GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית זוארץ: על מה אנחנו מדברים?
אורית זוארץ: מה שנעשה לגבי ההערות הנוספות, הגברת גליק נחשון תסיים ואז יש כאן כמה גורמים שביקשו להעיר ולהתייחס אז אנחנו נאפשר להם להתייחס.
ציפי נחשון גליק: הנושא השני הוא זנות קטינים.
ציפי נחשון גליק: לצערי הרב היום אנחנו יכולים למצוא קטינים מנוצלים בזנות, שפועלים ביחידים או בקבוצות, אנחנו יכולים למצוא ביניהם אוכלוסיה מקצה הרצף ואוכלוסיה שעדיין מתפקדת ומבקרת במסגרות חינוך נורמטיביות.
ציפי נחשון גליק: אנחנו יכולים לאתר אותם ברחוב או באתרי אינטרנט.
ציפי נחשון גליק: כשאנחנו באים לעסוק בטיפול באוכלוסיה הזו אנחנו מאד משתדלים לא לתייג אותה ולא לומר קטינים בזנות.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מפתחים כל מיני מושגים אתם אנחנו יכולים לעזור לבני נוער לחיות עם אלה בשלום, למרות שאנשי המקצוע שלנו כן מכוּונים להבין את התופעה ואת הדינמיקה שלה.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מדברים על תופעה שהיא מאד קשה, שהיא מלווה בבושה ובטראומה, שהיא מייצרת כלים להישרדות כי בני נוער לא יכולים לחיות בשלום עם תופעה כזו, גם לא מבוגרים אבל אנחנו מוצאים אותם המון בהכחשה גדולה ובעיוותי חשיבה כדי שהם יוכלו לשרוד את זה.
ציפי נחשון גליק: לצערנו הרב.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מפעילים תכניות איתור ועבודת רחוב מאד מסיבית, אני רוצה להודות לשותפים שלנו בעבודת הרחוב.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מתקצבים בעל"מ שתי תכניות ממוקדות בנושא של איתור קטינים בזנות, אחת מהן תכנית "ערים בלילה" כשמשרד הרווחה מקצה מעל חצי מליון שקלים לשתי תכניות ממוקדות בחיפה ובתל אביב, שעניינן איתור קטינים בזנות ונציגי על"מ פה, הם גם סיפרו על זה בפעם הקודמת.
ציפי נחשון גליק: תכנית נוספת שאנחנו מתקצבים בעל"מ בהיקף של מליון שקלים היא ניידות לעבודת רחוב, שהיום יש 14 נידות שמסתובבות עם צוותים מקצועיים שזה החידוש שאנחנו הבאנו בשנת 2011 וגם עם צוותים של מתנדבים.
ציפי נחשון גליק: בנוסף לשותפות שיש לנו עם עמותת על"מ יש לנו שותפות עם "אשלים" בפיתוח תכנית שנקראת "בראש אחר" שגם עניינה איתור קטינים וקטינות מקצה הרצף, בתוכם אנחנו מאתרים את אלה שבזנות.
ציפי נחשון גליק: יש לנו ב-170 רשויות עובדים סוציאליים שמיומנים לעסוק בטיפול במתבגרים בסיכון ומתבגרות ומתוכם - - -
אורית זוארץ: האם זה חלק מן התכנית הלאומית שדיברתם עליה קודם?
ציפי נחשון גליק: לא.
אורית זוארץ: זו תוספת, או.
ציפי נחשון גליק: בתוך כמאה רשויות מקומית יש לנו מאה מדריכים שעוסקים בעבודת רחוב ובאיתור של אוכלוסיה מקצה הרצף, כשבתוך האוכלוסיה שבקצה הרצף אנחנו מצליחים להגיע לאלה שבזנות.
ציפי נחשון גליק: באמצעות התכנית "ערים בלילה" אנחנו כן יכולים גם באמצעות אתרי אינטרנט, ליישם תכנית מאד ממוקדת שעל”מ פיתחה, במסגרת התכנית הזו מאתרים את האוכלוסיה שלא נמצאת בקצה הרצף אלא מנותקת ונמצאת ברחוב.
אורית זוארץ: האם יש לכם קצת נתונים על מה שקרה בשנים 2011, 2010, כמה מקרים אותרו, כמה קטינים טופלו, קטינים וקטינות?
ציפי נחשון גליק: במסגרת התכנית "ערים בלילה", הממוקדת בנושא הזנות, הצלחנו לאתר בתל אביב 130 ובתכנית בחיפה 60, גם בנים וגם בנות.
אורית זוארץ: האם התכניות האחרות נמצאות בפריסה ארצית?
אורית זוארץ: היינו באילת וראש העיר שם - - -
ציפי נחשון גליק: על מאות בודדות.
ציפי נחשון גליק: אני לא רוצה להזכיר פה את הישובים הספציפיים בהם כבר התחלנו לייצר מענים כדי לא לתייג את הרשויות האלו, אבל היום אנחנו פועלים ממוקד בחמש רשויות סביב איתור קבוצות של קטינים שמנוצלים לזנות.
נחום איצקוביץ': פיתחנו פרוייקט של מאה וחמישים בתים חמים לנערות לא מקצה הרצף - - -
ציפי נחשון גליק: חילקתי את השיח שלי לאיתור ועבודת רחוב וזה היה על איתור ועבודת רחוב.
