GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חניתה צימרין: אני מוכרחה להגיד שאני מרגישה כאן קצת נטע זר, זו גם הפעם הראשונה שאני נוכחת בישיבות הוועדה הזאת.
חניתה צימרין: ואני נמצאת מכיוון שיש כאן חפיפה בין הנושא של נשים – שזה הנושא של הוועדה – לבין הנושא של קורבנות תקיפה מינית, שהוכנס לכאן.
חניתה צימרין: אבל זה לא רק נשים, זה גם ילדים וגם בני נוער.
חניתה צימרין: אני מצטרפת להרבה מאוד מן הדברים שנאמרו כאן – לאיחור בתמיכות, ולעובדה שאנשים לא מקבלים משכורות מכיוון שזה לא הגיע.
חניתה צימרין: מצטרפת לכל.
חניתה צימרין: אני רוצה אבל להעיר, פשוט להציף משהו שקיים ודי מתעלמים ממנו – אל"י, האגודה להגנת הילד מתמחה בנושא של התעללות בילדים.
חניתה צימרין: מבחינת טיפול, אנחנו נותנים היום 100 שעות טיפול ביום.
חניתה צימרין: כלומר, זה לא דבר שאפשר להתעלם ולהגיד אין מענים, ולא להתייחס לדבר הזה.
ציפי חוטובלי: מי מממן את זה?
אורית זוארץ: באיזו מסגרת?
חניתה צימרין: במסגרת אל"י – האגודה להגנת הילד.
חניתה צימרין: אין עובד אחד, תרפיסט אחד, שהוא מתחת לדרגת MA.
ציפי חוטובלי: לא, שאלתי מי מממן את זה?
חניתה צימרין: חלק מהמימון מגיע מהמדינה באמצעות המיזמים שדובר עליהם.
חניתה צימרין: אני רוצה להזכיר שבתוך המיזמים כרגע יש את הביטוח הלאומי, קרן רש"י, משרד הרווחה.
חניתה צימרין: אבל 20% מהמיזמים משלמת אל"י מהתרומות שהיא משיגה.
חניתה צימרין: ואת זה בוודאי שוכחים להגיד.
חניתה צימרין: אנחנו באל"י מחפשים - - -
אורלי לוי אבקסיס: מה הפריסה?
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם פריסה ארצית, או יותר במרכז?
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם פריסה ארצית?
קריאה: לנו יש פריסה ארצית.
חניתה צימרין: יש לנו פריסה ארצית.
חניתה צימרין: חלקה באמצעות המיזמים, כאשר אנחנו אחראים על המיזמים של לוד, עמק לוד, מודיעין, פתח- תקווה, ראש העין, רמלה, בנוסף, ראשון-לציון, חולון, אזור – אלו הם אזורים עתירי - - -
אורית זוארץ: דימונה למשל, עפולה – מה קורה שם?
חנה סלוצקי: יש לנו פריסה.
אורית זוארץ: אתן משלימות אחת את השנייה?
אורית זוארץ: לא כל כך הבנתי.
חניתה צימרין: אנחנו מדברים על אותו מיזם, כשמשרד הרווחה הוא זה שנותן את הסמכות בחלק - - -
אורית זוארץ: ומה קורה בפריפריה?
אורלי לוי אבקסיס: אין מענים בפריפריה, אורית, כמו שאת יודעת.
אורית זוארץ: אמרו אילת.
אורית זוארץ: אני הייתי באילת, אמרו אילת.
חניתה צימרין: סליחה, אין לנו מטפלים ברמת הגולן.
חניתה צימרין: עכשיו אני מדברת לא על המיזמים.
חניתה צימרין: במסגרות אחרות לא נמצא מקום אחד שמבקש את עזרתנו ואנחנו לא מגיעים – לא פותחים משרד, אלא שולחים מה שאנחנו קוראים לווין.
