
יוסי אליאס: בתוכנית הזאת אנחנו באים דווקא להגיד שזה הסטריאוטיפ, ובואו נשבור אותו.
יוסי אליאס: אני חושב שהצלחנו בדבר הזה.
יוסי אליאס: האנשים שיצאו מהתוכנית הזו, אנחנו בקשר אתם עד היום.
יוסי אליאס: אנחנו לא משתמשים בהם וזורקים אותם.
יוסי אליאס: ראי את אורנה ולאה שנשארו בקשר והן חברות.
יוסי אליאס: זה לא שאנחנו מנצלים אותם, זה לא שהם בובות.
יוסי אליאס: ממש לא.
יוסי אליאס: אני חושב שכשאתם אומרים: הם רק קולב; הם גוף ללא נשמה – זה מחזיר 20 שנה אחורה.
יוסי אליאס: אנחנו התקדמנו, אל תשתמשו במושגים האלה כי פה אתם מגדילים את הפער.
ציפי חוטובלי: לא הבנתי לאן התקדמנו.
יוסי אליאס: כשאת אומרת שנשים מוצגות כגוף ללא נשמה – אני לא חושב כך.
יוסי אליאס: אם היית צופה באמת בתוכנית "היפה והחנון" לצורך העניין - - -
אורית זוארץ: ללא שכל.
גילה אושרת: שמעתי את לאה אומרת שהיא הגיעה לתוכנית עם איזשהו מסר שאותו היא רצתה להעביר בתוכנית.
גילה אושרת: אבל בסיפא של הדברים שלה היא אמרה: אבל את זה לא הראו.
גילה אושרת: אני חושבת שפה הבעיה, שיכול להיות שמה שלוקחים זה הדברים - - -
אורנה בן דור: את מעוותת את מה שלאה אמרה.
גילה אושרת: יכול להיות שלא הבנתי נכון.
גילה אושרת: זה מה ששמעתי.
אורנה בן דור: לא הבנת.
גילה אושרת: אני חושבת שהבעיה היא בסופו של דבר בעריכה.
אורנה בן דור: הסיבה שבגלל היא הגיעה לסדרה שודרה גם שודרה.
אורנה בן דור: גברת שרה שנירר, הקרובה - - -
מרב מיכאלי: היא אמרה שזה עדיין לא שודר.
גילה אושרת: היא אמרה: "עדיין לא שודר".
גילה אושרת: אלה המילים ששמעתי.
אורנה בן דור: אבל היא לא אובייקט, היא סובייקט.
אורנה בן דור: תשאלי את לאה האם הדברים - - -
לאה שנירר: אמרתי שעדיין לא שודר.
לאה שנירר: שרה שנירר צריכה לקבל פרק לבד, היא לא צריכה להיות בתוך תוכנית.
יוסי אליאס: אנחנו מצלמים לפעמים 3,000 שעות של חומרי גלם, בסופו של דבר אנחנו עושים פרקים מתוך הדבר הזה.
יוסי אליאס: אנחנו קודם כול רוצים לבדר, להצחיק, לרגש.
יוסי אליאס: אנחנו עושים טלוויזיה, אנחנו לא משרד החינוך.
יוסי אליאס: אני חושב שהפכנו להיות משרד החינוך, לצערי.
יוסי אליאס: אנחנו באים לבדר, לעשות תוכנית מרגשת ומצחיקה.
יוסי אליאס: יחד עם זה, כל אחד עם היושרה שלו מחליט איפה הגבולות שהוא שם לעצמו.
יוסי אליאס: אני יכול להעיד על עצמי שאני שם את הגבולות, אני מניח שגם אורנה שמה את הגבולות, וראיתי את זה בפרקים.
יוסי אליאס: אנחנו לא איגוד.
מרב מיכאלי: צריך להגיד שגם בתוך "היפה והחנון", שאני באמת חושבת שהיא התוכנית הכי פחות גרועה ובאמת יש בה גם דברים טובים, היתה סצנה שאתה יזמתם, שהגברים צריכים לפסל את החזה של המשתתפות בגבס, עליהן.
מרב מיכאלי: זו סצנה של הטרדה מינית או תקיפה מינית פר סה.
מרב מיכאלי: זה כאילו בהסכמה, חוץ מאשר אחת שעזבה באמצע ואחת שמראש לא הסכימה להשתתף.