ציפי נחשון גליק: אני רוצה לגעת בתכניות מניעה שחלקן ממוקד בנושא הזנות וחלקן הוא תכניות שאנחנו מקיימים כשהשיח הוא באמת מאפשר פתיחות ודיון בנושא של מיניות, הפקרות מינית, מין לא מבוקר וכו'.
ציפי נחשון גליק: יש לנו, גם במועדונים טיפוליים שמיועדים לבנים וגם בבתים חמים, מאה וחמישים בתים שיש לנו, סדנה ממוקדת שעוסקת בסוגיות האלו כי אנחנו חייבים להתחיל את השיח הזה עם המטופלים שלנו, כדי למנוע את הניצול לזנות.
ציפי נחשון גליק: יש סדנאות שמופעלות גם במוסדות של חסות הנוער וגם בפנימיות של ילדים ונוער, אני מדברת על פנימיות של ילדים ונוער בסיכון שגם להם יש מודולה שמתייחסת לעניינים האלה שעניינים הוא מניעה של הדרדרות לזנות.
ציפי נחשון גליק: יש שותפות עם משרד הבריאות בתכנית "דלת פתוחה" ששם מדובר בפירוש על הדרך בה אנחנו מסייעים כדי להימנע מניצול מיני וממין לא מבוקר.
ציפי נחשון גליק: ישנן סדנאות שמופעלות בבתי הספר ואשר פותחו על ידי צוות התכנית הבינמשרדית –שתיכף יעל תתאר אותה, כשמשרד החינוך קיבל תקציב מן התכנית הבינמשרדית בראשות הרשות לקידום מעמד האישה, והסדנאות האלו מועברות בבתי הספר התיכוניים.
ציפי נחשון גליק: אלו תכניות המניעה.
ציפי נחשון גליק: תכניות הטיפול שלנו הן רבות ומגוונות שחלקן עוסק גם באוכלוסיה הזו.
ציפי נחשון גליק: בתכניות ההמשך, כשאפרט, אגיד מה אנחנו רוצים לקיים ספציפית עבור קטינים בזנות.
ציפי נחשון גליק: קודם כל בתוך המסגרות הקיימות שלנו יש תכניות למזעור נזקים שמשרד הרווחה מפעיל באמצעות השירות לנוער שזה שירות נוסף, דירות חסרי קורת גג שבהן הם יכולים להיקלט בהן עשרים וארבע שעות ביממה בכל יום ובכל מצב כדי להגן עליהם מפני הרחוב שהוא מאד מסוכן.
ציפי נחשון גליק: לגבי אוכלוסיה של אנשים טראנסים, אנחנו בשלבי הקמה עם עירית תל אביב, של דירה לטראנסים, שתאפשר להם מקום מגורים כדי להגן עליהם מפני הרחוב.
ציפי נחשון גליק: "בית דרור", שהיא גם תכנית של חסות הנוער, עוסקת במתן מענים לאוכלוסיה הומו-לסבית שחלקה כבר מנוצל לזנות.
ציפי נחשון גליק: יש לנו שותפות עם אגודה שנקראת להט"ב, שהיא גם לנוער וגם למבוגרים "הומולסבים" לסוגיהם השונים, כשהמודל שלנו מטפל באוכלוסיה שהיא בקצה הרצף.
ציפי נחשון גליק: זה מבחינת התכניות שאנחנו מפעילים.
ציפי נחשון גליק: מעבר לזה אני רוצה לחזור ולהדגיש שבתוך מאה ושבעים הרשויות אתן אנחנו עובדים יש מאה עובדים סוציאליים מומחים לטיפול במתבגרים.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מכשירים אותם לכל הדינמיקה ולכל הסוגיות של זנות קטינים כדי לדעת לאתר אותם בשלבים הראשונים של התופעה המצערת והקשה הזאת.
ציפי נחשון גליק: אנחנו מבקשים להפעיל תכניות המשך כדי להגביר את עבודת הרחוב, פיתחנו מודלה של עבודת רחוב שנכנסה עכשיו לתוך התכנית הלאומית, וכמו שהמנכ"ל בישר, התכנית הלאומית עומדת להיכנס לפעולה בתוך עוד הרבה רשויות כשבתוך התכנית הלאומית אנחנו נוכל לקבל מימון לתיפעול גדול יותר בנושא עבודת רחוב ואיתור אלה שנמצאים ברחוב.
ציפי נחשון גליק: בכוונתנו לפתח מענה חירום ללינה ולמזעור נזקים עבור קטינים.
ציפי נחשון גליק: הבניית שיתופי פעולה עם המשטרה למיצוי הדין בנושא של ניצול קטינים עם מטרה של פיתוח יותר הכשרות מקצועיות זמינות לאוכלוסיה הזו שלנו ולהמשיך ולעסוק בהכשרות מקצועיות לצוותים העירוניים.
אורית זוארץ: שאלה תקציבים לך מנכ"ל המשרד, אנחנו מבררכים על כל הפעילות הענפה ואנחנו כל פעם נחשפים מחדש לצרכים שעולים, השאלה היא האם בתוך כל הקיצוץ תקציבי והתכנון התקציבי לשנת 2013, להמשך, כי מדובר פה לא בתכנית לשנה אחת אלא מדובר פה על תכנית חומש ועשור, האם במסגרת התקציב יינתן מענה גם לסוגיה הזו?
