GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: את מאיימת על עצמך.
ישראל אייכלר: את תוצגי שאויבת היהדות החרדית ואת תשלמי את המחיר על זה.
נחמן שי: אייכלר, תפסיק כבר, מה איתך?
ציפי חוטובלי: אני יודעת מה המחיר אגב, אני לא אוכל להתמודד ביהדות התורה במערכת הבחירות הבאה.
קריאה: תתבייש לך.
קריאה: מה קרה לך?
אורי אורבך: אל תדאגו, ל'יתד נאמן' הוא לא ייכנס בכל מקרה.
קריאה: הוא ממש מאיים עליך פוליטית.
קריאה: אולי ל'המודיע'.
ציפי חוטובלי: אני מאד מתרגשת.
קריאה: זה הזוי.
קריאה: איך אפשר לעבור לסדר היום?
ציפי חוטובלי: אני נותנת לכולם דקה לחשוב אם הם מוכנים להמשיך את הדיון.
קריאה: ברור שאנחנו רוצים, זה חשוב לנו.
ציפי חוטובלי: אני לא רואה שאתם רוצים לפי ההתנהגות הזאת.
ציפי חוטובלי: אני אומרת בשיא הרצינות.
ציפי חוטובלי: תראו, אני ניהלתי כאן דיונים במשך כמעט שלוש שנים.
ציפי חוטובלי: מעולם לא היה לי דבר כזה ואני לא מתכוונת כאן לעשות כאן ---
נחמן שי: אני לא אתן לך להישבר.
נחמן שי: זה פעם ראשונה שאני שומע אותך מציעה לסגור דיון בגלל הרעש.
ציפי חוטובלי: זה לא בגלל רעש, זה בגלל שאנשים כאן באו להתלהם.
שלמה מולה: יש כאלה שיש להם עניין שלא יתקיים דיון באמת.
אורי אורבך: במקום לבכות על מר גורלנו בואו נמשיך.
ציפי חוטובלי: תודה, אני שמעתי אותך מספיק.
אילן אבישר: לא, לא, לא, את לא שמעת אותי מספיק ואני מבקש ---
ציפי חוטובלי: לא, די.
ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שכדאי שתסיים את הדברים שלך ותיתן לעורכת הדין הילה שמיר לומר את המתווה שאתם הצעתם ל"קול ברמה", ותפסיק לגונן בבקשה על עיקרון אי השוויון.
ציפי חוטובלי: זה מה שאני מרגישה שאתה עושה.
אילן אבישר: אני מבקש שגם שאת מגיבה בחיוך ובלגלוג, גם אם זה לא הערה שנרשמת לפרוטוקול, זה גם סוג של פרובוקציה שיוצר פה איזו שהיא בעיה.
אילן אבישר: אז גם מצדך אני מבקש את היחס הנכון לשיח.
אילן אבישר: אני רוצה להגיד פה דבר אחד ברור.
אילן אבישר: אנחנו עוסקים פה בציבור עם רגישויות מאד מסוימות.
אילן אבישר: אלה הם הקודים שלו.
אילן אבישר: זה לא מקובל עלינו.
אילן אבישר: מצד שני, יש פה ציבור שזו הדרך שלו.
אילן אבישר: מישהו אמר פה אנחנו חברה אחת, חבר הכנסת בן סימון.
אילן אבישר: זה הציבור שבעבר הקשיב לרדיו פיראטי, שהיה מנותק מההוויה הישראלית, מקבל תחנה שמשרתת אותו הן ברצף של חדשות, הן בתופעות כמו צפירת האזעקה ביום הזיכרון ודברים אחרים, ומחבר אותו אל ההוויה הישראלית, ולכן לתחנה הזאת יש ערך סגולי מהבחינה הזאת.
אילן אבישר: הדילמה היא לא פשוטה ואני חושב שכולנו פה חולקים אותה, אבל יש פה אנשים עם עמדות יותר נחרצות ועם יותר מיליטנטיות.
אילן אבישר: מבחינתנו תהליך הפתרון של המצב הזה צריך להיות בצורה של הידברות וצריך להיות בצורה הדרגתית, כדי למנוע מצב של כפייה חילונית או מראית עין של כפייה חילונית.
אילן אבישר: אנחנו יש לנו את כל הסמכות, בכל יום אנחנו יכולים לבוא ולהגיד להם כך תעשו ולא אחרת.
אילן אבישר: אנחנו מעדיפים תהליך של דיאלוג, מכיוון שאני אומר עוד פעם – הבעיה היא לא בהנהלה של התחנה, אלא הבעיה היא באותו ציבור שאנחנו לא רוצים לאבד אותו, אנחנו רוצים לשמור אותו, אנחנו רוצים כן לתת לו את האפשרות להעריך את האופציה של לשמוע נשים, של לשמוע קולות נשיים, ולקבל יותר ויותר את המקום לנשים בשידורים.
ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, מה המתווה בפועל של התחנה.
ציפי חוטובלי: מה החיוב של התחנה.
הילה שמיר: אם אני אוכל שנייה אחת לפני המתווה, אני מרגישה פה בדיון הזה מאד מוזר.
הילה שמיר: היינו פה בדיון קודם ולמעשה מועצת הרשות השנייה ואני, כמי שנותנת לה את הייצוג המשפטי, נמצאים באיזה שהוא מקום בתווך.
