GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמיר פרץ: אין ספק שכאשר מדברים על מצוקות בכלל, המצוקות החברתיות הן קשות מנשוא, אבל ככל שאתה מגיע לאוכלוסיית הנשים ובתוך אוכלוסיית הנשים אוכלוסיות אחרות, המצוקה היא הרבה יותר גדולה.
עמיר פרץ: לנשים שצריכות להתמודד עם שאלות של קיום והישרדות וכאשר אין להן את קורת הגג שממנה הן יכולות לנהל את ההישרדות שגם כך היא בלתי אפשרית כמעט, הרי אפשר לומר שאם מישהו הגדיר פעם את הקפיטליזם כקפיטליזם חזירי, אנחנו מגיעים למצב שהקפיטליזם הזה הוא פשוט קפיטליזם הורג, הוא לא משהו אחר.
עמיר פרץ: זה המצב.
עמיר פרץ: הקפיטליזם הישראלי עלה מדרגה, הוא הפך לקפיטליזם שהורג או גורם לאנשים לעבור למצב שהם יכולים לוותר על חייהם.
עמיר פרץ: אני חושב שמה שקורה שכאן זו טרגדיה מתמשכת, שערורייה שהיא בבסיס תפיסת העולם של משרד האוצר הרבה מאוד שנים, לא רק לגבי דיור, דרך אגב, בכל נושא כמעט.
עמיר פרץ: קודם כל מביאים את הפרויקט למצב של שבר מוחלט, אחר כך דורשים ממנו את הדרישות- - - איך המדינה מצליחה לפעמים להפריט מפעל?
עמיר פרץ: היא קודם כל מביאה אותו למשבר, אחר כך אומרת להם, 'בואו נציל אתכם, אתם רוצים שנציל אתכם?
עמיר פרץ: תסכימו לא', ב',ג'.'.
עמיר פרץ: אני רואה כאן את יובל שקיבל על עצמו משימה כמו אחרים לנהל את החברות הציבוריות.
עמיר פרץ: בעבר עמיגור זה היה שם דבר ביישובי הפיתוח, הם החזיקו את רוב הדירות, הייתה להם יכולת לבוא ולהתנהל ואני מוכרח לומר לכם שהתשובות שהצלחנו לייצר, אני היום מרחם על ראשי הערים בישראל.
עמיר פרץ: אני הייתי ראש עיר בגיל 30 אבל היו לנו כלים, אין מצב שהייתי מרים טלפון למנהל עמיגור ביישוב ואומר לו 'יש משפחה מסוימת, היום תמצאו לה דיור, אחר כך נדבר'- - -
מיכל ראובני: ראש העיר שלי זרק אותי מהבית והבית סגור, על מה אתה מרחם עליו?
עמיר פרץ: לא, אני מרחם שאין להם כלים.
מיכל ראובני: והבית סגור ארבעה חודשים.
מיכל ראובני: בוא תראה, הביא 40 יס"מניקים ש- - -
עמיר פרץ: אני לא יודע מאיזה עיר את- - -
מיכל ראובני: מרמת גן, העיר הכי עשירה, הבית סגור עד עכשיו, כי הם בקומבינציה והם קנו את הדירה.
מיכל ראובני: בנוסף לכול הוא הבטיח לי שנה שכירות והוא חתום ואחר כך אמר לי 'אין שנה שכירות'.
עמיר פרץ: תני לי רגע.
עמיר פרץ: אל"ף- - -
מיכל ראובני: והבן שלי חצי שנה נשר מתיכון הכי טוב, בוא תראה אותו, ישן עד ארבע בצהריים, בדיכאון, ילד בן 15, שהיה לומד בתיכון בליך.
מיכל ראובני: תרחמו עלינו, לא על ראשי הערים שאוכלים ושותים כמו מלכים.
עמיר פרץ: יכול להיות שלא הבנת מה אני מתכוון.
עמיר פרץ: אני לא מרחם עליהם כמשפחות, אני אומר שראשי- - -
מיכל ראובני: ילד בן 16 ואני רואה אותו שהוא הולך להיות עבריין כמו אבא שלו וזה כואב לי.
מיכל ראובני: התגרשתי בשביל שהוא לא ייצא כמו אבא שלו.
עמיר פרץ: אל"ף, אני מזדהה עם כל מילה שאת אומרת, אם יש ראש עיר שיש לו יכולת לתת פתרונות והוא מתעלם ממצבים כמו שאת מתארת, אז זה ראש- - -
מיכל ראובני: שם בלוקים על הדלת והדירה סגורה ואני צריכה להיות זרוקה.