נחום איצקוביץ': אני לא עוסק בנבואה.
נחום איצקוביץ': תקציב 2013 – עוד לא התחלנו לדון, אנחנו כרגע בשלב ההתגוששות עם האוצר בנושא הזה אבל לא קוצץ תקציב המשרד בסעיפים האלה בשקל אחד.
נחום איצקוביץ': ככל ש- - -
אורית זוארץ: האם משרד האוצר פה?
אורית זוארץ: גיא?
נחום איצקוביץ': לא בוצע קיצוץ וגם בקיצוץ הרוחבי הקטן שבוצע במשרד הרווחה, אין קיצוץ בסעיפים האלה.
נחום איצקוביץ': חל קיצוץ בסעיפים אחרים אבל בסעיפים האלה אנחנו רק מתגברים ככל שניתן.
נחום איצקוביץ': בהחלט היה תגבור תקציבי מאד משמעותי בשנים האחרונות וכפי שאמרתי בפתח דבריי אף אחד לא מתיימר לבוא ולומר שהכל גמור והכל פתור ויכולים לשבת על זרי הדפנה.
נחום איצקוביץ': יש עוד דרך ארוכה.
אורית זוארץ: נחזור לסקר זנות ואחר כך נעבור לסחר.
יקותיאל צבע: למעשה, מדובר ביותר מסקר.
יקותיאל צבע: אנחנו למעשה התחלנו מהלך שכולל ארבעה רכיבים שהסקר הוא רק חלק מהם.
יקותיאל צבע: אנחנו עושים סקר מקיף שהוא ראשון מסוגו לגבי תופעת הזנות.
יקותיאל צבע: תיכף ארחיב.
יקותיאל צבע: אנחנו עושים סקר לגבי המודעות של הציבור לתופעה שהיא הדיון הזה.
יקותיאל צבע: אנחנו עושים סקירת ספרות מקיפה בתחום, סקירה שכבר התחלנו אותה והיא בתהליכי סיום.
יקותיאל צבע: חלק מן המהלך שעושים עכשיו הוא גם מרכז הערכה שיבדוק את יעילותם של השירותים שחברותינו הציגו.
יקותיאל צבע: בקצרה לגבי הסקר, כדי להסביר את מורכבותו, מדובר בסקר שברור לכולם שזו תופעה שקשה מאד לסרוק ולסקור ואתה, היא קשה בגלל שמדובר במגוון גדול מאד של סוגי פעילות, היא קשה בגלל שמדובר במגוון גדול של אוכלוסיות מבחינת גיל, לאום, מיגדר וכו'.
יקותיאל צבע: היא מורכבת במיוחד בגלל שמדובר במגוןן איזורים בארץ והיא מורכבת במיוחד גם בגלל שמדובר באופי מיוחד של אוכלוסיה ולכן נידרש למגוון גדול של שיטות איסוף נתונים, החל מראיונות, תצפיות, עיון באתרי אינטרנט ודברים נוספים.
יקותיאל צבע: כל הדברים האלה יוצרים מערך מחקרי מורכב באופן מיוחד שגם היקשה עלינו למצוא מבצע ראוי.
יקותיאל צבע: אחרי תהליך ארוך התחלנו בסקר הזה ובין היתר הגדרנו את גודלו.
יקותיאל צבע: נגיע לפחות לאלף נשים, גברים וקטינים, - - -
אורית זוארץ: חשוב מאד שעבודה מבורכת שלכם עם על"מ, תכסה ותמפה גם את האוכלוסיות הקשות.
אורית זוארץ: זו אחת התופעות הקשות, ששוב, אנחנו מקבלים את הנתונים, בישראל גיל הכניסה לזנות הוא 12-13 וזנות קטינים היא לא בדיוק כמו זנות בגירים, בהרבה מאד מקרים אנחנו לא מדברים על תמורה כספית, על כסף כתמורה לשירותי מין או למין אלא על ג'ינס, על אוכל, על כניסה למועדון, על שתיה.
יקותיאל צבע: כללנו את האוכלוסיות השונות ואת שיטות התשלום השונות – כל זה מפורט במגוון השאלות שהחוקר מבצע, המחקר התחיל, ואנחנו בבוא העת נשמח להציג - - -
אורית זוארץ: האם יש לוחות זמנים למחקר כדי שלא נעמוד עוד פעם בפני שוקת שבורה אחרי שנתיים?
יקותיאל צבע: החלק הראשון של הסקר יהיה מוכן בעוד שנה מהיום.
יקותיאל צבע: אנחנו עוקבים מעקב מאד צמוד אחרי החוקר בגלל המורכבות של המחקר ואם יהיו דברים שנוכל לדווח עליהם בשלב מוקדם יותר נשמח.
אורית זוארץ: אנחנו נשמח אם תוכלו להגיע במסגרת הועדה, לא במושב הקרוב אלא במושב שלאחר מכן כדי לדווח לנו איפה הדברים עומדים.
אורית זוארץ: אנחנו לא צריכים את כל צוות המשרד אלא לקיים ישיבה ממוקדת עם נציגי הרווחה.
נעמה ריבלין: לגבי המחקר והערכה לגבי התכניות, טרם הגיע אלינו תיאור האופן בו זה יתבצע אז אין לי איך להתייחס לזה אבל לגבי הסקר של אלף אנשים שנמצאים במעגל הזנות, חלק ממנו הוא נשים במעגל הזנות.