הילה שמיר: מצד אחד כאן אנחנו רואים את כל הארגונים, ואתם רואים, אני אישה ואני פמיניסטית וכל מה שצריך.
הילה שמיר: אנחנו מקבלים גערות על כך שאנחנו הולכים קצת יותר מדי אולי, וככה היה גם בצוות של השרה לימור לבנת, לכיוון דרישות של ציבור מסוים או לפחות של תחנה מסוימת.
הילה שמיר: מצד שני, כשאנחנו עומדים מול התחנה והתחנה אני מניחה תשמע בהמשך הדיון הזה, מבחינת התחנה אנחנו הלכנו רחוק מדי.
הילה שמיר: כלומר אנחנו כופים עליהם ואנחנו עושים.
הילה שמיר: זאת אומרת מכל הצדדים כנראה שאף אחד לא מרוצה.
הילה שמיר: ואני חייבת, כדי שהדיון הזה יהיה טיפה יותר מבוסס, אנחנו התחלנו בו מהסוף, ואני חייבת להזכיר משהו שקשור להתחלה, לכל מי שיושבות ויושבים כאן.
הילה שמיר: זה בבחינת דע מאיין באת.
הילה שמיר: למה הוקמה התחנה הזאת בכלל?
הילה שמיר: למה משרד התקשורת החליט לתת תדרים ב-2007, לתחנה שהיא תחנה עם מאפיינים ייחודיים?
ציפי חוטובלי: עורכת שמיר, אני מאד מעריכה אותך, אבל אני באמת רוצה שלא תחזרי על ההיסטוריה שנאמרה כאן עשרות פעמים.
הילה שמיר: זה לא נאמר.
ציפי חוטובלי: תדברי רגע על המתווה, מה אתם מבקשים מהאנשים האלה, שבמשך תקופה מאד ארוכה, מאז שהתחנה קמה, לא השמיעו קול אישה.
ציפי חוטובלי: מה אתם מתכוונים לעשות?
הילה שמיר: ברשותך, באמת, מאד בנימוס הקשבתי פה בשעה ורבע האחרונה לכל הדברים שהיו כאן.
הילה שמיר: 30 שניות אחורה ואני אומרת על המתווה.
הילה שמיר: במסגרת 30 השניות האלה, אותו גורם שהיום יושב בראש הצוות הבין משרדי, היה אז במחלקת בג"צים, היום הוא המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, עורך הדין אבי ליכט, כתב ואני מקריאה, וזה בגדר ה-30 שניות.
הילה שמיר: הוא כתב לבג"ץ שהוגש בשנת 2007 על הקצאת תדרים לתחנה, שידעו שהיא לא תחנה שכשיפתחו אותה ישמעו בה דברים ששומעים בקול ישראל או בגל"ץ או ברשת ג'.
הילה שמיר: הוא כתב את הדברים הבאים, והוא כתב את זה בשם המדינה ושר התקשורת: "האוכלוסייה התורנית מסורתית ספרדית הינה אוכלוסייה שלה צרכים תקשורתיים ייחודיים, שאפילו הרדיו האזורי המיועד לציבור הדתי-חרדי" ושאלתם על רדיו "קול חי", אז זה עונה גם לשאלה ---
ציפי חוטובלי: והנשים הם לא חלק מהתמונה הזו?
הילה שמיר: אם תקשיבי עד הסוף, אני ישבתי פה בשקט, אני מצפה שיכבדו אותי 5 דקות מקסימום.
הילה שמיר: "גם הרדיו האזורי המיועד לציבור הדתי חרדי, אינו משרת את צרכיו של הציבור הזה, לכן יש לפתור מצוקה זו".
הילה שמיר: אני יודעת שזה לא נעים לשמוע אבל זה המצב.
הילה שמיר: "באמצעות התאמת תחנת רדיו ...
רוני אלוני סדובניק: אבל מה עם ....
ציפי חוטובלי: עורכת דין רוני אלוני סדובניק, כמו שביקשתי מכל אחד אחר, גם עליך אני מחילה את הבקשה הזאת.
הילה שמיר: תכבדו הלאה גם אנשים אחרים.
הילה שמיר: "...
הילה שמיר: באמצעות הקמת תחנת רדיו שתתאים לצרכיו הייחודיים של ציבור זה", וכך הוקמה התחנה.
הילה שמיר: זה היה ה-30 שניות אחורה.
הילה שמיר: התחנה הוקמה לא כדי להיות קול ישראל וגלי צה"ל מספר 2, אלא כדי לענות על צרכים ייחודים.
הילה שמיר: עכשיו צועקים פה – 'החוק', 'החוק', 'מה עושה החוק', ואני אגיד מה אנחנו עשינו במסגרת החוק.
הילה שמיר: כמו שאתם יודעים, למרות שמקיימים את כל החקיקה במדינת ישראל, עדיין קיימים קווי מהדרין.
הילה שמיר: ומה שקרה עד עכשיו בבג"ץ קווי מהדרין, הוא שבג"ץ אסר את אלמנט הכפייה וכן נתן אפשרות להסדרים וולונטריים לציבור מסוים.
הילה שמיר: ואנחנו במסגרת המשפטית הזאת הלכנו וקבענו הסדר כזה, שהחל לפעול מאוקטובר, ואני אומר בדיוק איך הוא עובד.