מיכל ראובני: הוא הבטיח לי שנה ולא נתן אותה ואימא שלי, חולת סרטן, שילמה שנה שכירות בפיצויים שהיא קיבלה.
מיכל ראובני: אישה חולת סרטן הייתה צריכה לשלם.
עמיר פרץ: המקרה שאת מתארת עוד יותר מעיד על המצוקה הכללית ואני לא נכנס עכשיו- - - אם יש ראש עיר שיש לו קשיחות לב כזאת שיש לו פתרון ולא נותן, אז זאת באמת בעיה, אבל בגדול לצערי הרב מספר הדירות בדיור הציבורי הולך ומצטמצם ואני אומר במפורש, עם כל הכבוד למשרד האוצר ועם כל הכבוד לניסיונות השונים לטאטא את הבעיה ולנסות למצוא עוד איזה מכסה יותר עם עוד כמה פלומבות לסיר הלחץ, זה לא יעזור.
עמיר פרץ: אפשר לפרק מחאות, אפשר לפזר הפגנות, סיר הלחץ הזה יתפוצץ בסוף וככל שינסו להחזיק אותו יותר חזק, כמו שיש תכונה לסיר לחץ, ככל שאתה מחזיק אותו יותר, בסוף ההתפוצצות שלו היא התפוצצות הרבה יותר קשה, ולצערי הרב, אם לא ישנו את המדיניות, אדוני היושב ראש, גם בקריטריונים שדיברו כאן, לטווח הקצר, לטווח הארוך מוכרחים להתחיל לבנות, לבנות גם במושגים שאתה מדבר, 15%-20%, שכל קבלן יחויב לבנות לדיור הציבורי אבל גם בנייה תקציבית, המדינה צריכה לבנות.
עמיר פרץ: עם כל הכבוד, המדינה צריכה- - -
מיכל ראובני: ---פרזות עכשיו נמכר.
מיכל ראובני: לפני שיעבור הזמן, איפה הכסף הזה?
אושרית בן דוד: שלושה מיליארד שקל למשרד האוצר ואלוהים יודע מה, איפה הכסף?
מיכל ראובני: יש לו 2.8 מיליארד מפירוק פרזות, שעכשיו, לפני כמה חודשים, התפרקה, איפה הכסף?
דניאל בן-סימון: אנחנו נגיע אלייך עוד מעט.
דניאל בן-סימון: תני לעמיר לסיים.
מיכל ראובני: לא רק זה, גם היה הכסף הזה של הדיור, לאן הם העבירו את הכספים האלה?
מיכל ראובני: זה הסיפור.
מיכל ראובני: יש כאן מספיק כסף בשביל להעביר אותו לדיור והעבירו אותו ל- - -
עמיר פרץ: תנו לנו להשלים, בבקשה.
עמיר פרץ: לזה בדיוק התכוונתי, האוצר לא יכול לטעון שאין לו כסף, הכסף נמצא, הכסף שייך לדיירי הדיור הציבורי.
עמיר פרץ: מה שעושים כאן זה עוול, זה חטא על פשע, כשאתה רואה גם אנשים שבסוף יש להם תעודת זכאות של הדיור הציבורי ומה הם יכולים לעשות בה בכלל.
עמיר פרץ: אין בכלל- - -
קריאה: למה אי אפשר להעמיד למשפט את הפושעים שעושים את זה?
עמיר פרץ: תני לי.
עמיר פרץ: צריך לדעת מה קורה עם הכסף, איפה מיליארדי שקלים שהגיעו לאוצר בגין מכירת הדירות בדיור הציבורי.
עמיר פרץ: זה אחד.
עמיר פרץ: דבר שני, יכול להיות שיש תופעות כאלה כמו מכירת נכסים של חברות משכנות, שעם כל הכבוד, אם החברה המשכנת היא חברה, גם אם היא שייכת לגוף אחר, לסוכנות או לכל גוף אחר, החברות המשכנות צריכות לייעד את הכסף הזה להגדלת המלאי מחדש, כי לא יעזור כלום, אנחנו יכולים לדבר ולומר הכול, אבל אם מלאי הדירות לא ימונף באופן משמעותי- - - פעם היו משתמשים בהרבה שיטות, אין מצב שלא היינו נותנים דירה לאדם, אין דבר כזה.