נעמה ריבלין: היתה פניה אלינו כדי להגיע לנשים שנמצאות בטיפול ואני רוצה להתייחס לשתי נקודות.
נעמה ריבלין: גם שאלות אתיות שהן מאד מורכבות ובעייתיות.
נעמה ריבלין: לא היינו שותפים בשאלה איזה שאלות ישאלו, השאלות מאד חודרניות ומאד בעייתיות, היו למשל על העדפות מיניות, כמה פרטנרים יש - - -
אורית זוארץ: בהרבה מאד מקרים פותרים סוגיות משמעותיות שאת מעלה בפגישת צוות, ישיבת צוות במסגרת המשרד.
נעמה ריבלין: דבר שני הוא לא לפנות רק לנשים שנמצאות "מתחת לפנס", כי יש תחושה שלא פונים לכל שירותי הטיפול.
נעמה ריבלין: צריך לנסות להגיע אתנו לסיורים.
נעמה ריבלין: אם עושים סקר לאומי כדאי להגיע לאותן נשים שלא הגיעו גם אלינו.
אורית זוארץ: אני מבינה שאת נמצאת בוועדת ההיגוי.
אורית זוארץ: אני חושבת שאת ההערות האלו אפשר להעיר בצורה ממוקדת בוועדת ההיגוי, אנחנו נתכנס.
נחום איצקוביץ': הסקר הוא בשר מבשרו של משרד הרווחה, גם על ידי עירית תל אביב, הדלת פתוחה, גם לדורית וגם בפנייך, לפנות אלינו באופן חופשי, לא צריך תיווך של הכנסת.
נחום איצקוביץ': אני מעלה את זה כדי להזכיר לך שהדלת שלנו פתוחה.
נעמה ריבלין: זה ברור, השיח משותף כל הזמן רק אני מעלה נקודות בעייתיות.
נחום איצקוביץ': זה בשותפות של העבודה.
ניצן הורוביץ: אם אפשר להגיד הערה, בשלבים הראשונים שיצא המכרז היתה אלינו פנייה מקבלני משנה שעוסקים בסקרים, שרצו להשתתף במכרז, אנחנו מאד מודאגים מן השיטות, אנחנו לא חלק מוועדת ההיגוי ואנחנו לא חלק ממשרד הרווחה, אנחנו מן המיגזר השלישי, אנחנו עובדים שנים רבות בנושא הזנות ויש לנו הרבה מה לתרום בנושא הזה.
ניצן הורוביץ: אנחנו לא רואים שפונים אלינו ואנחנו לא רואים שמבקשים מאתנו מידע, הן בנושא חקר הספרות, הן בנוגע לשאלות שצריך לשאול, אנחנו לא חושבים שאפשר לגשת לאישה בבית בושת בשתים עשרה בלילה, להתחזות ללקוח, להיכנס ולהתחיל לשאול שאלות, זה ישפיע מאד על תשובות שיתקבלו, אנחנו אומרים את זה ואנחנו לא מקבלים מענים לדבר הזה ונכון הוא להכניס גם אותנו באיזושהי צורה לצוותים שמייעצים למי שעורך את המחקר הזה, משום שתוצאות המחקר הזה ישפיעו על הרבה מאד דברים.
ניצן הורוביץ: ואנחנו חוששים מאד.
ניצן הורוביץ: רק לאחרונה היה מחקר בצבור שעשתה מינה צמח וראינו את השאלות ששאלו ואפשר בקלות להתרשם מן הצורה שבה השאלות שנשאלו השפיעו על התשובות.
ניצן הורוביץ: חבל מאד שאם נעשה כיום כזה סקר, שלא ייעשה כמו שצריך.
אורית זוארץ: בהחלט מקבלת את ההערה שלך וכמו בתחומים אחרים, ברשותכם, כמו בתחומים אחרים שיש בהם שיתוף פעולה בין הארגונים החברתיים לבין המשרד הרלבנטי, גם בסוגיה הזו יש מקום לפתוח את הדלתות, לאפשר לארגונים להיות שותפים, הרווח הוא של כולם ובעיקר של הנשים שנמצאות בקצה וצריכות לקבל בסופו של יום את השירות.
אורית זוארץ: אני בהחלט מקבלת את ההערה הזו.
אורית זוארץ: ההערה חשובה.
אורית זוארץ: המנכ"ל, אתם עושים את זה בתחומים שונים ומאחר ומדובר בתחום חדש שלא נבדק ולא נחקר ועדיין נמצא בתהליך ראשוני אז ההערות האלו הן מאד חשובות.
יקותיאל צבע: המשרד פרסם פעמיים, היה זמין באינטרנט, לכל מי שחפץ היה מפרט מפורט שעסק בפירוט בשיטות המחקר, מי שרצה להעיר או להגיש הצעה למכרז בהחלט יכול היה.
יקותיאל צבע: לעצם הענין, אנחנו מודעים לקושי הגדול וכל מי שירצה להעיר ולתרום אז כמו שהמנכ"ל אמר הדלת פתוחה.
אורית זוארץ: ישיבת צוות.
אורית זוארץ: אני קוראת לזה ישיבת צוות.
אורית זוארץ: חבל להרחיב בנושא.
אורית זוארץ: הנושא עלה.