יוסי אליאס: היא עזבה באמצע כי היא הרגישה שאחד החנונים מתאהב בה והיא לא רצתה לפגוע בו.
יוסי אליאס: זו דווקא מהמקום הזה ולא מהמקום שאת מכוונת אליו.
יוסי אליאס: קל נורא להיתפס למשימה הזאת כשהיו עוד 30 משימות שהעמידו אותם במקום נורא - - -
אורית זוארץ: אבל זה לא רק סצנה.
מרב מיכאלי: אמרתי את זה קודם.
מרב מיכאלי: אבל אני שואלת: כשאתה עושה את זה, לעניין הקווים שאתה מותח, איפה זה נכנס אצלך?
יוסי אליאס: כשהם היו צריכים לפסל את הנשים ולגעת באזורים האלה, קודם כול ניתנה הוראה מראש לא להגיע לאזורים האלה.
יוסי אליאס: זה לא נכון, הם לא פיסלו את החזה של הבנות.
יוסי אליאס: הם לא נגעו באזור הזה.
יוסי אליאס: את יכולה לראות שוב את התוכנית.
מרב מיכאלי: אני יכולה לראות שוב.
מרב מיכאלי: כולן מוזמנות לצפות.
יוסי אליאס: זה בחומרי הגלם.
יוסי אליאס: בחומרי הגלם זה קיים, זה לא נכנס לתוכנית.
מרב מיכאלי: זה קרה במציאות.
יוסי אליאס: זה קרה במציאות רק פעם אחת.
יוסי אליאס: זאת אומרת, חנון אחד נגע ויצא - - -
אורית זוארץ: גם אונס מספיק פעם אחת.
אורית זוארץ: לא צריך להיאנס פעמיים כדי להבין.
יוסי אליאס: את סתם עושה פרובוקציה לחינם.
יוסי אליאס: זה לא אותו דבר.
אורית זוארץ: אני מנסה להעביר לך מסר.
ציפי חוטובלי: אני מציעה שניתן לחברי הכנסת.
ציפי חוטובלי: אני מציעה שנתחיל עם חברת הכנסת זוארץ.
אורית זוארץ: מסקרן אותי לדעת - כשאתה מדבר על תוכנית, ומרב אמרה שהיא התוכנית הפחות גרועה, אני מרגישה שגם במקרה הזה השתמשו עוד פעם באישה כחלק מסל התרופות לטפל בגבר החנון שיש לו בעיה עם כישורים חברתיים.
אורית זוארץ: היא היתה חלק מסל התרופות שלו.
אורית זוארץ: אז יכול להיות שהכישורים החברתיים שלו השתפרו במידה כזו או אחרת או - - -
יוסי אליאס: אם היית מסתכלת על הצד השני, זה גם היה לא בסדר.
יוסי אליאס: אם הייתי אומר לך שדווקא החנונים ניסו לשנות משהו בבנות, אז היית אומרת לי: למה?
אורית זוארץ: אז יכול מאוד להיות שבאמת הן סייעו להם לפתח כישורים חברתיים ואינטימיות.
אורית זוארץ: אנחנו מדברים על הסוגיות האלה הרבה, על איך אנחנו חיים בחברה ובסביבה שבה גברים לא מצליחים לפתח אינטימיות ואז הם מגיעים למקומות מסוימים.
אורית זוארץ: השאלה שלי אליך היא האם אחת הנשים הגיעה לטכניון בעקבות התוכנית, הגיעה לאקדמיה?
אורית זוארץ: כלומר, האם גם המיומנויות שלה, שהיו חלשות בתחום מסוים, השתפרו?
אורית זוארץ: האם היא החליטה שהיא הולכת ללמוד, הולכת לפתח את עצמה על ציר מסוים?
אורית זוארץ: האם יש איזון או שמא גוף האישה הוא חלק מסל התרופות?
יוסי אליאס: על קצה המזלג.
יוסי אליאס: אני חושב שהשאלה שלך היא שאלה מתנשאת.
יוסי אליאס: את אומרת: יצא ממנה משהו, מהבחורה הזו שהצגת?
אורית זוארץ: לא אם יצא ממנה משהו, שאלתי האם התועלת הייתה הדדית.
יוסי אליאס: על קצה המזלג אני יכול להגיד שכן.
יוסי אליאס: גם הנשים וגם הגברים עברו שם תהליכים משמעותיים, חלקן של הבנות הלכו ללמוד אחרי זה.