חניתה צימרין: ויש לנו עשרות מטפלים מוסמכים, כולם עברו הכשרה - - -
ציפי חוטובלי: אני רק רוצה לחזור אולי לשאלה שנשאלה כאן.
ציפי חוטובלי: זה מאוד נחמד להציג 100 שעות טיפוליות.
ציפי חוטובלי: אני שואלת אותך בפועל כמה נערים, נערות – אני מניחה שאת מתעסקת גם בנערים וגם בנערות – מקבלים בפועל את הטיפול הזה.
אורית זוארץ: קטינים.
מרים שלר: בחינם.
אורית זוארץ: ואחרי תקיפה מינית.
מרים שלר: גם בחינם.
אורלי לוי אבקסיס: אין בחינם.
אורית זוארץ: הם לא מטפלים רק בתקיפה מינית.
חניתה צימרין: יש לנו כמה מאות - - -
חנה סלוצקי: אמרתי לכם, כ-4,000.
חנה סלוצקי: בשנת 2011 – 4,000 - - -
ציפי חוטובלי: 4,000 רק תקיפה מינית?
אורית זוארץ: קטינים שהותקפו מינית?
חנה סלוצקי: קטינים קורבנות לתקיפות מיניות.
מרים שלר: ובני משפחותיהם.
חנה סלוצקי: ובני משפחותיהם, במרכזים שלנו, פלוס קופת טיפול של המשרד.
אורית זוארץ: 4,000 זה רק הקטינים, או שזה כולל - - -
מרים שלר: זה כולל את בני המשפחה.
חנה סלוצקי: עד גיל 18, וההורים – אם זו משפחה חד הורית - - -
אורית זוארץ: ההורים בתוך ה-4,000?
אורית זוארץ: אני רוצה להבין, 4,000 קטינים?
חנה סלוצקי: 4,000 קטינים.
חנה סלוצקי: קטינים לפי השם.
חנה סלוצקי: לכל ילד בהתאם לצרכים שלו – אם זה הורים, אם זה אחים.
חנה סלוצקי: בהתאם למשפחה, איזה טיפול צריך.
ציפי חוטובלי: אני - - - 40,000 מול 4,000 שמקבלים מענה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שתסכמי בשני משפטים - - -
חניתה צימרין: הייתי רוצה להוסיף עוד מימד אחד.
חנה סלוצקי: מלבד.
חנה סלוצקי: חברת הכנסת שאלה אותי שאלה.
חניתה צימרין: מקבלים אצלנו טיפול מבוגרים שנפגעו בילדותם, שזו קטגוריה אחרת, הם לא קטינים כרגע - - -
מרים שלר: זה מימון, בתשלום.
חניתה צימרין: כמה – אני לא באתי מוכנה עם המספרים, אבל אני אוכל לתת לכם אותם.
מרים שלר: וזה בתשלום.
חניתה צימרין: יש לנו מיזם - - -
ציפי חוטובלי: כתוב פה בחינם.
ציפי חוטובלי: רגע, זה חשוב לדעת.
אורלי לוי אבקסיס: בטח, זה הכול בתשלום.
ציפי חוטובלי: הכול בתשלום?
מרים שלר: בטח.
אורלי לוי אבקסיס: הכול בתשלום.
חניתה צימרין: לא, יש לנו 80 - - -
אורלי לוי אבקסיס: אוכלוסייה חלשה נפגעת פעמיים.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא אשמתך, מישהו צריך לשלם לכם.
ציפי חוטובלי: רק כדי לא להטעות את הציבור, אני חייבת להבין, גם כשאומרים בתשלום, לפעמים זה מסובסד, לפעמים לא.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין, כשאת אומרת 100 שעות טיפוליות וכולי – בחינם, בסבסוד?
חניתה צימרין: 80% מהטופלים באל"י מטופלים חינם.
חניתה צימרין: מישהו משלם – לא הפונים משלמים, האחרים משלמים.
