GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונית לוינשטין-מלץ: אבא סימן לכולנו לחזור וביקש מהמדריך לתת לאמא עוד זמן קצר להישאר שם, להשלים עם הפרידה.
רונית לוינשטין-מלץ: המדריך הסכים בחוסר נחת וסימן לארבעת הצופים להישאר במקומם ולהמשיך לתצפת".
רונית לוינשטין-מלץ: (לתצפת שלא יגיעו אנשים).
רונית לוינשטין-מלץ: "אחרי חצי שעה אמר לי אבא לצאת מהמערה וללכת לקרוא לאמא.
רונית לוינשטין-מלץ: "תגיד לה שתבוא, מוכרחים להמשיך.
רונית לוינשטין-מלץ: תגיד לה שכן המשפחה מחכה לה כאן".
רונית לוינשטין-מלץ: ואז בינם, אחרי, קפץ ואמר: "אני אלך".
רונית לוינשטין-מלץ: אני לא יודע למה ויתרתי, אבל עד שהתלבטתי אם לתת לו ללכת או לא, הוא כבר רץ החוצה.
רונית לוינשטין-מלץ: למה הוא תופס לי, התרגזתי בלב, אבל לפני שהספקתי להתרגז באמת, הוא חזר פנימה בריצה, כרוח סערה, חיוור כמו מת ומגמגם: "יש שם שד.
רונית לוינשטין-מלץ: אני ראיתי את השד של המתים".
רונית לוינשטין-מלץ: הוא המשיך למלמל מילים לא ברורות, מסרב להירגע.
רונית לוינשטין-מלץ: אבא רץ איתו החוצה מיד וכולנו אחריו.
רונית לוינשטין-מלץ: אמא עדיין שכבה ליד הקבר, ראשה טמון בכפות ידיה ולידה, במקום הקבר של אחותנו, ראינו את האדמה זזה.
רונית לוינשטין-מלץ: "היא חיה" צעק אבא, ורץ לחשוף את החול מעל הקבר.
רונית לוינשטין-מלץ: אמא הרימה את ראשה והסתכלה בו כלא מאמינה.
רונית לוינשטין-מלץ: כשראתה את החול זז, גם היא נכנס לטירוף וצעקה "מה עשינו לילדה שלנו, קברנו אותה חיים?
רונית לוינשטין-מלץ: " ועזרה לאבא לחשוף את הקבר בפראות.
רונית לוינשטין-מלץ: לא ייאמן, אבל צ'קולש באמת נשמה.
רונית לוינשטין-מלץ: (צ'קולש זה השם שלה, שהמשמעות באמהרית זה – מישהי שמיהרה לבוא, נולדה לפני הזמן).
רונית לוינשטין-מלץ: "צ'קולש באמת נשמה.
רונית לוינשטין-מלץ: היא פרצה בבכי ואמא חיבקה אותה חזק.
רונית לוינשטין-מלץ: נס תחיית המתים.
רונית לוינשטין-מלץ: עכשיו אני יודע איך נראית תחיית המתים.
רונית לוינשטין-מלץ: אבא הסביר לנו אחר כך שהחול החם עושה לתינוקת מה שהאינקובטור עושה בבית החולים.
רונית לוינשטין-מלץ: השמש המדברית חיממה את החול, החול הזרים את הדם בגוף של התינוקת והיא התחילה להתאושש".
רונית לוינשטין-מלץ: הילדה הזאת חיה היום בירושלים, קוראים לה אביגיל.
ציפי חוטובלי: מדהים, מדהים.
ציפי חוטובלי: תראו, אני חייבת להגיד לכם שיש לי אין ספור שאלות שאני לא אשאל בפעם הזאת, כי השארתן לי טעם של עוד, כל אחת מכן.
ציפי חוטובלי: אני נהניתי מכל רגע, התמוגגתי לראות גם את הבנות הצעירות האלה, שהן בכל זאת בכיתה ג' והצליחו להחזיק מעמד פה, באמת בתוך עניין משמעותי וראו שהן מתרגשות, כי הן הבינו שיש כאן בכל זאת משהו מיוחד וחגיגי.
ציפי חוטובלי: אני ממש אסירת תודה לכל אחת מכן שטרחה ובאה ושיתפה.
ציפי חוטובלי: פתחתן לנו צוהר לעולם שלכן, ואני אאפשר לכן את זכות המילה האחרונה, מה אנחנו כאן יכולים לעשות כדי לעודד קריאה או כדי כן לעודד את הנושא הזה של שכר סופרים, שכר סופרות, ואולי אפילו אם יש לכן איזה משהו אישי שחשוב לכן לומר, אז כל אחת מכן מקבלת את זכות המילה האחרונה.
ציפי חוטובלי: אני מקווה שנהנתן.
ציפי חוטובלי: נתחיל, נעשה סבב הפוך.
רונית לוינשטין-מלץ: לא, לא, אני צריכה לחשוב.
ציפי חוטובלי: רינת.
רינת הופר: הרבה פעמים גם כשמז
רינת הופר: מינים אותי לאירועים וקוראים לי סופרת, אז אני נבהלת מעצמי.
רינת הופר: אני מאד אוהבת שבאנגלית אומרים WRITER, ולא סופר.
רינת הופר: אז כאילו אולי לפעמים זה עוזר גם להבין שספרות היא חלק מהחיים.
רינת הופר: זאת אומרת אני לא רואה את מה שאני עושה שונה.