אורית זוארץ: מיכל מציעה לכם ליצור קשר, לפנות, לשבת ולקדם את הסוגיה.
אורית רובין: שלום.
אורית רובין: עמותת אס"ף היא ארגון סיוע לפליטים.
אורית רובין: אני תהיתי אם המחקר שעוסק בזנות בודק גם את תופעת הזנות בקרב מבקשי מקלט ופליטים בישראל.
יקותיאל צבע: יש חלקים במפרט שכתבנו בנושא הזה.
יקותיאל צבע: זה בהחלט משהו שהוא עדיין מוכר וצריך לחשוב עליו.
יקותיאל צבע: יגיע לוועדת ההיגוי.
אורית זוארץ: אני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות על הציר הזה של טיפול בקרבנות, בפליטים ובמבקשי מקלט היא שהמחוייבות של משרד הרווחה על פי חוק –וזה עלה כאן לא פעם– היא לתת מענה רק למי שמעמדו הוסדר אבל יש הרבה פליטים שמעמדם לא הוסדר והם לא יכולים לקבל טיפול פורמאלי.
אורית זוארץ: אני חייבת לומר שבהרבה ערים כן ניתן טיפול וכן מקבלים סיוע אבל זה לא נעשה בצורה פורמלית.
אורית זוארץ: זה עלה גם במסגרת נושא של בריאות.
מנחם וגשל: מקלט הסחר היה בדיוק מיועד לנושא.
מנחם וגשל: נשים שמעמדן לא הוסדר והיה צריך לתת להן –אחרי שהיתה 'ראשית ראיה', לאפשר להן את מה שאת שאלת עליו, את ההחזרה הבטוחה שלהן.
אורית זוארץ: אז זו הסוגיה שאנחנו מנסים לקדם מול משרד ראש הממשלה ברמה של מדיניות, כי צריכה להיות פה מדיניות מאד ברורה והציר הזה של ניצול מיני מסחרי, גם של קטינים שהם ילדי מהגרי עבודה ושל פליטים הוא ציר שצריך לטפל בו בצורה מאד ממוקדת.
אורית רובין: בגלל זה אני שואלת לגבי המחקר.
ציפי נחשון גליק: התלבטנו בסוגיה וראינו שהם לא ישתפו פעולה כי רובם לא - - -
נחום איצקוביץ': רק שניה, קודם כל מי שנמצא כאן ורוצה להכניס את הידע ואת ההבנה ואת השאלות ואת התהיות בנושא המחקר, זה לא תורה מסיני, לא כל הידע נמצא אצלנו, גם אם זה היה באינטרנט לפני כן, וגם אחרי כן, קותי צַבָּע יקבל, אפשר לעשות את זה בצורה משותפת, אפשר לעשות את זה בצורה בודדת, אפשר בעל פה, אפשר בכתב, אפשר באינטרנט, אנחנו פתוחים לשמוע.
אורית זוארץ: אגב, לגבי מדינת ישראל, האם זה נותן מענה גם למזרח ירושלים?
יעל הרמל: באופן כללי, התכניות של מסגרות הטיפול בנושא של הזנות בנויות על שלושה מסלולים מקצועיים.
יעל הרמל: המסלול הראשון הוא מסלול של מה שאנחנו קוראים ומוכר בטרמינולוגיה המקצועית כמזעור נזקים, הפחתת נזקים שבו אנחנו מדברים על דירות חירום, על קו חירום ארצי ועל מרפאות ניידות.
יעל הרמל: יש לומר שכל המסגרת הזאת של המסלול הזה נעשית כחלק מן התפיסה הכוללת של איגום משאבים ושיתוף פעולה עם ארגונים ועם עמותות.
יעל הרמל: בהמשך אפרט איפה הדברים האלה מקבלים ביטוי, אבל בגדול, התפיסה הזו של מזעור נזקים מאמינה שקודם כל צריך לסייע ולתת הגנה לנשים שנמצאות במעגל הזנות, לעזור להן, לסייע להן, הן מבחינה רפואית, הן מבחינה נפשית והן מבחינה פיזית, לתת להן איזשהו מקום, איזושהי אכסניה להירגע, לנוח ולטפל בדברים האקוטיים שלהן.
יעל הרמל: מתוך תקווה וכוונה –אם כי לא בלחץ, שעל ידי זה שהן יקבלו את המסגרת הזו שמסייעת להן, הן בריאותית והן נפשית, ייתכן שנוכל לגייסן בהמשך למסגרות שיותר מטפלות ומשקמות.
יעל הרמל: אני מדגישה, זה לא חובה, הדלת פתוחה לכל אישה להיכנס למסגרות האלו ולקבל את הטיפול שהיא צריכה אבל אין שם חובה, יש תקווה שכך נוכל לגייס אותן.
יעל הרמל: זה המסלול הראשון שאנחנו קוראים לו מסלול של הפחתת נזקים, מזעור נזקים.
יעל הרמל: המסלול השני הוא יותר טיפולי, בהוסטלים טיפוליים שמוקמים ואחר כך אפרט, הם קורת גג יחד עם טיפול, במקרים האלה אנחנו מדברים על מסגרות ממושכות יותר של עד שנה, שנותנות מענה גם מבחינה נפשית, גם מבחינה פיזית וגם מבחינת המשך שיקום בקהילה ותעסוקה.