הילה שמיר: אחרי שהתקבלו תלונות ברשות, של חלק גם מהגורמים שיושבים כאן, אירועים חדשותיים ואקטואליים כלשהם, כשאקטואלי זה כולל את הכל, ישודרו על ידי התחנה ומחויבים להיות משודרים בשידור חי, ללא קטיעה, ללא עריכה.
הילה שמיר: אם מחר יש ראש ממשלה, שרה, מנהל בית חולים או מנהלת בית חולים גדול, כל אחד שהוא, כשיש אירוע אקטואלי שהוא מעורב בו, התחנה אינה רשאית לקטוע, לערוך, לא לשדר כשהאישה מדברת.
הילה שמיר: זה דבר שכמובן הייתה התנגדות מצד התחנה, אנחנו עמדנו על זה.
הילה שמיר: כל הפרה של ההנחיה הזאת ימוצה איתה הדין בהליך של הפרה.
הילה שמיר: לנו יש אפשרות להטיל קנסות ואנחנו התחלנו כבר להטיל כשראינו שההנחיות לא מקוימות בהקשר מסוים.
הילה שמיר: נדבך שני להנחיות ---
אורי אורבך: שודרה איזו אישה אחת בהקשר הזה?
הילה שמיר: תיכף, תיכף, אני אתן תיכף גם את העובדות.
אילן אבישר: לא, לא, רק שנייה, מה הייתה השאלה?
הילה שמיר: אם שודרה אישה.
אורי אורבך: באיזה אירוע חדשותי.
הילה שמיר: כן, אני שמעתי את דוברת המשטרה.
הילה שמיר: שמעתי.
הילה שמיר: אני עצמתי שמעתי.
הילה שמיר: אני מודה שבשנה האחרונה יש לי את התחנה הזאת בתחנות שאני שומעת, גם כדי להתרשם מה קורה שם וזה לא היה לפני כן.
הילה שמיר: אז אנחנו מבינים שיש לנו עוד דרך ללכת, אבל אנחנו מתחילים איתה.
ציפי חוטובלי: אוקי, אירועים חדשותיים ואקטואליים.
ציפי חוטובלי: זה מה שנקרא יד המקרה, זאת אומרת אנחנו לא מחויבים שצמרת המדינה היא עדיין לא נשית ---
הילה שמיר: עכשיו בואו נדבר על החלק הוולונטרי.
אילן אבישר: אבל זה יכול להיות גם האישה ברחוב.
הילה שמיר: מנכ"לית מד"א, אם קורה משהו.
הילה שמיר: דבר נוסף, הנדבך השני שהתחנה מחויבת בו זה לאפשר התייחסות של נושאות תפקיד ציבורי ונושאות תפקיד ציבורי גם מיוזמתן.
הילה שמיר: זאת אומרת, אם אישה בתפקיד ציבורי כלשהו, זה לא חייב להיות פוליטי, זה יכול להיות ציבורי כלשהו, שומעת שמתקיים יום שידורים, או דיון בנושא מסוים ומבקשת לעלות והיא לא תעלה – היא מוזמנת להפנות את תלונתה לרשות השנייה והנושא יטופל ותיכף אני אסביר איך הוא מטופל.
הילה שמיר: הדבר השלישי, וזה הדבר שאליו משום מה נתפסים, כי הוא ככה נראה יותר תקשורתי, יותר מעניין.
הילה שמיר: באוקטובר נתנו הנחיה לשבץ תכנית שבועית, שבמסגרתה מאזינות יוכלו לעלות, נשים יוכל לעלות, ומי שלא רוצה לשמוע יודע שבשנה המסוימת הזאת עולות נשים, ואם זה קשה לו או יש לו איזו שהיא בעיה דתית-הלכתית עם זה - הוא לא שומע.
הילה שמיר: לתחנה אמרנו באוקטובר, וזה המשפט הכי חשוב לי בכל הדבר הזה, שזה הוא תחילתו של תהליך.
הילה שמיר: מבחינתנו זה לא סופו, ופה אני מתחברת למה שאמר ד"ר אילן אבישר קודם.
הילה שמיר: זה לא סופו של תהליך.
הילה שמיר: התחנה מבחינתה כרגע גם שכרה משרד עורכי דין שמייצג אותה אל מול הרשות, לכן אני אומרת לכם אנחנו נמצאים פה באמת בתווך בעניין הזה.
הילה שמיר: מבחינתם התהליך נגמר.
ציפי חוטובלי: אבל 'מבחינתם' לא מעניין אותנו, כי עם כל הכבוד אין להם מעמד מול המדינה בהחלת חוקי השוויון הבסיסיים ביותר שלה.
ציפי חוטובלי: אין להם מעמד.
הילה שמיר: אבל יושבת ראש הוועדה, בואי נשים את הדברים במקום הנכון.
הילה שמיר: לא מדובר באי השמעת נשים בשידורי רדיו "קול ברמה", מה שהיה עד לפני כשנה.
הילה שמיר: מדובר היום בהיקף, ושאלת ההיקף היא השאלה האם זה כל היום, חלק מהיום, בשעה מסוימת או רק בשעות הערב.
ציפי חוטובלי: אוקי, חבר הכנסת אורי אורבך, אולי ---
הילה שמיר: לא נאסר דיבור מוחלט של נשים בתחנה, ואנחנו מטפלים גם בעניין ---
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אורבך יתייחס, כי הוא יוזם הדיון.