רינת הופר: את יודעת, יש אנשים שבונים בניינים ויש גם חברי כנסת.
רינת הופר: אז אולי גם להעביר, יחד עם כל החגיגה והשמחה שביצירה, גם איך היא שלובה בחיים שלנו, ולא להפוך ספרות למן משהו, הדבר העבה, שזה באמת, שקשה יותר וקדוש יותר.
רינת הופר: אלא זה חלק מה-, בייחוד גם בהקשר של ילדים.
רינת הופר: ספרות וכל יצירה היא חגיגה, היא חלק מהחיים.
רינת הופר: היא לא עומדת על איזה כן.
רינת הופר: את יודעת, מכינים קצת שניצלים, כותבים שירים.
ציפי חוטובלי: חיה, מה יש לך להגיד?
חיה שנהב: אני דברנית גרועה, אבל אני רוצה להגיד תודה.
חיה שנהב: אני חושבת שלבוא לכנסת זו חוויה.
חיה שנהב: אני בדרך כלל לא באה לפגישות, אבל לכבוד הכנסת ולכבודתנו, ולהגיד תודה לחברותיי הסופרות.
ציפי חוטובלי: כן, גלילה.
גלילה רון-פדר: אני חושבת שאתם לא צריכים לעשות הרבה, כי דברים נעשים בשטח, אתם רק צריכים לא להפריע.
ציפי חוטובלי: את יודעת, אומרים את זה על כל התחומים, לגבי מה שאנחנו עושים.
גלילה רון-פדר: לא, שוב אני אומרת, לא צריך לעשות למען הסופרים, צריך לעשות למען הקריאה ובבתי הספר.
גלילה רון-פדר: עכשיו, תמיד היו סופרים.
גלילה רון-פדר: בכל העולם זה ככה.
גלילה רון-פדר: יש סופרים שפורצים ויש סופרים שלא פורצים.
גלילה רון-פדר: יש איזו מסננת טבעית שהעולם החופשי מכתיב אותה וכמה שפחות יעשו ועדות שיקבעו מי טוב, מי לא טוב, דברים בולשביקים כאלה, כך ייטב.
גלילה רון-פדר: ואני רוצה להגיד שבתחום שלנו, בתחום של הכותבים לילדים ולבני נוער בבתי הספר, קצת לא מקובל לתת מחמאות, אבל בבתי הספר נעשים דברים נפלאים.
ציפי חוטובלי: אני מרוצה מאד לשמוע.
ציפי חוטובלי: כן, דתיה.
דתיה בן דור: אני חושבת שאולי באמת הטיפול בתחום הזה של עידוד קריאה, אמור בעצם להיות בידיו של משרד החינוך.
ציפי חוטובלי: יש כאן נציגות, נכון?
דתיה בן דור: אז אין לי אלא לעודד את משרד החינוך יותר ולהאיץ בכם ולדרבן בכם, אנא עשו לעידוד הקריאה בבתי הספר ונעשים דברים וזה נכון.
דתיה בן דור: אני מבקרת הרבה בבתי ספר ואני רואה שיש שם ספריות נפלאות ובעיקר ספרניות נפלאות שהן חדורות רוח שליחות ונלהבות וסוחפות אחריהן את הילדים ובבתי הספר מקיימים מפגשים ומזמינים סופרים למפגשים עם הילדים, שמבחינת הילד לפעילות הזאת יש חווית חיים והיא יכולה להיות וכדאי שתהיה חוויה מכוננת לחיים וזהו.
דתיה בן דור: ולא נותר לי אלא באמת להודות לך, חברת הכנסת היקרה והחביבה והנחמדה.
גלילה רון-פדר: בשם כולם.
דתיה בן דור: בשם כולנו, ובעיקר בשם הילדים.
ציפי חוטובלי: בשמחה, העונג כולו שלנו.
ציפי חוטובלי: תודה לכן על כל מה שעשיתן, ואני מאחלת לכן בריאות ואריכות ימים ושתמשיכו לכתוב כתיבה פורה, שתגיע לכל הבתים בישראל.
דתיה בן דור: אמן ואמן.
ציפי חוטובלי: זו הברכה שלי, ותודה רבה.
אורית זוארץ: זה דיון חירום שכינסנו.
אורית זוארץ: על סדר היום: היעדר מקום במקלט "מעגן" לקורבנות סחר שאותרו וזוהו כקורבנות החזקה בתנאי עבדות ועדיין נמצאות ב"סהרונים".
אורית זוארץ: זימנו הנה גם את נציגות "סהרונים".
אורית זוארץ: נמצא אתנו מפקד המתקן, שמעון ביבס, ומר וגשל, המשנה למנכ"ל משרד הרווחה, שצריך לתת לנו מענה לסוגיה הזאת.
אורית זוארץ: לצערי הרב הסוגיה הזאת נמשכת כבר יותר מדי זמן.
אורית זוארץ: הנושא הזה עלה לפני מספר חודשים בדיון עם שר הרווחה, וקיבלנו הודעה שיש בעיה במקלט וצפויות להגיע קורבנות מ"סהרונים".
אורית זוארץ: לצערנו הרב, במשך החודשיים האלה לא הועברו קורבנות שאותרו, ולכן הסוגיה הזאת היא דחופה.
אורית זוארץ: לצערי הרב, בתוך כל הבליל והרעשים סביב המהגרים והמסתננים לפעמים קצת נשכח מלבנו שבתוך כל אותן קבוצות ואנשים שמגיעים לישראל יש גם קורבנות.