יוסי אליאס: אני לא חושב שזה העניין, אגב, כי זה באמת נורא מתנשא מה שאת אומרת.
אורית זוארץ: אבל נקודת המוצא שלכם הייתה כזו שהיא לא יודעת כלום – היא סתומה, אין לה שכל, הגחיכו אותה.
אורית זוארץ: אני ראיתי פרק שהיא צריכה את הכותרת "ים המלח" על מפה של כדור הארץ.
אורית זוארץ: הגחיכו אותה, חשפו אותה בצורה מבזה.
יוסי אליאס: נכון, זה היה בפרק הראשון.
יוסי אליאס: אם היית רואה את שאר הפרקים - - -
אורית זוארץ: זה הדבר היחיד שראיתי, וזה הספיק.
יוסי אליאס: אז אם היית רואה את שאר הפרקים היית רואה שדווקא הנשים האלה הפכו להיות נורא מודעות לסיטואציה.
יוסי אליאס: חלקן כן התחילו ללמוד.
יוסי אליאס: זה לא משנה, אני לא חושב שאנחנו תוכנית טיפולית.
יוסי אליאס: אבל הן כן עברו את המהלך הזה ואת הטיפול הזה.
יוסי אליאס: הם חברים נורא טובים.
יוסי אליאס: גם האנשים האלה שנפגשו משני קצוות שבכלל לא קשורים אחד לשני הפכו להיות חברים נורא טובים.
יוסי אליאס: אני חושב שבזה עשינו משהו שלפני כן לא היה קורה.
יוסי אליאס: אני רוצה לגעת בעוד נקודה.
יוסי אליאס: חברת הכנסת חוטובלי דיברה על זה שהיא רוצה להעביר הצעת חוק שנשים לא תפרסמנה מוצרים שלא קשורים - - -
ציפי חוטובלי: שלא ישתמשו בחלקי גוף נשיים.
יוסי אליאס: זה מצד אחד.
יוסי אליאס: מצד שני, כשמדירים נשים מפרסומות זה מוציא אותן מהמרחב הציבורי.
ציפי חוטובלי: יש עוד דברים באמצע, אתה יודע.
יוסי אליאס: אבל בסופו של דבר, מה שאת אומרת: בואו נדיר אותן.
יוסי אליאס: את אומרת שנדיר אותן מפרסומות, כי אם שני כהן - - -
יוסי אליאס: עלתה פה הדוגמה של שני כהן, כששני כהן מפרסמת את "ביטוח ישיר" היא לא מפרסמת את זה רק בראש.
ציפי חוטובלי: דיברתי באופן המפורש ביותר, אדוני, על נשים שנראות כמו וילון או כמו עציץ.
אורית זוארץ: בפרסומת של אחד הקניונים במרכז תל-אביב יש סאדו.
אורית זוארץ: האם עושים סאדו בקניון?
יוסי אליאס: אם היה פה גבר שעומד בתחתונים ומפרסם - - -
דני נטלר: מי אמר שסאדו זה רק אישה?
אורית זוארץ: אם הוא מפרסם תחתונים זה משהו אחר.
אורית זוארץ: הייתה שם אישה בפוזה מבזה - - -
קריאה: למה אף פעם לא עומד גבר בתחתונים בקניון?
יוסי אליאס: בטח שעומד.
קריאה: לא עומד, לא בפרסומות שלך ולא בתוכניות.
יוסי אליאס: אני לא עושה פרסומות.
ציפי חוטובלי: אמרתי בתחילת דבריי באופן מפורש שאם כדי לאזן את המציאות הלא סבירה שבה אנחנו חיים יתחילו עכשיו להגחיך ולהפשיט גברים – שזה, אגב, דבר שכבר קורה, אני לא מתעלמת מהמציאות.
ציפי חוטובלי: תוכניות הריאליטי מגחיכות ומפשיטות והופכות אנשים לאנשים שנאמנים לסטריאוטיפ – הכדורגלן המטומטם, עיין ערך "המירוץ למיליון", הבלונדינית הטיפשה.
ציפי חוטובלי: עשינו סקירה לפני שבאנו לדיון בוועדה.
ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם ברצינות, כשאתה רואה את סוג הדמויות שמרצדות על המסך שלנו, אני מתביישת בשם בני-האדם באשר הם, לא רק בשם נשים.
ציפי חוטובלי: אני רק אומרת שבעיני יש כאן ניסיון לברוח מהשאלה.