חניתה צימרין: אלה שמטופלים חינם, חלקם ממומנים על-ידי המיזמים האלה שדיברנו האלה - -
מרים שלר: אלו קטינים.
חניתה צימרין: - - חלקם ממומנים על-ידי תרומות שאנחנו מביאים.
ציפי חוטובלי: אבל הם עצמם לא משלמים.
חניתה צימרין: 80% מהאנשים אינם משלמים, 20% משלמים.
חניתה צימרין: אני רוצה להעלות גם את הנושא של האינטרנט.
חניתה צימרין: יש לנו פרויקט מיוחד לנפגעי אינטרנט, שהוא כולל גם הסברה, גם טיפול, גם מניעה.
חניתה צימרין: כלומר, יש הרבה מאוד פעילות בנושא.
ציפי חוטובלי: אתם עושים את זה במסגרת המשרדים הרשמיים – במסגרת משרד החינוך, או שאתם עושים את זה - - -
אורית זוארץ: אתם נכנסים למערכת החינוך?
חניתה צימרין: חלק מהפעילות שלנו נעשית בבתי הספר בתמיכה – לא כספית, תמיכה מוסרית – של משרד החינוך - - -
ציפי חוטובלי: גברתי, אני חייבת להגיד לך שזאת פעם ראשונה שאני שומעת על העמותה הזאת, שזה אומר - - -
חניתה צימרין: על אל"י?
אורית זוארץ: על אל"י שמענו.
אורלי לוי אבקסיס: לא, הם חלק מהשדולה שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: הם עושים עבודת קודש.
ציפי חוטובלי: אני בטוחה שהם עושים עבודת קודש, אני רק אומרת - - -
חניתה צימרין: אני חושבת שאל"י הוקם לפני שחלק מהאנשים פה נולדו.
אורלי לוי אבקסיס: לצערי הרב, הם בעיקר במרכז, בגלל זה - - -
חניתה צימרין: לא, זה לא - - -
אורלי לוי אבקסיס: אתם שולחים לוויינים, בסדר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בן אדם שרוצה לדרוש את הלוויין הזה צריך לדעת וצריך להיות מעורה.
אורלי לוי אבקסיס: יושבת-הראש אפילו לא מכירה אתכם.
חניתה צימרין: אז אני שמחה על ההזדמנות שניתנה לי להציג את אל"י עכשיו.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת דניאל בן-סימון.
דניאל בן-סימון: אני מתנצל מראש אם אני אומר משהו אווילי, בגלל שאני לא הייתי פה בשנתיים האחרונות, ולא שמעתי את הדיונים.
דניאל בן-סימון: ולכן אני אתחיל כאדם מן היישוב.
דניאל בן-סימון: עולה פה תמונה קודרת ביותר על מצב התקיפה המינית, במיוחד של הקטינים.
דניאל בן-סימון: 4,000 שאתם יודעים בלבד, ו-40,000 פניות שמגיעות.
דניאל בן-סימון: יש בטח עשרות אלפים שלא מגיעות.
דניאל בן-סימון: יש עוד אלפי פניות של קטנים שלא מגיעים.
דניאל בן-סימון: כלומר, אנחנו חברה אלימה מאוד.
קריאה: נכון, עם זה אנחנו - - -
דניאל בן-סימון: אז כדאי שנדע שאנחנו חיים בהקשר הזה, ולא רק בשאלות הפרטניות אם זה קיבל טיפול.
דניאל בן-סימון: התמונה הכללית קודרת.
דניאל בן-סימון: ואנחנו הכנסת פה, גברתי יושבת-הראש, צריכים לבדוק את המדיניות.
דניאל בן-סימון: שמעתי פה שאין מספיק תקצוב לטפל בבעיה הגדולה הזאת.
דניאל בן-סימון: נכון או לא?
דניאל בן-סימון: השאלה היא האם יש פה שינוי בשנים האחרונות?