אורית זוארץ: ויחד עם החזרה למדינות המקור והעבודה שעושים במשרד החוץ ובמשרד הפנים, אסור לנו להזניח את אותן קורבנות שאותרו וזוהו ויש החלטה לטפל בהן.
אורית זוארץ: אני אשמח לתת למפקד המתקן, ביבס, שיתאר לנו את המצב ועם מה הוא מתמודד.
אורית זוארץ: היינו לפני שבועיים במתקן, עם ועדת החוץ והביטחון, וגם שם עלה הקושי הזה של זיהוי קורבנות וחוסר היכולת להביא אותם למקלט.
שמעון ביבס: בוקר טוב לכולם.
שמעון ביבס: מישהו ממשרד הרווחה נמצא?
אורית זוארץ: הוא יגיע.
אורית זוארץ: אני רוצה לשמוע עם מה אתם מתמודדים.
אורית זוארץ: אתם מתקן כליאה, לא מתקן שיקום או טיפול.
שמעון ביבס: הפתיחה של דבריי תתייחס לתופעת ההסתננות.
שמעון ביבס: אין ספק שהאירוע המרכזי הוא תופעת ההסתננות.
שמעון ביבס: לצערי, בשנים האחרונות התופעה הזו יצרה אירוע נוסף, שהוא לא פחות מרכזי מההסתננות.
שמעון ביבס: זה היה בשוליים בהתחלה, אבל החל להעסיק אותנו במלוא מובן המילה, ולא רק אותנו אלא את כל הנוכחים פה.
שמעון ביבס: האירועים המדוברים הם הטיפול באותן נשים, וגם גברים, שעברו התעללות מינית, סחר, עבדות וכדומה.
שמעון ביבס: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולהשמיע לראשונה את דרישותיי, כמי שאמון על הטיפול באותה בעיה.
שמעון ביבס: כיום אני מוצא את עצמי מתמודד עם מספרים שלא היו מוכרים לי בעבר, עם תופעות שלא היו מוכרות לי בעבר.
שמעון ביבס: אין לי את הכלים, אין לי את הסמכות, אין לי את היכולות, אין לי את המשאבים.
שמעון ביבס: ולמרות זאת אנחנו עושים את המיטב להתמודד עם הבעיה הזאת.
שמעון ביבס: אני נדרש לסוגיות שמעולם לא הונחו לפניי כמפקד כלא: מה אנחנו עושים עם אישה שהרתה שלא מרצון, מי משתתף בוועדה להפסקת היריון, מי מנציגות המדינה ממנה סנגור מטעם המדינה לקטין כזה או אחר.
שמעון ביבס: ידעתי לנהל בתי-סוהר, אבל כרגע אני נדרש לסוגיות שאני לא יודע אם למישהו כאן בכלל יש תשובות לגביהן.
שמעון ביבס: כשאני מבקש עזרה של המדינה, שכגוף סמכותי וסטטוטורי תייצג אותי מול הוועדות של משרד הבריאות ומשרד הרווחה – אין עם מי לדבר.
שמעון ביבס: היום יש לי במתקן מספר לא מבוטל של נשים שממתינות למקלטים.
שמעון ביבס: יש לי בזה הרגע מסתננת שנמצאת בוועדה להפסקת היריון בבית-חולים סורוקה.
שמעון ביבס: שלחתי עובדת סוציאלית מטעמי, אבל זה לא תפקידה ולא סמכותה, ולמרות זאת היא עושה את הדברים האלה.
שמעון ביבס: זה תפקידי, כלובש מדים וכמי שאחראי על שלומם של האנשים האלה.
שמעון ביבס: אני רוצה לומר שבשלה העת שהרשויות יחלקו את העומס ששירות בתי-הסוהר נושא עליו כרגע.
שמעון ביבס: לצערי, כל טענה וטרוניה מכל הנוכחים פה מופנית לפתחי.
שמעון ביבס: למה?
שמעון ביבס: כי הם יושבים אצלי.
שמעון ביבס: זה שאני מאכיל אותם ומלביש אותם ודואג לטיפולם הרפואי לא אומר שאני צריך לתת תשובות לדברים שלא קשורים אליי.
שמעון ביבס: אדוני, הבקשה שלנו היא ליצור או להביא איש קשר של משרד הרווח שישב בנוכחות קבועה אצלי, ייתן מענה לבעיות כאלה אחרות, ויהווה גוף סטטוטורי שיעבוד מול משרד המשפטים ומשרד הבריאות.
שמעון ביבס: זה לא התפקיד שלנו.
שמעון ביבס: אנחנו עושים את זה כי אנחנו מחויבים לזה.
שמעון ביבס: אני שם כרגע בצד את השיח הציבורי לגבי תופעת ההסתננות – אנחנו צריכים להתייחס לקורבנות האלה כבני אדם.
שמעון ביבס: והתשובות כרגע לא מספקות אותי.
אורית זוארץ: אגב, מאז שהתחלת לתעד את המקרים באינטקים, מספר התלונות על תקיפות מיניות עלה?
אורית זוארץ: אתה יכול לתת לנו קצת מספרים ונתונים?
שמעון ביבס: בוודאי.
שמעון ביבס: אני מתנצל על ההתלהמות הזאת, אני פשוט חושב שהגיעה העת שמישהו ייקח אחריות על מה שקורה שם.