יעל הרמל: המסלול השלישי מתחבר יותר למסלול השני והוא מסלול של מרכזי יום וערב לכאלה שכבר התחילו תהליך טיפולי ואפילו כאלו שסיימו אותו אבל הן צריכות את הטיפול ההמשכי בשעות אחר הצהרים והערב, כשהן גרות באופן עצמאי בקהילה או שכמעט גרות באופן עצמאי בקהילה ובעצם זקוקות ל"קביים" וסיוע, וליווי תמיכה בהמשך.
יעל הרמל: בגדול אנחנו מפעילים תכניות בסיוע העמותות, וחשוב להדגיש, אנחנו עובדים כאן יד ביד עם עמותות שעושות עבודת קודש בענין הזה, אנשי מקצוע רציניים ביותר, אנחנו מפעילים במסגרת הזאת את תכנית "אופק נשי" בחיפה, אנחנו מפעילים את רצף הטיפולים במסגרת "סלעית" באיזור תל אביב, את המסגרת של "בשבילך" בבאר שבע, התחלה עם תקווה להמשך פיתוח יותר גדול באילת, הצורך מאד גדול אבל אנחנו עדיין בתחילת הדרך באילת - -
אורית זוארץ: זה עולה כל פעם מחדש לגבי אילת, גם ברמה של זנות בגירות, היינו שם, עברנו שם במכוני ריפוי ומכוני עיסוי למיניהם ואחת הפניות של ראש העיר של אילת, מאיר יצחק הלוי, היתה על הבעיה שהוא מתמודד אתה בכל שנה, שבחודשי הקיץ יולי אוגוסט אילת הופכת להיות הקייטנה של המדינה, כל הצעירים מגילאי 14 ומעלה מגיעים לאילת ואלה מעגלי צריכת שרותי המין, סמים ואלכוהול.
אורית זוארץ: השאלה היא אם יש תיגבור מיוחד לאילת כי היא עיר עם מאפיינים יחודיים.
אורית זוארץ: הצעתי לו, שכל ראש רשות יתן אלף שקלים ומ-270 אלף שקלים יכסו כמה הוצאות בקייטנה של המדינה.
יעל הרמל: זה לא בדיוק הולך ככה.
יעל הרמל: זה יפה מבחינת החלום, אבל בגדול, אנחנו יכולים ואנחנו רוצים לפתח מסגרת באילת, זה לא כל כך פשוט אבל זה בהחלט בראשנו ואני מאד מקווה ש - -
אורית זוארץ: למה לא פשוט?
יעל הרמל: לא פשוט מבחינת החיבור, לא פשוט מבחינת השירותים שיכולים להרים את זה, השלטון המקומי, העיריה, אבל זה בראשנו, יש שם התחלה של דברים, חלק קטן של נשים טופל במסגרת הזאת כבר בשנת 2011, אנו מאד מקווים שלקראת 2012, עם חיבור של השירותים לצעירים ולענין ההתמכרויות נצליח לעשות משהו משותף שכבר בשנת 2012 יתן מענה ראשוני.
אורית זוארץ: מה קורה עם גברים בזנות?
אורית זוארץ: האם התכנית הזו נותנת מענה גם לגברים?
יעל הרמל: התכניות האלו שאנו מדברים עליהן, מתוקצבות על ידינו וחשוב להדגיש שאנחנו מדברים בשנת 2011 על 545 נשים בסך הכל, נשים שטופלו במסגרות השונות.
אורית זוארץ: בכל המסגרות?
יעל הרמל: בכל המסגרות.
יעל הרמל: בעיקר כמובן, הראשונות מבחינה מספרית הן רצף הטיפולים ב"סלעית" בתל אביב ו"אופק נשי" בחיפה.
יעל הרמל: באשר שבע זה בתחילת הדרך ובאילת אנחנו מדברים על עשרה מקרים שאנחנו מטפלים בהם.
יעל הרמל: עיקר הטיפול נעשה במסגרת סלעית בתל אביב ואופק נשי בחיפה.
יעל הרמל: חשוב להדגיש שבערך 60% מן המספרים האלה קיבלו מענה במרכזי החירום ובדירות החירום, כאלו שבאות יכולות לבוא ליום או יומיים, לשהות יום או יומיים, לצאת, להיכנס, לחזור כעבור חודש שוב, או כן או לא, במסגרת הזו של מרכזי החירום אנחנו מדברים על 60%.
יעל הרמל: במרכזי יום אנחנו מדברים על 24% ובהוסטל הטיפולי 16%, זאת אמרת בסך הכל המספרים יחסית קטנים אבל שם נעשה בעצם הטיפול הממשי בנשים, טיפול שמוליך אותן לחיים עצמאיים בקהילה.
יעל הרמל: צריך לבוא ולראות את הדברים איך שהם נעשים, זו באמת חוויה.
יעל הרמל: אני יודעת שאת מתכוונת לעשות ביקור ונעשים שם דברים שלא תמיד רואים אותם.
יעל הרמל: מלאכים הולכים שם.
אורית זוארץ: מה קורה עם טיפול בקרבנות זנות ברמה הקהילתית?
אורית זוארץ: אני לא רוצה לציין ערים כי אחר כך ראש העיר פונה אלי ואומר לי: למה הזכרת את העיר שלי אבל, באיזורים קצת יותר מרוחקים מחיפה, איזור הגליל, זנות בחברה הערבית למשל, נושא שלא כל כך נוגעים בו ולא כל כך, לפחות פה במסגרת הועדה לא שמעתי את השיח על זה.