דניאל בן-סימון: האם המדינה נותנת פחות במסגרת השקפת עולם, שכל אחד ידאג לעצמו, ושכל אחד יטפל בעצמו?
דניאל בן-סימון: האם התקצוב הזה בגלל – אני יודע, אני חבר כנסת – תקציב הביטחון או לכל הזמן?
דניאל בן-סימון: הביטחון האישי יורד כל הזמן.
דניאל בן-סימון: התקיפות המיניות עולות כל הזמן.
דניאל בן-סימון: ואני שואל פה, גברתי יושבת-הראש, אם לא צריך פֹה – מכיוון שאנחנו עוסקים פה ברשות מפקחת על הממשלה, ולפעמים המקרה הפרטי משכיח מאיתנו את תפקידנו, לראות אם יש בפריפריה במרכז, הכול טוב ויפה.
דניאל בן-סימון: אבל התמונה שעולה על החברה הישראלית היא מבהילה.
דניאל בן-סימון: ושוב, כמי שקורא עיתון, כמי שרואה כל יום את כל החדשות – איראן ירדה, היא Out.
דניאל בן-סימון: התקיפות המיניות עלו לרמה כזו – אני אומר לכם את האמת – שכל אחד דואג לילדים שלו.
דניאל בן-סימון: יש מצב שלא ידענו כמותו.
דניאל בן-סימון: ואני רוצה לשאול ברמה של המדינה, באיזו מידה היא מודעת ומתקצבת ועונה על הבעיות, שעברנו מחברה יחסית פחות אלימה, כמעט כמו העולם המערבי, לחברה שנכנסת לרובריקה של חברות מסוכנות?
דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, הוועדה הזאת צריכה להידרש באיזו מידה, ושמעתי שאין פה תקציב לכל הבעיות האלה.
דניאל בן-סימון: זאת השאלה.
דניאל בן-סימון: זאת השאלה, באיזו מידה המדינה מחויבת לענות על העובדה שאנחנו הפכנו מחברה יחסית אלימה לחברה אלימה מאוד.
דניאל בן-סימון: משפט אחרון, אני יושב גם פה עם החברים, כמו שאמרתי, תקציב הביטחון עולה כל הזמן, התקציב על איראן עולה כל הזמן.
דניאל בן-סימון: כל השאלות הוירטואליות עולות כל הזמן.
דניאל בן-סימון: באיזו מידה חיינו האישיים מקבלים את התשובות האלה, כפי ששר הביטחון דורש את תקציבו, וועדת הכספים מאשרת כל הזמן.
דניאל בן-סימון: אני לא רוצה לדבר על דברים אחרים, אבל זאת שאלה מרכזית, ואני אשמח לשמוע באיזו מידה המדינה מחויבת, או שבעצם, גם מזה היא מתנערת.
ציפי חוטובלי: סדר הדוברים – ליזה, ואחר כך חבר הכנסת אכרם חסון, שאנחנו מאוד שמחים שהגעת לוועדה שלנו, מקווים שתהיה חבר קבוע.
ציפי חוטובלי: עורכת הדין ליאת קליין אחר כך.
ציפי חוטובלי: סאוסן?
נאילה עואד- ראשד: נאילה עואד.
חנה סלוצקי: וגם אם לי מותר להגיד לה דברים.
אורית זוארץ: רגע, והמשרד לביטחון פנים, אני רוצה לשמוע אתכם.
ציפי חוטובלי: אחר כך.
ציפי חוטובלי: בטח יש כאן עוד הערות.