שמעון ביבס: זה לא שהארגון שלנו לא יודע לעשות את זה, אבל זה לא התפקיד שלנו.
שמעון ביבס: לא התפקיד.
שמעון ביבס: יושבים פה נציגים מהרבה ארגונים, חלקם התנדבותיים וחלקם ממלכתיים.
שמעון ביבס: אני אומר לכם: מישהו צריך להרים את הכפפה הזאת.
שמעון ביבס: הדבר הזה נמשך יותר מדי.
שמעון ביבס: לא ייתכן שכל פעם נשב בדיונים ונציג מספרים, כי מאחורי כל מספר כזה יש דמות, יש ילד, יש קטין.
שמעון ביבס: הגיע הזמן שמישהו יטפל בזה.
שמעון ביבס: ואני לא אומר את זה סתם, אני אומר את זה מעומק לבי, כמפקד יחידה.
שמעון ביבס: חד-משמעית.
שמעון ביבס: מה אני עושה בוועדה הזו היום – אני לא יודע; מה אני אעשה בעוד חמש ועדות עתידיות של משרד הבריאות – אני לא יודע.
שמעון ביבס: לא יודע.
שמעון ביבס: לגבי המספרים.
שמעון ביבס: אנחנו נדרשנו לאתר מספרית מה קורה עם אותן קורבנות.
שמעון ביבס: החל מהשנה הזאת בהחלט איתרנו.
שמעון ביבס: ב-2012 קלטנו 36 נשים שהן אלמוניות.
שמעון ביבס: מתוכן חמש בהיריון לא רצוי.
שמעון ביבס: הן עברו התעללות, וההיריון הוא תוצאה של אונס.
שמעון ביבס: 17 מהן חוו תקיפה מינית חד-פעמית, 13 מהן תקיפה מינית ממושכת.
שמעון ביבס: המספרים אולי נמוכים ואולי לא, אבל הם לא אומרים כלום.
שמעון ביבס: יש אנשים סביב המספרים האלה, וצריך להתייחס אליהם.
שמעון ביבס: אני עובר לטבלה שנדרשנו לעשות – להציג פילוח של מקרים.
שמעון ביבס: מה קורה לגבי הגברים?
שמעון ביבס: 19 מקרים של הרעבה, 30 מקרים של פגיעות, 35 מקרים של חבלות, ושישה מקרים של צליפות שוט.
שמעון ביבס: סך הכול מעורבים בכלל האירועים האלה 41 מסתננים.
אורית זוארץ: באיזה פרק זמן מדובר?
שמעון ביבס: במרץ התחלנו לאתר את הנתונים האלה.
שמעון ביבס: אני מדבר על שלוש חודשים, ובפרק הזמן הזה חדרו קרוב ל-6,000 מסתננים.
שמעון ביבס: מדובר באחוזים נמוכים.
אורית זוארץ: אתה מדבר על 60 מקרים בערך?
שמעון ביבס: על 41.
שמעון ביבס: פחות מעשרה אחוזים.
אורית זוארץ: ומקרב הנשים?
אורית זוארץ: כמה נשים הגיעו למתקן?
שמעון ביבס: הגיעו בערך 2,500, ומתוכן 36 דווחו כהריוניות.
אורית זוארץ: כמה בסך הכול, כולל הריוניות והתעללויות?
שמעון ביבס: 36 נשים.
שמעון ביבס: בהתייחס לנוהל הבין-משרדי שיצרנו – הנוהל באמת מקצר זמנים ונותן טיפול מיטבי בתקופת זמן קצובה, דבר שקודם לא היה.
שמעון ביבס: אבל גם פה לצערנו נתקלנו בבעיות.
שמעון ביבס: מבין 45 מקרים שהפנינו לנציגת משרד המשפטים לצורך הפניה למקלט, שבע מהן הוכרו כקורבנות סחר ועבדות, והועברו, ושבעה מקרים נוספים הוכרו שלא דרכנו.
שמעון ביבס: זאת אומרת, 14 מקרים מתוך 45 שהופנו.
שמעון ביבס: נכון להיום יש לי חמש נשים שממתינות להעברה.
אורית זוארץ: מדובר על 14- 15 נשים שממתינות כרגע?
שמעון ביבס: שעברו טיפול שלנו - - -
סיגלית זהר: אחת ב"גבעון".
שמעון ביבס: את שואלת לגבי טיפול ואחריות שלנו, או הפניות הן דרך מישהו אחר?
סיגלית זהר: גם דרככם וגם דרך אחרים.
אורית זוארץ: סיגלית, תכף ניתן גם לך להתייחס ואז נראה את התמונה כולה.
שמעון ביבס: חברת הכנסת, אני באמת שמח שאת כינסת את כינוס החירום הזה, כי מספר הנשים בשנה הזאת הרבה יותר גבוה משנים קודמות, ובאופן טבעי, נידרש לסוגיות כאלה הרבה יותר מאשר בשנים קודמות.
שמעון ביבס: כולי תקווה שדבריי לא נפלו על אוזן ערלה.
שמעון ביבס: אני מצפה שיגיע נציג משרד הרווחה לשבת באופן קבוע במתקן, והוא יהווה איש קשר לכל הצרכים שעולים מהמתקן החוצה ומבחוץ לתוך המתקן, כי זה לא מסמכותנו ותפקידנו.
שמעון ביבס: מישהו צריך לטפל בזה.