עמיר פרץ: גם אם החברה הייתה קונה דירת נ"ר (נכסי רכישה), בעצמה, הולכת וקונה דירה ומעמידה אותה לטובת אותה משפחה.
עמיר פרץ: גם בסוף בן אדם אומר, 'אוקי, אני מוכן לחיות באוהל', זאת אומרת איפה זכות היסוד של אדם לקורת גג?
עמיר פרץ: אפילו אוהל לא נותנים לו להקים, מה תעשה אותה משפחה כשבאים הפקחים ומורידים לה את האוהל?
עמיר פרץ: לאן בדיוק- - - אם היה איזה מקלט ציבורי ענק- - -
אושרית בן דוד: אני גרתי בגן סאקר והיו שם ניסיונות התאבדות.
קריאה: הם מחרימים את האוהלים.
עמיר פרץ: לכן, אדוני היושב ראש, אני מתנצל, יש לנו הרבה מאוד דיונים, אבל למרות שאינני חבר בוועדה, ראיתי את הנושא על סדר היום, ראיתי מי יוזם אותו ואמרתי שאני בא כדי לומר לכם שלא רק שאתן צודקות, המאבק שלכן הוא מאבק שאתן כמו לפיד בוער בשביל כל הבעיות החברתיות בישראל, ואנחנו לא נרפה בעניין.
עמיר פרץ: תיכף נראה מה עושים.
עמיר פרץ: נשמע את האוצר ונראה מה עושים.
דניאל בן-סימון: תודה רבה, עמיר.
קריאה: יש פה ביטוח לאומי?
דניאל בן-סימון: תיכף נגיע לביטוח לאומי, אבל אני מבקש- - -
קריאה: אני מוותר בשביל הביטוח הלאומי.
דניאל בן-סימון: אני יודע שאתה איש נדיב מאוד.
מזל כלפון: ביטוח לאומי שלא נותן לנו לעבוד.
מזל כלפון: אני מקבלת מזונות, אני יכולה לעבוד עד 500 שקל רק.
מזל כלפון: תנו לנו לעבוד לפחות.
מזל כלפון: אז אנחנו הולכות לעבוד שחור, משק בית.
קריאה: נורא חשוב, לפני שיעלה האוצר, יש פה עוד בעיה.
קריאה: אם אפשר, באמת, ככה הוא יכול לענות לשאלות כאילו מורחבות.
מזל כלפון: ביטוח לאומי, איזה מציאה.
דניאל בן-סימון: עמיטל, בבקשה, תציגי את עצמך ואת הבעיה.
עמיטל ברוכים: אני כתבתי את הדברים.
דניאל בן-סימון: דברי אלינו בצורה הכי גלויה ותספרי לנו על עצמך.
עמיטל ברוכים: אני, בניגוד למה ששמעתי כאן, ילד, שניים, אני אמא ל-11 ילדים.
דניאל בן-סימון: זה מה שנקרא משפחה ברוכת ילדים.
עמיטל ברוכים: בניגוד לכל מה שדיברו כאן גם אני באותה קלחת, כי גם אם ייתנו לי דירת שלושה חדרים, אז מה?
עמיטל ברוכים: אפילו להשכיב את הילדים אני לא יכולה.
דניאל בן-סימון: איפה את גרה היום?
עמיטל ברוכים: אזור שמואל הנביא.
דניאל בן-סימון: בדירה של כמה חדרים?
עמיטל ברוכים: ארבעה חדרים.
דניאל בן-סימון: ל-11 ילדים, כולל את ו- ?
עמיטל ברוכים: ובעלי.
דניאל בן-סימון: אז זה 13 נפשות בדירה של ארבעה חדרים, ששייכת ל-?
עמיטל ברוכים: שכר דירה.
שלמה מולה: כמה מטר מרובע הדירה הזאת?
עמיטל ברוכים: 80.
דניאל בן-סימון: 80 ל-13 נפשות.
דניאל בן-סימון: תמשיכי.
עמיטל ברוכים: לא, מבחינתי זה בסדר, אבל העניין פה שאם כבר מציעים דירת שלושה חדרים, פיצית, שרק להשכיב את הילדים אי אפשר, אז הנקודה היא באמת להרחיב, להגדיל את הדיור ולאו דווקא- - - בסדר, נותנים סיוע בשכר דירה- - -
שלמה מולה: כמה את מקבלת סיוע בשכר דירה?
עמיטל ברוכים: 3,000.
עמיטל ברוכים: אבל זה לא פתרון.