ציפי חוטובלי: בבקשה, ליזה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני בעצם נציגה של הפריפריה, אבל אני רוצה לדבר על בעיה שהיא משותפת לכולנו.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו כולנו – אמהות, הורים, אמא, סבתא – אנחנו גרים באותה חברה יחד.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו באותה צרה של משרד הרווחה, כי יהיה להם כסף הם יטפלו ביותר אנשים, אנחנו נפנה יותר אנשים.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יחד באותה בעיה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: בפריפריה יש בעיה נוספת, לא רק מצב סוציו-אקונומי נמוך, בלי שום אפשרות לממן טיפול בשום צורה – 20 שקל אין לתת לזה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: כל הטיפולים בכסף, וההמתנה במרכז - - -
חנה סלוצקי: לא לגבי קטינים.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: לא לגבי קטינים.
חנה סלוצקי: לא לגבי קטינים, בואי נפריד.
אורלי לוי אבקסיס: גם בוגרים שהיו קטינים כשנפגעו עדיין צריכים לשלם.
ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד לכם שזה לא כל כך מעניין אותי ההבחנה הזאת בין קטינים ללא קטינים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שכל נפגע יקבל מענה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני מדברת על תקציב מצחיק.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני שנה עשירית מנהלת את מרכז הסיוע.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי למרכז הסיוע לפני 15 שנה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: כל שנה מדברים על אותו דבר.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני מוסיפה את הדוגמה שנתתי – כשבני סלע ברח, לפני כבר כמה שנים, המדינה הוציאה 38,500,000 שקל עבור שבוע חיפוש אחריו.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: 11 מרכזי סיוע מקבלים ארבעה מיליון.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה לא צחוק, זה מעליב.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני פסיכולוגית עם שני תארים, עומדת ברחוב למכור נעלים, עושה אירועים.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני תורמת למרכז שלי שתי קבוצות טיפוליות שאני מעבירה בזמן הפנוי.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: כאילו אין לי משפחה, ואני לא יודעת איך הם סובלים אותי.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני רק דוגמה, כל אחד מהם עושים אותו הדבר - -
ציפי חוטובלי: ליזה, אנחנו יודעים כמה את עושה דברים טובים.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: - - מעבירה קבוצות תמיכה, עוד ועוד, זה לא רק אני.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני מדברת בשם תשעה מרכזי סיוע, שהמנהלות יושבות כאן.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: פשוט אני צורחת כי כבר כואב לי, כי אני הרבה זמן שם, כי בא לי לבכות.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: הצוות שלי עובד חודש סביב השעון, אין לי לשלם להם משכורת.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני שם.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני כפסיכולוגית יכולה לפתוח קלינה ולגבות 600 שקל לשעה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני לא עושה את זה, כי אני ציונית פטריוטית, אני אוהבת את המדינה הזאת.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי לכאן לא בשביל הנקניקיות או לא יודעת מה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי כי כואב לי המצב הזה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני כאן כאמא וסבתא, אני רוצה שלילדים שלי יהיה מצב אחר.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו יחד, עם משרד הרווחה, עם אל"י, עם כולם – המדינה שלנו מטפלת בדברים שוליים.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: איפה הביטחון?
אליזבטה ניקולאיצ'וק: ביטחון זה תקציב שנותן לנו אפשרות לעבוד ולתת את הנשמה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אנחנו לא יכולים לעשות את זה כל הזמן בהתנדבות.
ציפי חוטובלי: ליזה, אנחנו באמת מסכימים איתך, בגלל זה אמרנו שהדבר הראשון בראש סדר העדיפויות הוא להחזיר את התקציב.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.
אכרם חסון: אני מודה שזו ההשתתפות הראשונה שלי בוועדת הכנסת הזו, כי אני חבר כנסת חדש.
אכרם חסון: אבל הגעתי לכאן מתוך כבוד והערכה לעבודת הקודש שנעשית בנושא החשוב והכאוב הזה.
אכרם חסון: אין ספק שגם אני מופתע – אני בא מהמגזר הדרוזי, אני לא ראיתי אף מרכז סיוע במגזר שלנו.
אכרם חסון: אני גם לא יודע אם יש במרכזים של בני המיעוטים האחרים.