אורי אורבך: אומר בקצרה, כל העניין הזה של לחשוב שזה נורא אקזוטי המנהגים של החרדים ואנחנו לא יכולים להתערב, אני באמת אומר את זה עם כל הלהבדיל, כי לא מדובר פה באלימות פיזית, אבל יש חוגים במדינת ישראל שעל רקע כבוד המשפחה נעשים דברים, יש אלימות בתוך המשפחה, המדינה לא אומרת זה לא ענייננו, זה עניין פנימי שלהם.
אורי אורבך: זה לא עניין פנימי אפליה.
ציפי חוטובלי: נכון, מסכימים.
אורי אורבך: זה שהם מרמים אתכם ואתם רוצים שירמו אתכם, זה דבר בלתי נסבל.
אורי אורבך: יש שעה בשבוע, שאני מקשיב, אני לא מתראיין אגב ברדיו "קול ברמה" מאז שהם מדירים נשים.
אורי אורבך: למרות שהם לא מרפים, פשוט הם לא מתואמים.
אורי אורבך: יש הרבה תכניות אז כל פעם מתקשרים ואני צריך להסביר למפיק התורן שאני לא מתראיין שם אם נשים לא מתראיינות שם, אבל בסדר.
אורי אורבך: אני יכול לעמוד בפריימריז שלנו, אני אעמוד בזה, בנזק המצטבר.
אורי אורבך: אבל יש להם שעה בשבוע, לפחות עד לפני חודשיים-שלושה.
אורי אורבך: בשבוע שבו נערך כאן הדיון, ביום שני, אז באותו יום ראשון רדיו "קול ברמה" שידר לראשונה אישה בין שבע לשמונה, נדמה לי שאת ועוד חברת כנסת.
ציפי חוטובלי: נכון, כן, כן.
אורי אורבך: זה לכבוד האירוע ומאז כל יום ראשון בין שבע לשמונה.
אורי אורבך: אני מבין שזו התחלה וזה הדרגתי, ההלם שיכולים לחטוף המאזינים אם פתאום יישמע קולה של אישה בשעה אחרת, זה פשוט יטיח אותם ארצה.
אורי אורבך: גם בבית אגב, האישה לא אומרת לבעלה או לבן משפחה שהוא לא מדרגה ראשונה, היא מעבירה לו פקס בהרבה מקרים.
אורי אורבך: על מי אתם עובדים?
אורי אורבך: אני מכיר את הוויכוח ההלכתי, אני בעצמי עזבתי את רדיו "קול חי" על רקע שירת נשים, שהפסיקו.
אורי אורבך: אבל לא ניכנס לזה, זה עניין הלכתי ויש נורמה חברתית, לא מקובלת עלי, אבל ---
הילה שמיר: ...
הילה שמיר: שאלות, אז למה לא דנים בזה?
אורי אורבך: יש גם שירותים נפרדים לגברים ונשים, למה לא דנים בזה?
אורי אורבך: יש גם נבחרת ישראל בכדורגל, זה רק בנים.
אורי אורבך: אני מבין שיש הבדלים, כלומר אנחנו לא מטומטמים, אנחנו מבינים שיש הבדלים בין גברים לנשים, ויש מקומות רבים ---
אברהם מיכאלי: לצערך עוד מעט זה גם לא יהיה.
אורי אורבך: יש מקום להפרדה בין גברים לנשים במקום שבו יש מקום להפרדה.
אורי אורבך: כל העניין הוא שזה מחלחל למקומות אחרים מעבר לחרדים, וההפרדה בין גברים לנשים שלא צורך, היא המצאה כדי להגיד שהם יותר חרדים וההשפעה של זה היא דרמטית לחוגים אחרים.
אורי אורבך: לי גם אכפת מהחברה החרדית עצמה.
אורי אורבך: אבל ברדיו "קול חי", אני לא יודע אם בוצע או לא בוצע, יש כנראה בחלק מהתכניות גברים מראיינים גברים ונשים מראיינות נשים, לא כי ההלכה אומרת.
אורי אורבך: כי רדיו "קול ברמה" מציג את עצמו כתחנה יותר חרדית, החרדי האמיתי.
אורי אורבך: ואני לא מוכן, ואני מדבר בשם הדת ולא בשם חוק ולא בשם שום דבר אחר, שמי שמפריד יותר, או מי שמפלה או מדיר יותר נשים – הוא ייחשב יותר דתי.
ציפי חוטובלי: אורי, אני אגיד לך יותר מזה.
ציפי חוטובלי: זה לא לחינם שדווקא אנחנו, האנשים הדתיים בכנסת מתקוממים יותר מכולם על הסוגיות האלה.
ציפי חוטובלי: כי באים כאן חילונים, מנהלי תחנה שבציניות, עבור שיקולי רייטינג ומשיקולי מסחר ולעשות כסף, האנשים האלה מוכנים פתאום ללבוש על עצמם את אצטלת הסובלנות כלפי האחר.
ציפי חוטובלי: חברים, זה לא סובלנות כלפי אף אחד.
ציפי חוטובלי: יש כאן אפס סובלנות.
אברהם מימרן: הוועדה הזאת שוויונית?
אברהם מימרן: הוועדה לפחות שוויונית?
שלמה מולה: כן, מאד.
אורי אורבך: אנשים מדברים.
ציפי חוטובלי: כן, עד כמה שאני יודעת גברים ---
אברהם מימרן: יש פה זכות ביטוי לכולם?