שמעון ביבס: הגיעה העת.
אורית זוארץ: תודה רבה, שמעון ביבס.
אורית זוארץ: יש לי שתי הודעות: 1.
אורית זוארץ: הצטרפה אלינו קבוצה של סטודנטיות מהמכללה למנהל, פרויקט "נקום" – נשים וקהילה, קליניקה משפטית.
אורית זוארץ: 2.
אורית זוארץ: הודעה מרשות האוכלוסין – טליה גולדשטיין הגיעה במקום גלי, היועצת של ראש הרשות.
אורית זוארץ: יש לך תשובות לתת לנו או ששלחו אותך כדי לעשות וי על הגעה של נציג ממשרד הפנים?
אורית זוארץ: את יכולה לעזור לי עם זה?
מנחם וגשל: אני פה.
אורית זוארץ: בסדר, אז מנחם וגשל יענה בשם המערכת שאמורה לתת מענה.
אורית זוארץ: אחת הסיבות המרכזיות שביקשנו לזמן דחוף זה בגלל המידע שקיבלנו ששלפיו יש בערך 14 או 15 נשים שממתינות במתקני כליאה ולא מקבלות מענה למרות שהן אותרו וזוהו ונקבע שהן הוחזקו בתנאי עבדות.
אורית זוארץ: אני אשמח לשמוע את סיגלית זוהר, מהסיוע המשפטי.
סיגלית זהר: כמו שציינו, יש 15 נשים.
סיגלית זהר: אני רוצה לציין שנכון להיום יש גם שבעה גברים שזוהו כקורבנות עבדות.
סיגלית זהר: חלקם מוחזקים ב"סהרונים" וחלקם ב"מתן", כי כרגע אין להם מקום במקלט "אטלס" לגברים.
סיגלית זהר: אני מקווה שזה יסתדר בקרוב.
סיגלית זהר: באופן עקרוני, מדובר בקבוצה של כ-60 נערים ונערות שנכנסו לישראל בתחילת חודש אפריל.
סיגלית זהר: הם טענו לקטינות, וכולם עברו בדיקת גיל ורובם נמצאו בגירים.
סיגלית זהר: 14 בנות מתוכן הוכרו כקורבנות עבדות ושבעה מתוך הגברים הוכרו כקורבנות עבדות.
סיגלית זהר: הבחורות היותר צעירות לא נאנסו אבל חלקן עבדו בתנאים מאוד קשים.
סיגלית זהר: הבחורות היותר מבוגרות נאנסו על בסיס יומי.
סיגלית זהר: הן הושארו בסיני שלושה חודשים.
סיגלית זהר: כל המקרים זה של אנשים שנכנסו אחרי חודש אפריל.
סיגלית זהר: המקרים שלפני כן הועברו למקלט "מעגן" או למקלטים חלופיים מפאת מצבם.
אורית זוארץ: "המקלטים האחרים" – הכוונה היא לעוספיה?
סיגלית זהר: אישה אחת הועברה לעוספיה, ושאר הנשים הועברו למקלט לנשים מוכות בתל-אביב.
סיגלית זהר: בעבר היה מקרה של אישה שהועברה למקלט של משרד הרווחה בחיפה.
סיגלית זהר: רובן הועברו למקלט "מעגן" תוך פרק זמן מאוד קצר.
סיגלית זהר: זאת אומרת, הן שהו שם שבועיים או שלושה, והועברו למקלט "מעגן" בתור פתרון זמני.
סיגלית זהר: לגבי נשים בהיריון אני לא מכירה את המספרים.
סיגלית זהר: לצערי, אני מכירה שתי שנים בהיריון.
סיגלית זהר: אחת ביקשנו לשחרר למקלט בעוספיה, והיא הועברה לשם.
סיגלית זהר: האישה השנייה היא לא קורבן של עבדות – מדובר באונס חד-פעמי בסודאן, בזמן שהיא עבדה בבית של מעסיק.
סיגלית זהר: אני לא מכירה מקרים נוספים.
סיגלית זהר: אלה הנתונים שיש לי לחדד.
אורית זוארץ: הדובר הבא בבקשה.
רובי קיים: אני רב-פקד רובי קיים, קצין חוקרים ארצי מהמטה הארצי.
רובי קיים: אני רוצה להתחיל במטרה שלשמה הוקמו המקלטים.
רובי קיים: המקלטים הוקמו בראש ובראשונה להגנה על נשים וגברים שהם קורבנות של תיקי סחר ועבדות והם אמורים לשמש עדים.
רובי קיים: בשנים האחרונות באמת הייתה ירידה משמעותית, ולכן רוב ההפניות בוצעו במקרים שבסיני.
רובי קיים: בנוסף לכל מה שדיברו עד עכשיו, אנחנו בעצם חוזרים להתחלה, כי יש לנו מתחילת השנה כבר 15 תיקים של סחר ועבודות כפייה, לעומת התקופה המקבילה אשתקד, שבה היו שישה תיקים.
רובי קיים: זאת אומרת שיש התעוררות.
רובי קיים: נכון שלא הפנינו הרבה קורבנות ועדים כרגע למקלט, אבל אני נאלץ להגיד שאני דוחה פה ושם פעילות משטרתית בשל חוסר המקום במקלט.
רובי קיים: אני אומר לחבר'ה לחכות עוד קצת ומעכב יחידות שלמות.
רובי קיים: אסור לנו להגיע למצבים האלה.