אכרם חסון: אני כראש עיר יכול להגיד לכם שכמעט ואין מודעות ביישובים שלנו.
אכרם חסון: וגם אם יש מודעות, יש פחד, כי 60% מהנשים לא עובדות, וברגע שהיא מקבלת משרה, היא תפחד לבוא להתלונן כי היא תאבד את הפרנסה.
אכרם חסון: אנחנו במדינה נאורה ומתקדמת, ויקר לחיות כאן, וקשה לחיות עם משכורת אחת, לכן מוותרים על הלוקסוס הזה להתלונן ולשמור על הכבוד האישי כדי להביא לחם הביתה, ולדאוג לפרנסת המשפחה.
אכרם חסון: דבר שני, אני חושב שידידי בן-סימון חידד את הנקודה בצורה מאוד עניינית.
אכרם חסון: אני גם ישראלי גאה, ואני אוהב את המדינה יותר מכל אחד אחר, אבל אני יכול להגיד - - -
נחמן שי: לא, כמוני.
אכרם חסון: כמוך.
אכרם חסון: אני רוצה להגיד לך ולא להפתיע אותך – המדינה שלנו לא אשמה, מי שאשם זה הממשלות שלנו.
אכרם חסון: המדינה לא עושה.
אכרם חסון: המדינה היא נאורה, ויש לנו מדינה קטנה ויפה, אבל יש לנו בעיה עם הממשלות.
אכרם חסון: אני אגיד לכם כראש עיר לשעבר – המשטרה לא תעזור לנו כי אין לה כוחות והיא כל היום נלחמת להביא עוד כוחות כדי לשמור על הביטחון האישי של האזרחים.
אכרם חסון: מי שיעזור לנו זה ההפגנות שלכם, זה הגיבוש שלכם.
אכרם חסון: כנראה שהממשלות לא יודעות אלא שיטת הכוח, ההתנגדות.
אכרם חסון: אם תחכו שאנחנו נקבל תקציבים – אני אומר לכם מעכשיו, אני אאכזב את כולכם.
אכרם חסון: אני כראש עיר שכל הזמן דיברתי על שוויון ועל מתן הזדמנות שווה לאישה הדרוזית להיות שווה בחברה הישראלית, לתת לה הזדמנות שווה, גם את הדבר הקטן הזה לא הצלחתי במשך שנים רבות בגלל היעדר תקציבים.
אכרם חסון: לכן אני אשמח להיות חלק מהאנשים שיפגינו אתכם ויקדם לכם את הנושא ביחד עם חברי הכנסת.
אכרם חסון: ולכן חברי הכנסת יעשו את העבודה שלהם נאמנה, אבל אל תאמינו להבטחות.
אכרם חסון: תעשו את העבודה שלכם נאמנה, ואנחנו אתכם.
ציפי חוטובלי: עורכת הדין ליאת קיין, בבקשה.
ציפי חוטובלי: קצר, כי אני רוצה לאפשר לכולם.
ליאת קיין: כן, אני אדבר בקצרה.
ליאת קיין: רוב הבעיות הועלו פה, גם המענים שקיימים היום הועלו פה.
ליאת קיין: ואני מסכימה – בהמשך לדבריו של חבר הכנסת בן-סימון – שאנחנו פה בכנסת ואנחנו מדברים על מדיניות.
ליאת קיין: ואני חושבת שיש פה בעיה תקציבית מאוד גדולה, אבל יש גם דברים שאנחנו יכולים לשנות ברמת המדיניות כדי שלא נחזור לפה פעם אחרי פעם.
ליאת קיין: כדי שלא נעבוד בשיטת הטלאי על טלאי – כן מענה כזה, מענה אחר, וכל פעם יש חוסרים שאנחנו לא מצליחים להגיע אליהם.
ליאת קיין: אני מדברת על שלושה מישורים שאפשר לטפל בהם.