ציפי חוטובלי: אני גם נגד זה שישתמשו בגוף של גברים.
יוסי אליאס: אבל הצעת החוק היא לא להשתמש בגוף של נשים.
ציפי חוטובלי: אמרתי שהצעת החוק עוסקת במציאות הכואבת שבה אנחנו חיים.
ציפי חוטובלי: אני אומרת שאם המפרסמים יחליטו שכדי לייצר איזון הם יפשיטו גם גברים, אני לא חושבת שזה ייצר הרבה נחת בקרבנו.
ציפי חוטובלי: אני מנסה להגיד משהו נורא פשוט.
ציפי חוטובלי: יושב כאן דני ויושב כאן יוסי, שניכם אנשים שאני לא רואה בכם שרי חינוך בפוטנציאל.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת, אני לא חושבת שזה הטיקט החברתי שלכם.
אורית זוארץ: You can never know.
אורית זוארץ: שחקני קולנוע הפכו להיות נשיאים בארצות-הברית.
ציפי חוטובלי: אני לא נגד, אני רק אומרת שכל עוד אתם יושבים על כס המפרסם זה לא הטיקט שלכם.
ציפי חוטובלי: אתם רוצים?
ציפי חוטובלי: בואו לפה, הבית פתוח לכולם.
ציפי חוטובלי: אני רק אומרת שיש כאן היתממות מאוד גדולה.
ציפי חוטובלי: משרד החינוך צריך לעשות מה שמשרד החינוך צריך לעשות, הורים צריכים לעשות מה שהם צריכים לעשות, אבל יש כאן קצת התנערות מאחריות.
ציפי חוטובלי: גם הדמגוגיה הזאת שאומרת: תשמעו, בגלל שיש הרבה בעיות למדינת ישראל – למשל, האיום האיראני – למה הוועדה לקידום מעמד האישה בכלל עוסקת בנשים?
ציפי חוטובלי: זה באמת נורא שולי לעומת האיום האיראני.
דני נטלר: זו דמגוגיה.
אורנה בן דור: אני בהחלט מסכימה אתך שהאיום האיראני צריך להיות חלק מהשיח גם בוועדה לקידום מעמד האישה.
אורנה בן דור: איך זה משפיע על החיים שלנו, כנשים.
אורנה בן דור: אין ספק שמדינה כובשת, גם היחס לנשים הופך להיות הרבה יותר כובש, הרבה יותר שוביניסטי וכן הלאה.
אורית זוארץ: נכון, אני מסכימה אתך.
אורית זוארץ: במדינה שאין גבולות, הגבולות מטשטשים.
אורית זוארץ: אין ספק.
אורנה בן דור: אז בואו לא ניתמם, כי כל הדיון הזה זה גלגול אחד גדול של עיניים לשמיים.
אורית זוארץ: לא כולנו כובשות.
אורית זוארץ: יש כאלה שגם מתנגדות לזה.
מרב מיכאלי: כולנו כובשות, גם אלה שמתנגדות הן שותפות.
ציפי חוטובלי: בסופו של יום, אני מסכימה עם אורנה בהקשר הזה שהכסף הוא מלכות הכול.
ציפי חוטובלי: אני גם אמרתי שבשם הכסף הכול מותר.
ציפי חוטובלי: אבל כאן אני מגיעה לאחריות שלנו, אנחנו לא בני-אדם שנשלטים על-ידי איזה דמון שנקרא "הכסף".
ציפי חוטובלי: דרך אגב, בעולם הטייקונים יש לנו שרי אריסון, יש את גליה מאור שהיתה מנכ"לית בנק לאומי, יש לנו מנכ"לית חדשה שהיא אישה.
ציפי חוטובלי: עולם הטייקונים לא מוגבל לגברים בלבד.
ציפי חוטובלי: לכל אחד יש את הפיסה הקטנה שלו בהיסטוריה, שבה הוא צריך להשפיע.
ציפי חוטובלי: אז אתם אל תיכנסו לתפקיד של שר החינוך ואל תיכנסו לתפקיד של חברי הכנסת ולא תפקיד של בית-הספר.
ציפי חוטובלי: אבל כן, בתוך הטריטוריה הקטנה שיש לכם, בתוך חלקת האלוקים הקטנה שלכם, כל אחד צריך לשאול את עצמו האם מה שהוא עושה – ואני אומרת את זה ביושר, כל אדם הולך לישון בלילה ושואל את עצמו מה הוא עשה היום כדי לעשות דבר טוב למדינה.