עמיטל ברוכים: כל פעם אני- - - אני אקריא את זה מפה, כי זה ממש חשוב.
עמיטל ברוכים: שלום לכל הציבור החשוב, שמי עמיטל ברוכים, אם ל-11 ילדים מתוקים, בעלי עם נכות.
עמיטל ברוכים: אני קצת מתרגשת לעמוד ולדבר לפני קהל, נתבקשתי לדבר על מעמד האישה בדיור הציבורי אבל עוד לפני אספר לכם חוויה ספונטנית שחוויתי עם ילדיי.
עמיטל ברוכים: בעצם היא משקפת את המצוקה בדיורי יותר מהרבה מילים.
עמיטל ברוכים: ישבתי עם ילדיי אחרי הצהריים, פרסנו ארבעה בריסטולים שחוברו לגיליון אחד וביקשתי הם לבחור נושא שעליו כל המשפחה, מגדול עד קטן, מציירת, מכל כיווני הנייר.
עמיטל ברוכים: הצעתי להם שלושה נושאים, קיץ, כלי תחבורה או פירות וירקות.
עמיטל ברוכים: לשלוש ההצעות הילדים לא התחברו, מיד קמה מהומה רבתי, כשרוב הילדים מבקשים לצייר דווקא בתים.
עמיטל ברוכים: ודי למבין.
עמיטל ברוכים: אני בתור אישה ואמא שכל עול הבית הכלכלי, הארגוני, נתון על כתפיה, מרגישה לא פעם שהאדמה ממש רועדת לי מתחת לרגליים ללא שום גוזמה.
עמיטל ברוכים: הפחד הזה שמלווה אותי בתת מודע, עמיטל, זה לא הבית שלך, מי יודע מתי תקבלי שוב את ההודעה לפינוי הדירה.
עמיטל ברוכים: פחד שתמיד מעיק מאוד על החיים, שלא לדבר על כל הקשיים הכרוכים בניתוק קשרים, סביבה, שוב התאקלמות מחודשת, מהפך גדול ומתיש לי בתור אם ולבני ביתי.
עמיטל ברוכים: ועוד מה שכתוב כאן זה לגבי הדיור, שגם אם כבר מציעים דיור זה שלושה חדרים, זה כלום.
עמיטל ברוכים: אי אפשר.
עמיטל ברוכים: העניין הוא שבאמת יגדילו את הדירות, שייקנו דירות.
דניאל בן-סימון: בעלך נכה, אני רק רוצה לשאול איך את מסתדרת עם 11 ילדים.
עמיטל ברוכים: אני לא מסתדרת, יש לי חובות, לכל בתי החינוך אני לא משלמת.
דניאל בן-סימון: יש להם אוכל כל יום?
דניאל בן-סימון: כמה שהם רוצים?
עמיטל ברוכים: לא תמיד.
עמיטל ברוכים: במיוחד בבוקר זה קצת קשה.
עמיטל ברוכים: לא תמיד יש מה למרוח.
עמיטל ברוכים: אני כבר לא מדברת על חוגים, על העשרות.
מזל כלפון: מי מדבר על חוגים בכלל?
מזל כלפון: חוגים זה רק לעשירים.
עמיטל ברוכים: ילדים שכל כך זקוקים, אלה דברים שהם מינימליים לילד.
מזל כלפון: ילד גדל, רוצה אוכל, ממי, לא רוצה חוגים.
מזל כלפון: אנחנו לא רוצים חוגים, אנחנו רוצים כבוד.
מזל כלפון: כבוד אני רוצה, שהבת שלי בת 16 תראה את החברות שלה יוצאות לסרט, לא, אני רוצה שיהיה לי בית ויהיה לי מה לאכול.
קריאה: למה היא לא זכאית לדירת נ"ר?
קריאה: עם 11 ילדים.
דניאל בן-סימון: ובלילה כשהם הולכים לישון, אפשר לומר שהם- - -
עמיטל ברוכים: באמת שבאחד ההריונות, זה היה לפני שנתיים, הייתי הולכת לישון רעבה, פשוט רעבה.
עמיטל ברוכים: זה לא קל.
שלמה מולה: בן כמה הילד הגדול?
עמיטל ברוכים: 15.
עמיטל ברוכים: ברוך ה' יש לי בית טוב, בעל אוהב, הנקודה היא שקשה מבחינה כלכלית מאוד.
דניאל בן-סימון: תציגי את עצמך, אחר כך נגיע לוורד.