ליאת קיין: הדבר האחד הוא שהגיעה העת, סוף-סוף, שמדינת ישראל, שכנסת ישראל, שממשלת ישראל, יקבלו החלטה שכל נפגעת עבירה,שכל נפגע עבירה, זכאים לסל שיקום ופיצוי.
ליאת קיין: יש לנו פה ציבור של נפגעות, ציבור רחב מאוד, שאנחנו יודעות לומר מהניסיון הארוך שלנו שכל מי שעברה פגיעה מינית היא נפגעת בנפשה, הסימפטומים הם מגוונים, הנזקים הם מגוונים.
ליאת קיין: צריך שהמדינה תיקח על הדבר הזה אחריות, תכיר בזכות לשיקום, לפיצוי ולטיפול, בכל אחת שעברה פגיעה מינית.
ליאת קיין: כן, זו האחריות שלנו כמדינה – ככה אנחנו חושבות – לקחת אחריות על הנושא הזה.
ליאת קיין: זה לא משהו שאני אומרת, אמר את זה בזמנו ראש הממשלה דאז, אהוד אולמרט, בשנה 2007, ואמרה את זה ועדה בין-משרדית שדיברה על הצורך בפיצוי ושיקום.
ליאת קיין: איפה זה עכשיו?
ליאת קיין: זה לא קיים.
ליאת קיין: ברגע שיהיה סל שיקום כזה, ברגע שהמדינה תכיר בצורך אמתי, רחב, בפיצוי, בשיקום, בדיור, אם זה שיקום תעסוקתי, אז אולי אנחנו נתחיל לתת איזשהו מענה לכל הבעיות שעולות פה.
ליאת קיין: והגיעה העת שתצא לפחות הקריאה הראשונית שיש צורך אמתי בדבר הזה היום.
ליאת קיין: וזה מקום של מדיניות שצריך להיאמר.
ליאת קיין: והדבר השני שהוזכר פה, זה כל הנושא של איתור ומניעה, זיהוי, ודיווח על התעללות מינית.
ליאת קיין: נכון, יש היום בעיה, יש מסגרות של רופאים, של אנשי צוות שעוברים הכשרות כאלה ואחרות, וגם זה לא מוסדר בחקיקה.
ליאת קיין: והגיעה העת שתצא קריאה שכל איש מקצוע שעוסק - - אנשי רווחה, אנשי חינוך, רופאים שונים, שיעברו הכשרה בסיסית על איתור, על זיהוי ועל דיווח על התעללות מינית.
ליאת קיין: יש חוק שמדבר על דיווח, לא כולנו יודעים מה המשמעות של זה.
מרים שלר: אין.
מרים שלר: זה לא חלק - - - לא ברפואה, לא בחינוך, לא בסוציולוגיה, לא בעבודה סוציאלית.
ליאת קיין: אין הסדרה.
ליאת קיין: הגיעה העת שגם חקיקה תצא.
ליאת קיין: והדבר האחר זה גם בשירותים שניתנים היום.
ליאת קיין: דיברו פה על הרפורמה בבריאות הנפש שלא מכלילה את הציבור הרחב של נפגעות אלימות מינית.
ליאת קיין: כל הנושא של בריאות הנפש שראוי להסדיר אותו – יחידת אשפוז, שירותים שאנחנו מדברים עליהם כאן, הגיע הזמן שגם הדברים האלה יוסדרו, כדי שלא נחזור לפה פעם אחרי פעם, ונדבר על הצרכים שקיימים או לא.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברת הכנסת אורלי לוי.
ציפי חוטובלי: קצר.
אורלי לוי אבקסיס: אני אנסה לעשות את זה קצר כדי לא לחזור על חלק מהדברים שנאמרו פה.
אורלי לוי אבקסיס: קודם כל, אחד הדברים זה הסל שיתאים את הטיפול לאותם נפגעים ונפגעות, ואז ידע כל אחד גם מה הזכאות.