אורית זוארץ: אסר לנו להגיע למצבם כאלה כי אנחנו חייבם לעשות את העבודה ובאמת לתת מענה לאותם קורבנות, אחרת אנחנו חוטאים לעצמנו.
רובי קיים: בדיוק.
רובי קיים: אם אלה מקרים שאינם סובלים דיחוי, אז אין חשש: אני מרים טלפון לויקה ואומר לה שתשריין לי שלושה בלשים ושבעה מקומות בגברים, כי אין לי מקומות לעדים.
רובי קיים: זה ייהרג ובל יעבור.
רובי קיים: אני לא יכול שיחידה תבצע מעצרים, ואני אגיד להם שאין לי מקום לעדים.
רובי קיים: זה לא קיים בלקסיקון.
רובי קיים: אבל צריך לקחת בחשבון שיש התעוררות ויש התפתחויות של תיקים, ואני צופה שהשנה יהיו הרבה יותר פרשיות מאשר שנה שעברה.
אורית זוארץ: אתם משקיעים יותר מאמצים בתיקי חקירה?
אורית זוארץ: אתם משקיעים יותר משאבים במקום הזה?
רובי קיים: בוודאי.
רובי קיים: בנוסף לזה, כל שלושה חודשים המפכ"ל מקיים דיוני מצב על עברות שקשורות בתחומים האלה, ויש מעקב צמוד של פיקוד המשטרה.
רובי קיים: יש עבודה.
רובי קיים: אסור לנו לשכוח את זה.
רובי קיים: לגבי המקרים של סיני, בסופו של דבר מי שמאשר את זה זה אני.
רובי קיים: קשה לי להגיד, אבל גם ללא שליטה על זה אני מעלה את הרף ואת הקריטריונים.
רובי קיים: גם מבלי לשלוט על זה.
רובי קיים: אני לא רוצה להיכנס פה לרזולוציות של כמה פעמים אישה נאנסה או לא, אבל בסופו של דבר זה אחד הקריטריונים.
רובי קיים: אם למשל אישה נאנסה פעם אחת ולא נתנה שירותי מין ולא עבדה, אז היא לא קורבן סחר.
רובי קיים: אבל הרבה פעמים אני מוצא את עצמי בדיונים, גם עם רחל גרשוני - - -
אורית זוארץ: ואז אין לה מענה במסגרת המקלט?
רובי קיים: כן, כי היא לא קורבן עבדות בסיני.
רובי קיים: השנה אני באמת מקבל הרבה יותר פניות.
רובי קיים: בחודשים האחרונים.
רובי קיים: אני בעצמי נסעתי ל"סהרונים" לפני שבועיים לראיין מישהו.
רובי קיים: אמרתי שאו שכולם אומרים אחד לשני מה להגיד, או שזה באמת נכון.
אורית זוארץ: לא כל כך הבנתי, מה נכון.
אורית זוארץ: שהתופעה הזאת הולכת ומתגברת?
רובי קיים: כן, הולכת ומתגברת.
רובי קיים: יש יותר מודעות.
רובי קיים: יכול להיות שהקורבנות מדברים בינם לבין עצמם.
רובי קיים: בעבר הם לא ידעו שזה יכול להיחשב כסוג של עבדות, אבל אחרי שאחד או אחת מהם כן השיג אישור למקלט וזה נודע להם, אז הם אומרים שזה גם קרה להם אבל הם לא דיברו.
רובי קיים: יש לנו הרבה מקרים שהם יושבים חודשיים או שלושה חודשים ב"סהרונים", ורק לפני שהם עולים לטיסה הם באים ומספרים לנו - - -
אורית זוארץ: לטיסה או לאוטובוס?
רובי קיים: לטיסה לגירוש.
רובי קיים: שבוע שעבר ולפני שבועיים הורדתי ארבעה אנשים בדרך למטוס.
אורית זוארץ: שבעצם מצאת שהם קורבנות עבדות?
רובי קיים: לא אני מצאתי, הם התלוננו בהליך האחרון, אצל נציבות האו"ם לפליטים.
רובי קיים: לא בבית-הדין - - -
אורית זוארץ: ולא באינטק שלכם.
אורית זוארץ: אני חושבת שמאז שהיינו בוועדה אצלכם, לפני קצת יותר מחצי שנה, סוכם שבמהלך האינטק תשאלו קצת יותר שאלות, אחרי הדרכות של משרד המשפטים.
אורית זוארץ: תנסו לבדוק קצת יותר ולעשות את כל מה שקשור לאיתור וזיהוי.
רובי קיים: נכון.
אורית זוארץ: אז בעצם אתה אומר שמאז שאתם שואלים יותר שאלות, אתם מקבלים יותר פניות.
שמעון ביבס: אבל אני חייב לסייג את הדברים: ייתכן שחלק מהדברים גם לא נכונים.
שמעון ביבס: זאת אומרת, הם יודעים בדיוק למה הם זכאים ואיזו הגנה המדינה יכולה לתת לקורבן סחר ועבדות אם הוא מוכר ככזה.
שמעון ביבס: תמיד קיים החשש שהם ינצלו את הטיפול –את הציר הזה – כדי לממש את הישארותם בארץ.
אורית זוארץ: הציר הזה נבדק ומאומת: יש חבלות פיזיות ויש נשים שבדיקות גניקולוגיות מעידות שהן חוו התעללות מינית.