אורית זוארץ: האם הן מגיעות למסגרות שלכן, או שיש גם טיפול בתוך הקהילה, על ידי עובדות סוציאליות קהילתיות?
יעל הרמל: זה חלק מן הבעיה שהמנכ"ל ציין קודם, ענין השיתוף עם השלטון המקומי.
יעל הרמל: אחת הטענות מול העובדה שאנחנו נאלצים להשתתף במאה אחוז של התקצוב היא העובדה שגם באופק נשי, גם בסלעית וגם בבאר שבע, עיקר האוכלוסיה או לפחות חצי מן האוכלוסיה שמגיעה לטיפול במסגרות האלו היא לא אוכלוסיה של העיר עצמה, של הרשות עצמה ולכן, לפחות לגבי 50% מן האוכלוסיה שמגיעה לאופק נשי מדובר בפריפרייה הקרובה והרחוקה מאיזור הצפון וכנ"ל לגבי סלעית, בסלעית –ונעמה אולי אחר כך תמסור פרטים יותר מדוייקים אבל, הם קולטים לפחות 50% מן האוכלוסיה, אפילו יותר, כשהם לא מן העיר תל אביב, לא תושבי תל אביב, מגיעים מרמת גן, מן הפריפריה - - -
אורית זוארץ: האם יש או אין שם matching של ראש הרשות?
יעל הרמל: אין.
יעל הרמל: זה בדיוק חלק מן הבעיה, אבל בסדר.
יעל הרמל: אני חושבת שאנחנו נצטרך להתמודד עם זה ולעבוד עם זה.
יעל הרמל: זה לא המקום שבו נפתור את הבעיה אבל כרגע - - -
אורית זוארץ: אלו בעיות שמגיעות לפתחנו בסופו של דבר.
יעל הרמל: הרעיון הוא שבארבע המסגרות, לכשיהיו ארבע מסגרות כולל אילת, שאנחנו מדברים עליה והיא חלק מן החזון, אנחנו נְרשת את הארץ כך שיהיו לנו מענים בכל הפריסה המרחבית.
אורית זוארץ: כמו מרכזי הטיפול באלימות?
אורית זוארץ: האם זה מקביל?
יעל הרמל: ההבדל הוא שמרכזי אלימות יש לנו בכמעט 90 מקומות ברחבי הארץ - - -
אורית זוארץ: אני מדברת על המענה, כי גם באיזור השרון המענה הוא בנתניה.
יעל הרמל: הרעיון הוא לפרוס את זה.
יעל הרמל: זה קצת שונה מתחום אלימות המשפחה, כי למדנו – ואומר במאמר מוסגר, שגם אנחנו חשבנו שכמו באלימות במשפחה אפשר יהיה לעשות את זה ברמה איזורית אבל, למדנו ואגב, גם בנושא של המיגזר הערבי, שאי אשפר, שאנשים לא יבואו מג'לג'וליה למקום רחוק וזה חלק כללי מן הבעיה של טיפול בנשים וגברים וכד'.
יעל הרמל: לכן הגענו למצב שהפריסה של מרכזי אלימות במשפחה היא 90 מרכזים ברחבי הארץ אבל לעומת זאת, בזנות, לא נגיע למצב הזה כי זה דורש התמחות ורוב הנשים, בסופו של דבר, שעוסקות בזנות, מגיעות לריכוזים מסויימים והעיסוק לא מתקיים בדרך כלל בפריפריות, אלא במרכזים ולכן, הן מוצאות את עצמן מגיעות אל הריכוזים האלה.
יעל הרמל: צריכים לתת מענה בשלב ראשון בריכוזים האלה ולא בפריפרייה.
אורית זוארץ: אני רוצה לחדד.
אורית זוארץ: ברמת הנוהל, אם עובדת סוציאלית מאתרת אשה בזנות, היא מפנה אותה אליכם להמשך טפול, מפנה אותה למרכזים.
יעל הרמל: בדרך כלל זה מגיע דרך המרכזים.
יעל הרמל: כמובן שאם זה מגיע לרשות המקומית אז העובדת הסוציאלית ברשות המקומית יכולה להפנות למסגרת הקרובה אבל, בדרך כלל הפנייה, היות ואנחנו מקיימים במסגרת הרצף הטיפולי גם את הניידות וגם את שלב האיתור, אז בדרך כלל מי שמוצא את הנשים הם נעמה וצוותה והצוות השני, הם מוצאים את הנשים, קוראים להן ומזמינים אותן להצטרף לדירת החירום או למסגרת הטיפולית.
אורית זוארץ: שטח גיאוגרפי שהוא די מצומצם.
יעל הרמל: חיפה, תל אביב, באר שבע ונקווה שגם באילת.
יעל הרמל: זה המצב כרגע.
אורית זוארץ: גם אם הן עושות reaching out, הן לא יוצאות, נניח, הן לא נוסעות לערים מרוחקות.
ביאטריס רוזן כץ: אני הולכת עם התפיסה הזו, שמה שאנחנו עושים היום זה לא מה שגם מחר צריך להיות ואם יש צורך בקרית שמונה, למשל, ואני בחיפה, זאת אומרת מרחק של שעה וחצי, אם יגידו שיש צורך נצטרך לחשוב איך להתארגן ולהגיע עם צוותים לשם.