אברהם מימרן: אפשר לדבר שלוש דקות?
אברהם מימרן: לא, פשוט יושבת ראש הוועדה ---
ציפי חוטובלי: מה שאנשים לא הצליחו להבין שיש כללי משחק.
אברהם מימרן: אתם מדברים כבר שעה וחצי.
ציפי חוטובלי: לא מתפרצים, נרשמים לדבר אצל דלית ודלית מפנה אלי את הרשימה, וכל מי שנרשם, לפי איך שהזמן מאפשר, בדרך כלל מדבר.
אורי אורבך: אתה שעה וחצי לא מדבר.
אורי אורבך: יש 50% מהאוכלוסייה ששלוש שנים וחצי לא מדברות אצלכם.
אורי אורבך: רק שתקבל טיפה את התחושה בזעיר אנפין, ואל תדבר בשם ---
ציפי חוטובלי: חברות, לא מוחאים כפיים בוועדות בכנסת.
אורי אורבך: כן, גם אם מגיע לי.
ציפי חוטובלי: ולמרות שאורי באמת מקסים.
ציפי חוטובלי: אורי, אני מגבה אותך בכל מילה ---
אברהם מימרן: אני פשוט לא אענה כרגע כדי שלא יוציאו אותי.
אברהם מימרן: עוד מעט אני אענה.
ציפי חוטובלי: לא, זה לא לחינם, באמת לא לחינם שמה שקורה כאן ---
אברהם מימרן: גם לבדיחה המאד מקורית.
ציפי חוטובלי: אנשים חילוניים פשוט מתחפרים בחילוניותם כדי להפגין בורות מאד לא מרשימה, ולהתחיל להסביר.
ציפי חוטובלי: יש כאן אנשים שמגנים על העניין הזה בשם הדת.
ציפי חוטובלי: אני מבקשת מכם – אל תעשו שימוש ציני בדת.
ציפי חוטובלי: באמת, אני מבקשת מכם.
אורי אורבך: אני רוצה באמת לסיים.
אורי אורבך: אני רוצה לומר לכם אנשי רדיו "קול ברמה".
ציפי חוטובלי: אוקי, תסיים את הדברים.
אורי אורבך: אין לי עניין לסגור אתכם, אני לא מטעם רדיו "קול חי", אותי הם סילקו בכלל על רקע של שירת נשים, זה לא העניין.
אורי אורבך: אנחנו אפילו במידה מסוימת של ידידות, אל תיקחו את זה רחוק מידה, אבל במידה מסוימת של ידידות.
אורי אורבך: אף אחד לא הולך לערוך לכם את לוח השידורים ולספור לכם אם בשבע בערב או בשש בערב.
אורי אורבך: אבל אתם לא יכולים לעשות צחוק מעבודה ולהגיד – נשים בכלל לא.
אורי אורבך: וגם אם תבדקו ברייטינג שאתם מתגאים בו, שבזכות זה יש לכם האזנה גבוהה, תבדקו האם מאז שהתחלתם להשמיע שעה בשבוע אישה, אולי הגדלתם את זה, אני לא עוקב, לשעה ביום, האם הרייטינג שלכם ירד מאז.
אברהם מימרן: אני אחדש לך שכן.
אברהם מימרן: יש לנו סקר שהגיע אלינו אתמול.
ציפי חוטובלי: אורי, אני מבקש לא להכניס שיקולי רייטינג לסוגיות שוויון.
ציפי חוטובלי: זאת לא השאלה.
אורי אורבך: לא, לא, אני מדבר לשיטתם, אני אומר לשיטתם, אתם מתגאים בזה.
אברהם מימרן: עזוב, כשיגיע תורי אני פשוט לא יודע כבר איך, כשיגיע תורי אני אדבר.
אורי אורבך: לא, אני אומר זו סתם שאלה ברמת הידע, ואני אומר שגם אם זה מוריד לכם את הרייטינג – ממש לא אכפת לי מהסוגיה הזאת, כי אני לא מוכן שיהיה רדיו בישראל שיגיד שהוא לא מראיין חרדים, או ערבים, או אשכנזים, או כל תת קבוצה אחרת, שזה מעלה לו את הרייטינג.
אורי אורבך: ותאמין לי, יש תחנות רדיו שאם הם לא יראיינו ערבים או יהודים – יכול להיות שזה יעלה להם את הרייטינג, תחנות טלוויזיה כאלה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אורי אורבך אני אשמח עם תסיים, רק תענה על שאלה אחת.
ציפי חוטובלי: מה יגרום לך להתראיין ברדיו "קול ברמה", איזה מינון של השמעת נשים?
אורי אורבך: אני נזהר בתור עיתונאי לשעבר לא לקבוע את לוח השידורים.
אברהם מימרן: אתה יכול לוותר מראש.
ציפי חוטובלי: לא, אני שואלת ברצינות.
ציפי חוטובלי: הרי הוועדה הזאת אמורה לקבוע איזה רף נורמטיבי לרשות השנייה.
ציפי חוטובלי: אם יש לך משהו להגיד בנושא הזה.
אורי אורבך: אני חושב שהעיקרון הגדול הוא באמת לאו דווקא תכנית כזאת או תכנית אחרת אלא שכשזה ענייני, כשיש אישה רלבנטית לעניין, אז בסדר.
אורי אורבך: אם את שיעורי התורה שלכם יתנו רק גברים, זה לא לטעמי, אבל אני לא הולך לשנות את כל הנורמות של החברה החרדית.