ציפי חוטובלי: אני מניחה שבסופו של יום אתם אנשים שמאמינים במה שהם עושים.
ציפי חוטובלי: אם הגענו למצב שבו אתם מיתממים, אם הכול מותר, אם אין כאן בשום צורה ניסיון להגיד שיש קווים אדומים – פורנוגרפיה זה קו אדום, זה ברור לנו.
ציפי חוטובלי: אין בפריים טיים פורנוגרפיה; פדופיליה זה קו אדום – ברור לנו.
ציפי חוטובלי: אין בפריים טיים פדופיליה.
מרב מיכאלי: מה את אומרת?
מרב מיכאלי: יש בפריים טיים פורנוגרפיה כל הזמן, רצוף.
מרב מיכאלי: על מה את מדברת?
מרב מיכאלי: אין פורנוגרפיה בפריים טיים?
מרב מיכאלי: על זה הדיון, הדיון הוא על זה שהשפה השלטת היא שפה פורנוגרפית.
מרב מיכאלי: מה זה פורנוגרפיה?
מרב מיכאלי: היינו רואות שאבא אונס ילדה?
מרב מיכאלי: סביר להניח שזה פחות נראה, אלא אם זה בהקשרים אומנותיים, ואולי באמת זה לא בפריים טיים.
מרב מיכאלי: אבל זה לא מה שמדובר בו.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאנשים כאן מתחבאים מאחורי העובדה שאין כאן באמת דברים מהסוג הזה, שהם אסורים באופן ברור.
ציפי חוטובלי: בתוך הגבולות של המותר והאסור אני חושבת שכל אחד צריך לנסות להביא גם בתחום היצירה שלו גם את הצד היותר מתוחכם.
ציפי חוטובלי: אני יודעת שהרבה מפרסמים - אני שואלת אותך דני, כי אתה כן מציג איזושהי גישה שלא אומרת שבלי נשים עולם הפרסום קורס, בלי נשים בדרך שבה דיברנו עליה.
דני נטלר: בלי נשים העולם קורס.
ציפי חוטובלי: בלי נשים כמו שאני חושבת עליהן.
ציפי חוטובלי: בלי נשים כפי שעולם הפרסום חושב עליהן אני חושבת שהעולם יסתדר.
מרב מיכאלי: עולם הפרסום מעסיק הרבה מאוד נשים: תקציבאיות, קופירייטריות.
ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך האם אתה מאמין שיכול להיות מצב שבו פרסומות מובילות לא ישתמשו בגוף האישה כמרכזי.
ציפי חוטובלי: בסך הכול, ראינו כמה פרסומות יצירתיות בעולם.
דני נטלר: אל"ף, כן.
דני נטלר: בי"ת, אני חוזר לתחילת דבריי - יש כל מיני סוגי משרדי פרסום, כי לכל משרד פרסום יש את הראש שלו, את ההבנה שלו ואת הראייה שלו של דברים.
דני נטלר: פרסומאים הם אנשים.
דני נטלר: במשרד שלי, למרות אות הקלון - שאני לא בוש בו, יש לי השגות לגבי אות הקלון הזה של הדיוטי פרי עם רותי מהדיוטי פרי - - -
מרב מיכאלי: אתה לא בוש בו.
מרב מיכאלי: אבל אתה גאה בו?
דני נטלר: כן, מקצועית כן.
דני נטלר: אחלה קמפיין שבעולם, ולא פגעתי בנשים.
דני נטלר: אבל זה דיון ארוך - - -
מרב מיכאלי: בסדר, זה משמעותי לדעת.
דני נטלר: מצפוני נקי.
מרב מיכאלי: וזה לא גורם לך אי-נוחות.
קריאה: המכירות עלו?
דני נטלר: זה לא קשור למכירות שעלו או לא עלו.
דני נטלר: לפני המכירות, שעלו או לא עלו, אם היו לי ייסורי מצפון על זה או לא – לא היו לי.
דני נטלר: אני אומר עוד פעם, יש לי שתי בנות בלונדיניות - גם אשתי - בנות 22 ו-19, אחת סטודנטית אחרי צבא, אחת בצבא, יש הרבה בדיחות על בלונדיניות אצלי בבית.
דני נטלר: הכול פתוח, אני מדבר אתן, אני לא בוואקום.