שמעון ביבס: יש פה קשיים אובייקטיביים, ואני שמח שגם ידידי ממשרד הבריאות נמצא פה.
שמעון ביבס: צריך להעמיד למכרז רופאת נשים.
שמעון ביבס: אני לא מוצא רופאת נשים.
שמעון ביבס: אני מחפש ולא מוצא.
אורית זוארץ: עוד לא נפתר הסיפור הזה?
שמעון ביבס: עוד לא נפתרה הבעיה הזו.
שמעון ביבס: נפגשתי עם מנכ"ל "סורוקה" כדי שיעזור לי, ושבוע הבא יש לי דיון עם מנהלת המחלקה לקורבנות תקיפה מינית ב"סורוקה".
שמעון ביבס: אני אנסה להיפגש אתה.
שמעון ביבס: גם בזה יש קושי אובייקטיבי – בגלל שהעבֵרה נעשית כמה שבועות או חודשים קודם, קשה למצוא ראיות.
רובי קיים: הם גם אומרים את זה אחרי חודשיים שהם ב"סהרונים".
שמעון ביבס: קשה לאמת את זה.
אורית זוארץ: את בדיקות ההיריון הן עושות כשהן מגיעות.
אורית זוארץ: בזמנו לא עשו בדיקות היריון, עכשיו אני מבינה שאתם עושים בדיקות היריון.
שמעון ביבס: מזמן.
שמעון ביבס: התחלתי כבר לפני שנתיים.
אורית זוארץ: יש כל מיני סיפורים.
אורית זוארץ: אנחנו קיבלנו פנייה לגבי מקרה של מישהי שהגיעה למתקן ולא אובחן שהיא בהיריון, והיא שוחררה.
אורית זוארץ: כשהיא הגיעה לאזור המרכז ורצתה לעבור הפלה זה היה מאוחר מדי.
שמעון ביבס: בדקתי את המקרה הזה.
שמעון ביבס: עברו אלפים, ויכול להיות שמבחינה ביולוגית לא יכולנו לזהות את זה באותה נקודת זמן.
שמעון ביבס: אבל גם פה הפקנו לקחים, ואנחנו עושים גם לגבי אלה שלא משתחררות אחרי שבועיים, כי יכול להיות שהן בהיריון אבל הבדיקה לא ידעה להגיד מה באמת קורה; ולמי שנשארת מעבר לחודש אנחנו עושים בדיקה נוספת כדי לאמת.
שמעון ביבס: תחקרנו את המקרה ההוא, ועל בסיס זה אנחנו פועלים עכשיו.
שמעון ביבס: אבל חייבים להיות זהירים ולבודד ולזקק את המקרים המעטים שטעונים הגנה וטיפול לבין המקרים של אלה שאומרות אמירות בעלמא כדי לקבל את ההגנות פה.
אורית זוארץ: בוא נתייחס לקורבנות כקורבנות.
אורית זוארץ: אנחנו מצליחים לזהות קצת יותר קורבנות, וצריך לתת להן מענה.
אורית זוארץ: בואו לא נלך לציר הזה שכולם מרמים ומשקרים כדי לקבל את הסיוע.
קריאות: לא, אנחנו ממש לא בציר הזה.
אורית זוארץ: אנחנו סוף-סוף עושים את עבודתנו וסוף-סוף מזהים ומאתרים.
סיגלית זהר: אנחנו רוצים להסביר את הקשיים שאנחנו נתקלים בהם.
סיגלית זהר: המקרה הספציפי שמדובר עליו זה תשעה גברים שהגיעו לישראל ב-5 באפריל.
סיגלית זהר: הם עברו דיין ולא סיפרו כולם, עברו את משרד הפנים ולא סיפרו כלום, עברו אינטק אצל עובד סוציאלי ולא סיפרו כלום.
סיגלית זהר: הם ביקשו לחזור לאתיופיה.
סיגלית זהר: הגיע שגריר אתיופיה למתקן וראיין אותם.
סיגלית זהר: הם ביקשו לחזור למדינת מוצאם.
סיגלית זהר: ביום הטיסה, ביום חמישי אחרי הצהריים, הם מבקשים לרדת מהמטוס.
סיגלית זהר: הם עם הנשים שלהם.
סיגלית זהר: זה מסובך.
רחל גרשוני: אבל היה שיתוף פעולה נפלא עם כל הגורמים.
שמעון ביבס: אין ספק.
אורית זוארץ: את רוצה להוסיף, עורכת דין גרשוני?
רובי קיים: אני רק רוצה לסיים.
רובי קיים: כל האישורים –אני לא יודע כמה – שרשמתי, שהבחנתי שיש ראשית ראיה, אני מוסיף בהם עוד משפט שאומר שכרגע אני אינני מאשר להעביר למקלט מפאת חוסר מקום.
אורית זוארץ: זה הדבר החמור בעיניי, ואת זה אנחנו נצטרך לפתור היום.
אורית זוארץ: יש כאן כל כך הרבה בעיות שעולות ועלו גם בעבר, ואנחנו נצטרך לתת להן מענה, גם במסגרת האחריות של המשרד לביטחון פנים ושל השב"ס – לכל מה שקשור לטיפול ואחזקה של קורבנות במסגרת המתקנים שלהם.
אורית זוארץ: זה לא המקום שבו הם צריכים להיות.
אורית זוארץ: לגבי השיח עם משרד הרווחה, זה התחיל בישיבה עם השר לפני חודשיים בערך, והשיח הזה יימשך, כי הוא לא בדיוק הציר שעליו אנחנו מדברים.