אורי אורבך: אני רוצה שאתם לא תשנו, תמציאו לי נורמות חדשות של החברה החרדית ותגידו – ככה זה תורה מהר סיני, זה פוגע לנו ברגשות.
אורי אורבך: רגשות יש לכולם וזה עניין של שכל ישר.
אורי אורבך: אפשר להגיע אתכם להסכמה, אני יודע שזה לא יהיה 50% נשים.
אורי אורבך: אני לא מסכים לזה בעיקרון, אבל אני מכיר איך שהוא את הנורמות של החברה החרדית.
ציפי חוטובלי: תודה רבה חבר הכנסת אורבך.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת נחמן שי, חיכית בסבלנות בבקשה.
נחמן שי: מה זה סבלנות?
נחמן שי: אני כבר הייתי ילד בן שלושה שבועות, לפי דעתי הוא נולד כשהתחיל הדיון.
אורי מקלב: אבל אל תשכח שקוראים לו אורי לילד הזה, נכון?
נחמן שי: אני לא שוכח, תאמין לי.
נחמן שי: אתה רוצה שאני אספר לך על אמא שלו גם?
אורי מקלב: אבל קראו לו אורי.
נחמן שי: אני לא זוכר אם קוראים לי אורי, והוא ברוך הבא.
נחמן שי: אני רוצה לומר כמה מילים ואני אומר את זה לחבריי ברשות השנייה.
נחמן שי: אני לא יודע מה נכתב במכרז שאתם פרסמתם, אבל אם המכרז שפרסמתם אמר שלא ישודרו שם נשים – הוא בלתי חוקתי ואסור היה לפרסם אותו.
הילה שמיר: לא, זה לא כתוב במכרז ולא בזיכיון.
נחמן שי: אז אם זה לא היה במכרז ולא היה בזיכיון, אתם צריכים לוודא שגם נשים.
נחמן שי: אני אומר לכם בהשוואה, אני שאלתי את אחד מבעלי התחנה שהיה בחוץ.
נחמן שי: הוא אמר לי שהם בחנו ובדקו אצל המאזינים והמאזינים אמרו באחוז מאד גבוה שהם אינם רוצים לשמוע.
נחמן שי: שאלתי אותו – האם היית שואל אותם אם הם רוצים לשמוע ערבים בתחנה שלך, ואני חושש לומר שהתשובה הייתה כנראה באחוז גבוה מאד גם כן שלילית.
נחמן שי: האם זה אומר שאסור להם או שהם לא ישמיעו ערבים בתחנה?
נחמן שי: לכן גם בהקשר הזה וגם בהקשר הזה – אסור לכם לשתף פעולה עם זה.
נחמן שי: עכשיו אני רוצה לומר משהו לטובת התחנה.
נחמן שי: ברור שזו תחנה מגזרית, ברור שהיא מדברת אל פלח מאד ברור באוכלוסייה והיא צריכה למצוא דרכים להגיע אליהם.
נחמן שי: אז תחפשו את המכנה המשותף ואיפה.
נחמן שי: נשים צריכות להופיע.
נחמן שי: לא בגלל שזה הוראה, אלא בגלל שהן חלק בלתי נפרד מכל הזירות בחברה הישראלית, כולל הזירה החרדית.
נחמן שי: ולכן אני תמהה שאנשי התחנה לא רוצים בעצמם לחפש דרכים לשלב נשים מאזינות, כי הבנתי שאחוז גבוה של נשים כן מאזין לתחנה.
נחמן שי: אז למה שלא תחפשו דרך לשלב אותן בתחנה?
נחמן שי: אתם יכולים לנסות.
נחמן שי: והעובדה שאתם גזרתם לשלוח את הנשים לארץ גזרה, היא לא נכונה.
נחמן שי: היא טעות גם בהיבט כמובן הציבורי, ואפילו בהיבט המקצועי ---
אברהם מימרן: אני אוכל לענות לאדוני?
נחמן שי: אתה תוכל לענות, אני רק אמרתי את דעתי.
נחמן שי: תודה רבה גברתי.
אברהם מימרן: גברתי, אני אוכל לענות?
ציפי חוטובלי: אני בעצם הנציג היחיד מהרדיו שנמצא כאן?
אברהם מימרן: כרגע.
אברהם מימרן: יש לנו גם את עורך הדין אמיר ונג.
אברהם מימרן: שמי אבי מימרן, אני מנהל התכניות של התחנה ומגיש המהדורה המרכזית ברדיו.
אברהם מימרן: לצורך הפרוטוקול, כבר בהקמת התחנה, לפני כשלוש וחצי שנים, התנועות הרפורמיות עתרו לבג"ץ, עוד לפני שידעו אם יהיו נשים, או לא יהיו נשים.
אברהם מימרן: הם בכלל טענו שאין מקומה של תחנה כזו בחברה הישראלי ועתרו לבג"ץ.
ציפי חוטובלי: זה דיון אחר, זה לא הדיון שלנו.
אברהם מימרן: לא, אני רק אומר לפרוטוקול ואני נוגע בדיון.
אברהם מיכאלי: זה המשך של אותה עתירה.
אברהם מיכאלי: הדיון פה הוא המשך של אותה עתירה.
רוני אלוני סדובניק: ממש לא.
ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא אאפשר לכם להפריע לו, בבקשה.