ביאטריס רוזן כץ: מבחינתי אני מאד תומכת בתפיסה לפיה השירות הוא שירות מחוזי, מחוזי, וצריך להפנים את זה ולהפעיל את זה.
ביאטריס רוזן כץ: כשבחדרה קוראים לנו ואומרים: יש בעיה בחדרה אז אנחנו נגיע לחדרה, ואנחנו מגיעים ועושים התאמות כדי להגיע לחדרה.
ביאטריס רוזן כץ: השירות לא חייב להינתן באותה עיר, יש לזה יתרון מאד גדול כי הנשים שלכודות במעגל הזנות סובלות מדכאון כל כך נוראי שהדבר שהכי חשוב להן שלא יראו אותן נכנסות למשרד שלי, זאת אומרת שהנשים שהכי פחות נהנות מן השירות שלי הן נשים שגרות בשכונה בה אני נמצאת, כי הן לא רוצות שאף אחד יראה אותן.
ביאטריס רוזן כץ: השירות, נכון שהוא יהיה בעיר מרכזית אבל שהוא יועד לכל המחוז.
ביאטריס רוזן כץ: האיתור חייב לצאת.
ביאטריס רוזן כץ: ואנחנו פתוחים לצאת.
ביאטריס רוזן כץ: שאלת על אוכלוסיה ערבית למשל, אז אנחנו מנסים לפתח, לעשות ימי עיון והסברה, עושים הסברה לכל המחוז, עושים הסברה למחלקות ולרשויות בכל המחוז, לא רק לחיפה - - -
אורית זוארץ: האם יש שיתוף פעולה, ביניכם לבין המרפאה הניידת?
ביאטריס רוזן כץ: ברצף שלנו, המרפאה הניידת היא חלק מרצף הטיפולים שלנו, הצוות שלנו מצטרף למרפאה הניידת, הצוות של "אופק נשי" נוסע עם המרפאה הניידת לאיתור נשים בזנות.
אורית זוארץ: כלומר, אתן יוצאות מחוץ.
ביאטריס רוזן כץ: ישיבות עם המשטרה נעשות ביחד, ימי עיון נעשים ביחד, הסברה, זה חלק מהרצף.
נעמה ריבלין: גם בתל אביב אנחנו מתייחסים, חדרה היא משהו משותף אנחנו שואלות על חדרה, הן מגיעות אלינו גם מן המרכז, אפילו כך.
נעמה ריבלין: לגבי מזעור נזקים תל אביב סופחת אליה מכל הארץ נשים שמגיעות לדירת החירום ורק כדי לשבר את האוזן, 25% מתוכן הן תושבות תל אביב והשאר לא.
נעמה ריבלין: נשים שהגיעו מכל קצווי הארץ, קרית גת, אשדוד, כל הפריפריה מגיעה לתל אביב.
נעמה ריבלין: אנחנו מטפלות.
נעמה ריבלין: גם בתחום הטיפולי, אנחנו יוצאות לסיורים צומת ביל"ו, צומת סגולה, אנחנו לא נשארות בתוך תל אביב אלא מגיעות לאן שקוראים לנו.
נעמה ריבלין: לגבי המספרים, ממוצע שנתי: בשלש השנים האחרונות טיפלנו בכ 400 נשים שאנחנו מכירות בכל הרצף הטיפולי כולל סיבובים ברחוב ובדירות דיסקרטיות.
נעמה ריבלין: לנושא של נשים וגברים, לגבי גברים אכן אנחנו לא מטפלים אבל בטראנסג'נדריות בשנה האחרונה יש גידול מאד גדול שפונות אלינו, אחרי שלש שנים של מאמץ וקשר ברחוב, ומתחילות לראות בנו גורם שאפשר להשתמש בו ויש לנו חמש עשרה נשים טראנסג'נדריות כך שזה כן הולך וגדל.
אורית זוארץ: תודה ליעל ולנציגות של סלעית ואופק נשי.
מירב שמואלי: באופן כללי, לגבי משרד הרווחה, שהוא שחקן דומיננטי מאד בתחום של סחר בבני אדם.
מירב שמואלי: הנציגים נמצאים בכל הוועדות, בכל הפורומים שקובעים למדיניות, לגבי כל האספקטים של סחר בבני אדם.
מירב שמואלי: מעבר לענין של קביעת מדיניות, גם במקרים פרטניים אנחנו מוצאים אוזן קשבת ואציין מקרה אחד בלי פרטים ובלי שמות מן החודשים האחרונים.
מירב שמואלי: מקרה מאד קשה מבחינה אנושית אבל מבחינה פורמאלית למשרד הרווחה לא היתה שום חובה לסייע ובכל זאת, עם התגייסותו של מר וגשל קיבלנו סיוע מאד מאד יפה לאותה אישה שהיתה במצוקה.
מירב שמואלי: לגבי המקלט, לא אפרט על הפעילות כי זה כבר דובר אבל המקלט הוא מודל לדוגמה.
מירב שמואלי: לפי מה שידוע לנו, בעולם, אין כאלה דברים מבחינת העובדה קודם כל שכדי להיות במקלט אין צורך, אין דרישה של שיתוף פעולה עם הרשויות, גם אישה שלא רוצה להעיד ולא רוצה לדבר, המשטרה יכולה לקבל סיוע במקלט.