אושרית בן דוד: אני התגוררתי בגן סאקר במשך תשעה חודשים, בטח הרבה מכירים את הבעיה.
אושרית בן דוד: יש לי שני ילדים, אני לא זכאית לדיור ציבורי, אני ובעלי שנינו אנשים עובדים, אנחנו לא זכאים לדיור ציבורי גם בגלל שיש לי שני ילדים וגם בגלל שאנחנו מביאים שכר ומתפרנסים בכבוד.
אושרית בן דוד: לא רוצים להיות נטל על המדינה, מי שזכאי לדיור ציבורי.
אושרית בן דוד: עכשיו אני שואלת את השאלה, מהו דיור ציבורי בכלל.
אושרית בן דוד: דיור ציבורי, הממשלה שוכחת שיש מעמד שהוא לא מעמד הביניים והוא לא, אפשר להגיד, אני לא אוהבת להשתמש במילה הזאת, אבל שמעתי שמשתמשים בה הרבה בכנסת, 'המסכנים', ואני מצטטת את זה, זה לא הגיוני שמשפחה חיה מתחת לקו העוני ובאה למשרד השיכון ואומרת 'אין לנו מה לאכול', אנחנו חיים ברחוב, אין לנו איפה להיות, אין לנו איך לקנות אוכל, אפילו שאנחנו חיים ברחוב.
אושרית בן דוד: באים למשרד השיכון, אומרים 'תביאי עוד ילד ושבעלך ירוויח פחות, תביאו הכנסה יותר נמוכה ואז תהיו זכאים לדיור ציבורי'.
אושרית בן דוד: אז אני אומרת, מהו דיור ציבורי?
אושרית בן דוד: אנשים נמצאים במצוקות, זה לא בהכרח לבוא ולקבל דירה בחינם מהמדינה.
אושרית בן דוד: אני שומעת פתרונות, להגדיל את המלאי, אבל סליחה, יש אנשים שהם עובדים ואולי הם יכולים לתת סכום סמלי והמדינה יכולה לתת משכנתאות מסובסדות.
אושרית בן דוד: היום הבעיה גדלה יותר ויותר בגלל ההון העצמי, אנשים שוכחים את זה, היום זוג צעיר צריך להביא בסביבות 400,000 שקל בשביל לקנות דירה, 40% מערך הדירה.
אושרית בן דוד: איפה הממשלה פה?
אושרית בן דוד: אתם רוצים להקטין את הבעיה?
אושרית בן דוד: תיתנו לאנשים שעוד יכולים את סבסוד המשכנתא, כולל ההון העצמי, ואז תהיה פחות בעיית דיור.
אושרית בן דוד: אבל גם הקריטריונים לא הגיוניים, עומדים פקידים במשרד השיכון לקבוע קריטריונים, הם אלה שקובעים איך חיי אדם יתנהלו, אם הם יחיו ברחוב או לא.
אושרית בן דוד: איפה הממשלה נכנסת לכל העניין הזה?
דניאל בן-סימון: אושרית, תודה רבה.
דניאל בן-סימון: את רוצה להגיב?
תמי סלע: כן, רציתי להגיד כמה דברים כי אני חושבת שלא קיבלנו פה בינתיים תשובות מספיק טובות לחלק מהטענות.
תמי סלע: יש באמת את ההיבט שהוא היבט יותר ארוך טווח, של בניית יותר דירות ומדיניות ודברים כאלה, אבל יש גם תשובות מיידיות.
תמי סלע: זה שהיום הכללים של משרד השיכון, וזה לא תקין, קבועים בדרך כזו ולא בדרך של תקנות כשיש פיקוח פרלמנטרי, זה היה צריך להיות מסודר, זה היה צריך להיות שקוף, אבל לפחות בגלל שזה בכללים, לכאורה אפשר היה לשנות את זה בקלות, בהחלטה רק של משרד השיכון, בלי צורך בבירוקרטיה וגם זה לא קורה.
תמי סלע: יש פה כמה קריטריונים שעלו פה שאין בהם היגיון ולא קיבלנו תשובות לדברים האלה.
תמי סלע: אחד מהם זו השאלה של איך לא מתחשבים בהכנסה לנפש, למה רק מספר הילדים הוא רלוונטי?
תמי סלע: זה דבר שלא קיבלנו לו תשובה וזה משהו שאם מסתכלים על כל מיני קריטריונים שקיימים במשרדים אחרים, במשרד הרווחה- - -