אברהם מימרן: אני באמת יחיד פה מול רבים ואני רוצה שלוש דקות של חסד.
אברהם מימרן: אחר כך אתם יכולים להמשיך.
ציפי חוטובלי: קח חמש.
אברהם מימרן: ואחר כך נשמע חוות דעת משפטית של עורך הדין של התחנה.
אורי מקלב: וקולך ימשיך להישמע כ"קול ברמה".
אברהם מימרן: תודה.
אורי אורבך: בשם רחל אימנו, אגב, "קול ברמה".
אברהם מימרן: לא, לא, על שם רחל אימנו זה "קול באי רמה".
אורי מקלב: הרי שם היה כתוב "מנעי קולך", אורי.
אורי אורבך: רחל אימנו לא יכולה להתראיין ברדיו.
ציפי חוטובלי: מנעי קולך מבכי.
גלעד קריב: כולנו בוכים.
אברהם מימרן: אוקי, אני רוצה רגע ב-20 שניות להשלים אולי חלק מהבורות שיש כאן באשר לתחנה וגם להסביר מה היא נקודת ההנחה.
אברהם מימרן: כולם מדברים פה בשם ההלכה, וזה מדהים שבוועדה למעמד קידום האישה יש כל כך הרבה פוסקי הלכה, ותחת קורת גג אחד, אבל זה מעניין כשלעצמו.
נחמן שי: עכשיו אל תדיר לי את הנשים גם מעולם ההלכה.
אברהם מימרן: חלילה.
אברהם מימרן: אני שומע גם רבניות וגם פוסקות הלכה וזה מעניין.
אברהם מימרן: אני רק רוצה לומר שעד שרדיו "קול ברמה", עד שהתחנה הזאת הוקמה פעלו בישראל למעלה מ-15 תחנות רדיו פיראטיות ---
קריאה: 40, יותר נכון.
אברהם מימרן: 40, יכול להיות.
אברהם מימרן: אני מכיר 15 לפחות בשמות שלהם.
אברהם מימרן: בזמן שכיהנה השרה לימור לבנת, שהייתה כאן קודם, כשרת התקשורת, והיא טענה שהיא עשתה הכל למען הציבור החרדי בכל התפקידים שלה.
אברהם מימרן: אני הייתי אצלה בפגישה לפני 17 שנה, כשהייתי ילד בן 19 והתחננו – תביאו תחנת רדיו למגזר הדתי והחרדי, ואז עוד לא היה "קול חי", ודווקא השרה לימור לבנת דחתה שוב ושוב את הפניות הללו.
אברהם מימרן: היא אמרה שלציבור החרדי לא מגיע רדיו, יש רדיו ממלכתי והם יכולים להסתפק בו.
אברהם מימרן: אחר כך קמה הרשות השנייה, הוקמה תחנת הרדיו "קול חי", שמסתבר וכמובן הייתה אמורה להיות תחנה דתית, שידר שם בעבר אורי אורבך ושאול מייזליש ואחרים, שהתחנה הזו שינתה את הייעוד שלה.
אברהם מימרן: היא הייתה אמורה להיות תחנה דתית והלכה ונהייתה יותר ויותר חרדית, ונעצרה באמצע.
אברהם מימרן: כלומר, היא לא שירתה לא את הציבור שלשמו היא הוקמה, שזה הציבור של אנשי הבית היהודי והאיחוד הלאומי, והיא לא שירתה את הציבור החרדי, כי היא גם עצרה באמצע.
אברהם מימרן: ואז נוצר אותו ביקוש אדיר של קהל גדול בישראל, שנותר ללא תחנת רדיו במשך 60 שנה, בזמן שיש תחנות בכל השפות, כל סוגי המוסיקה.
אברהם מימרן: יש תחנה רק למוסיקה קלאסית, רק לועזית, רק מזרחית, ציבור שלם לא מצא תחנת רדיו וכלי ביטוי.
אברהם מימרן: הקימה הרשות השנייה את תחנת הרדיו "קול ברמה" ועשתה באמת צעד מבורך.
אברהם מימרן: באותו יום שהוקם רדיו "קול ברמה", נעלמו פתאום התחנות הפיראטיות.
אברהם מימרן: עד אותו יום היה חתול ועכבר בין המשטרה לבין משרד התקשורת והתחנות.
אברהם מימרן: סגרו תחנה, קמו שלוש ---
ציפי חוטובלי: אמת חושבת שזה דבר נכון שאושרו תחנות שידור מסודרות.
אברהם מימרן: העובדה, זאת ההוכחה, רק שנייה ---
ציפי חוטובלי: דבר לגופו של עניין.
אברהם מימרן: זאת ההוכחה שיש ---
ציפי חוטובלי: בעניין סוגית הנשים.
אברהם מימרן: אני כבר מגיע לסוגית הנשים.
אברהם מימרן: זאת ההוכחה שהיה באמת צורך אדיר בתחנה מהסוג הזה, וברגע שהצורך הזה הגיע, הגיע אמנם מאוחר, התחנות הפיראטיות פסקו לפעול.
אברהם מימרן: עכשיו בסוגית הנשים.
אברהם מימרן: כולם כאן מדברים בשם ההלכה ואני לא רב, בניגוד לכל הרבניות שיושבות כאן, אני היחיד פה בחדר שלא רב ולא פוסק הלכה.