אורית זוארץ: היום כינסנו דיון חירום כדי לתת מענה ולפתור את הבעיות האלה.
אורית זוארץ: בבקשה, עורכת דין גרשוני.
רחל גרשוני: אומר כמה הערות קצרות.
רחל גרשוני: דבר ראשון, לגבי מידת האמת ושקר בדברים של האנשים האלה.
רחל גרשוני: מצד אחד אנחנו יודעים את פרופיל הקורבנות, אפילו לא קורבנות סיני אלא קורבנות סחר בכלל – הם לא מדברים.
רחל גרשוני: אפילו במקרה של ההרשעה הראשונה שיש לנו בהחזקה של מקרה עבדות, מדובר באישה שהוחזקה שנה ועשרה חודשים והיא לא התלוננה.
רחל גרשוני: מצד שני אני חייבת להגיד שקיבלתי השבוע שני דיווחים, דווקא לא ממשלתיים, לגבי שקרים שנתגלו.
רחל גרשוני: אז יש גם את זה וגם את זה, וזה לא פוטר אותנו מדיון בכל מקרה לגופו.
רחל גרשוני: זה מה שאנחנו צריכים לעשות.
רחל גרשוני: דבר שני, לגבי הקמת המקלט.
רחל גרשוני: על אף שזה ויכוח עתיק יומין, המקלט הוקם כדי לשמש שתי מטרות: אחת, מטרה הומנית – כדי לשקם אנשים שעברו סחר, באמצעות טיפול פסיכוסוציאלי ורפואי; השנייה, כדי לשקם עדים.
רחל גרשוני: כתוב בהחלטת ממשלה שאם יש בעיה של מקום, העדים קודמים.
רחל גרשוני: אבל זאת לא הייתה המטרה היחידה של הקמת המקלט.
רחל גרשוני: בנוסף, אני רציתי להגיד למר ביבס: תדע, אם היית אתמול בפגישה שמשרד החוץ יזם, עם פרופסורים אפרו-אמריקאיים, הופיע שם נציג ארגון לא ממשלתי וחילק שבחים ל"סהרונים".
רחל גרשוני: הוא אמר שב"סהרונים" נותנים טיפול מצוין, פיזי, רפואי וכן הלאה.
רחל גרשוני: זה לא מושלם אבל זה מצוין.
רחל גרשוני: הוא היה בהרבה מתקני כליאה ואמר שאין מה להשוות.
רחל גרשוני: אז רק שתדע שיש שכר לפעולתך, ואנשים מכירים בזה.
רחל גרשוני: דבר אחרון, אני רוצה להגיד שאני מלאת הערכה למרכז המשטרתי, שעובר על כל תיק ביסודיות וגם נרתם בזמן אמת.
רחל גרשוני: בזמן אמת נוסע ל"סהרונים".
רחל גרשוני: מתקשרים אליו ביום חמישי אחרי הצהריים והוא מיד מתקשר למשרד הפנים.
רחל גרשוני: אני חושבת שיש פה הרבה דברים טובים שאפשר להגיד.
אורית זוארץ: אני אשמח לשמוע את מנהלת המקלט.
אורית זוארץ: אשמח לשמוע על ההתמודדות שלך עם השינויים, עם חוסר המקום, עם ריבוי הפניות.
אורית זוארץ: חשוב לשים את זה כאן ולפתור את זה.
ויקה גולצמן: הרבה פעמים חזרתי ואמרתי שאנחנו נמצאים בתפוסה מלאה תקופה יחסית ארוכה, וזו התמודדות לא פשוטה.
ויקה גולצמן: כי אם בעבר ידענו שמשך השהות של האדם במקלט הייתה תלויה בתקופת העדות, תקופת שנת השיקום, היום אנחנו קצת בבעיה, כי אין לי אפשרות להגדיר, כי רוב הנשים שנמצאות במקלט הן ברות הרחקה והמעמד שלהן לא הוסדר.
ויקה גולצמן: זה אומר שתהליך השיקום תמיד מתעכב.
ויקה גולצמן: זה הקושי העיקרי למעשה.
ויקה גולצמן: אני חושבת שהמצב של חוסר מקום במקלט נוצר ממכלול הנסיבות – גם מהתופעה המתגברת של אנשים שעוברים בגבול מצרים, גם מהעובדה שחלק מהתהליכים לא ניתן להחיל על האוכלוסייה הספציפית של מבקשי המקלט.
ויקה גולצמן: השאלה היא מה לעשות הלאה עם הנשים שנמצאות אצלנו.
ויקה גולצמן: מה שכן, צריך להגיד שברגע שמתפנה מקום אנחנו מיד מנסים למצוא פתרונות.
ויקה גולצמן: גם חשוב לציין שנשים שנמצאות במסגרות אחרות שסיגלית מוצאת להן – אנחנו אלה שמוודאים את ה"קייס מנג'מנט" בנושא של טיפול רפואי ובנושאים אחרים כשיש צורך.
אורית זוארץ: אבל עדיין, מקלט לנשים מוכות זה לא בדיוק מקלט שיכול לתת מענה לקורבנות שהוחזקו בתנאי עבדות.
אורית זוארץ: יש פערים תרבותיים ומנטליים אצל נשים שמגיעות מאפריקה ונכנסות למקלט של נשים מוכות ישראליות.