ציפי חוטובלי: כדי לדעת מה ההלכה לא צריך להיות רב ולא צריך להיות פוסק הלכה.
אברהם מימרן: יש לנו פוסקי הלכה משלנו.
אברהם מימרן: אני חושב שמבין המתירנים, פוסקי ההלכה המקלים בדור הזה הוא הרב עובדיה יוסף, שבכל הפסיקות ההלכתיות שלו הוא מקל, ונלחם בדעות מחמירות יותר בהמון תחומים, וגם בתחום הדרת הנשים.
אברהם מימרן: הרב עובדה יוסף כתב בכתב ידו, במסמך שנמצא בידי התחנה, והורה לנו, בגלל שהתחנה אינה מיועדת לכלל אזרחי ישראל ובגלל שהיא תחנה קהילתית שנועדה לשדר לציבור מסוים בישראל, לשמור בו על המרקם, ההווי החיים החרדי, גם אם הוא לא כתוב שחור על גבי לבן בשולחן ערוך.
אברהם מימרן: יש הרבה מוסכמות בחברה החרדית שלא מופיעות בשולחן ערוך.
אברהם מימרן: עכשיו לגבי החוק.
אברהם מימרן: כולם צועקים – משאב ציבורי, זה החוק.
אברהם מימרן: החוק מעל כמובן פסקי ההלכה.
אברהם מימרן: אז רבותי, יש מרחב ציבורי ושם מתנהלת התחבורה הציבורית וקווי המהדרין שדיברו עליהם קודם, ועוד סוגיות אחרות, בתי עלמין וכו'.
אברהם מימרן: יש מרחב פרטי שזה ביתי הפרטי ובתיכם הפרטיים.
אברהם מימרן: יש מרחב נוסף שנקרא מרחב קהילתי.
אברהם מימרן: במרחב קהילתי יש מתנ"סים ---
קריאה: אני לא מכיר את המרחב הזה.
אברהם מימרן: אז אני מסביר לך שיש מרחב, יש מתנ"סים קהילתיים בישראל שממומנים על ידי המדינה והם פועלים לא בשוויוניות לא רק בין גברים ונשים אלא גם בתכנים.
אברהם מימרן: מוחמד בכרי לא יכול להציג את הסרט שלו בקריית ארבע ---
ציפי חוטובלי: אדוני, תחנת רדיו איננה מתנ"ס, עם כל הכבוד.
אברהם מימרן: תחנת רדיו היא ערך תרבותי, היא לא ערך ממלכתי.
אברהם מימרן: אנחנו לא מדברים על רשת ב' וגלי צה"ל שהן תחנות ממלכתיות שמקבלות כסף מהמדינה כדי לשדר גם בזמן מלחמה.
אברהם מימרן: רדיו של הרשות השנייה זה ערך מוסף תרבותי, לכן יש הרבה תחנות עם הרבה מגוון.
אברהם מימרן: יש קהל אחד, 300,000 איש שרוצה את זה ככה.
נחמן שי: אבל הכל נכון, רק החלוקה שלך היא מאד מעניינת – המרחב הפרטי וכו'.
נחמן שי: אתה במרחב הציבורי.
נחמן שי: תדרי שידור במרחב הציבורי ---
אברהם מימרן: מאה אחוז.
אברהם מימרן: נצטרך על זה לדון בבית משפט או בערכאות, או בהחלטה משפטית האם זה נקרא מרחב קהילתי או ציבורי.
אברהם מימרן: אני אשאיר את זה לחוות דעתם של ---
ציפי חוטובלי: סליחה, הבנתי את רוח הדברים.
אברהם מימרן: אני רק רוצה לומר עוד מילה אחת באשר לנשים ושאל חבר הכנסת נחמן שי שאלה נכונה, ואני רוצה לענות לו עליה.
אברהם מימרן: והוא אמר שבעצם יש לנו מאזינות רבות ובעצם רוב המאזינים לתחנה הם נשים ולמה אנחנו לא רואים לנכון לשלב נשים בתחנה.
ציפי חוטובלי: אה, יש לי תשובה - כי הן לא רוצות לשמוע נשים.
אברהם מימרן: אלף כן, נכון.
אברהם מימרן: אלף נכון.
אברהם מימרן: חבר הכנסת נחמן שי --- אני אשמח לשלוח לך.
אורי מקלב: אם התחנה כל כך לא רצויה ביניהן והיא כל כך מדירה אותן, אז למה הן ממשיכות לשמוע ואולי הן רוב השומעות, או רוב המאזינים.
ציפי חוטובלי: אתה יודע, במדינה קומוניסטית אומרים כל הזמן שמשטר קומוניסטי זה נהדר.
אברהם מימרן: אז אנחנו מפעילים בכל יום ראשון תכנית שבה השדרן קורא לנשים להתקשר ולהתראיין: מאזינות, בבקשה, דברו.
אברהם מימרן: בבקשה.
אברהם מימרן: ואני מוכן להוכיח, יש לנו אמצעים טכנולוגיים שפיתחנו במחשב כדי להוכיח את השיחות הנכנסות בכל שעה, בשביל היום שנצטרך להוכיח את זה.
אברהם מימרן: נשים לא מתקשרות לצערי.
אברהם מימרן: אני קורא לכל הרפורמיות הנכבדות להתקשר אלינו לתחנה, כדי שקול נשים יישמע.
אברהם מימרן: החרדיות לא רוצות לדבר.