אורלי לוי אבקסיס: גם ידעו במרכזי הסיוע להעניק את ההכוונה הנכונה, כי כמו שאנחנו יודעים, באזורים מסוימים, לצערי הרב, מה שנעשה זה כל ארגון ומה שהוא מצליח להשיג.
אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור – אתה דיברת על תקציבים – חלק ניכר מהתקציבים שמופנים לטיפול בבעיה הזו, זה היכולת של אותן עמותות להשיג כספים באופן נפרד מהציבור הרחב, מהלב הגדול של האזרחים שלנו, ויש לב גדול לאזרחים שלנו, אבל זה לא צריך להיות תפקידם ועיקר מקור הכספים לטיפול.
אורלי לוי אבקסיס: ולכן באזורים מסוימים יש יותר מענים מאשר באזורים אחרים, אין קו ישר.
אורלי לוי אבקסיס: דבר שני, גם כאשר פונים למשרד הרווחה, לא תמיד יודעים, בגלל זה יש גם הרבה טענות שאנחנו שומעים.
אורלי לוי אבקסיס: אין הדרכות וכדומה, אולי אפילו גם לעובדים הסוציאליים שעונים לטלפון ואמורים לתת את המענה.
אורלי לוי אבקסיס: אין קו אחיד.
אורלי לוי אבקסיס: דבר שלישי שאני רוצה לדבר עליו הוא הנושא הזה של הבעיה החמורה ביותר בפריפריה.
אורלי לוי אבקסיס: כי שם בעיקר יש – וליזה דיברה על זה, אני יודעת את עבודת הקודש שהיא עושה בבאר-שבע, ועוד באר-שבע זו עיר גדולה, תארו לכם מה קורה בערים הקטנות, בערים של המיעוטים והמקומות האלו.
אורלי לוי אבקסיס: אני מרגישה לפעמים תחושה של דג'ה-וו, זו לא פעם ראשונה שאנחנו יושבים פה, לא פעם ראשונה שאנחנו מעלים את הדברים האלו, אבל כל הזמן אנחנו נגישים לאותן בעיות ונשארים באותה נקודת מוצא.
אורלי לוי אבקסיס: היה פה המנכ"ל בשנה שעברה, הבטיח שורה של דברים שיתקיימו.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד מהדברים לא התקיים – לא לגבי התמיכות, לא לגבי המבחנים ולא לגבי התאריכים - -
קריאה: יש כאן אנשים שקשה להם לעמוד, הזמן נגמר.
אורלי לוי אבקסיס: - - צריך להבין שאם אנחנו לא ניתן את המענים האלו, התופעה הזאת תלך ותתרחב, ובשנה הבאה לא נדבר על 40,000, יכול להיות שנדבר על 80,000, כי אותו נפגע עבירה שלא מקבל את הטיפול שלו בזמן, לצערי הרב, מחקרים מראים שרובם הופכים לפוגעים בעצמם.
אורלי לוי אבקסיס: אז אותו אחד שלא קיבל את הטיפול ימשיך לפגוע, והמעגל ילך ויתרחב, וזה יגיע אלינו קרוב ביותר, גם אם אנחנו מנסים להסתכל בזווית הצרה, זה יגיע אלינו לפתח הבית, חס וחלילה.
אורלי לוי אבקסיס: לכן התקציבים צריכים להיות כאלו שנותנים מענה אמתי, ובעתיד לצמצם את התופעה, אחרת זה לא - - -
ציפי חוטובלי: רק תשובה שלנו למשרד לביטחון פנים.
אורית זוארץ: רגע - - -
ציפי חוטובלי: אני לא שכחתי.
מירה קליין: שמי מירה קליין, אני ראש מדור נפגעי עבירה של המשטרה.
מירה קליין: אני רוצה לחזור לתחילת הדיון ולומר שאנחנו התחלנו פה עם שרשרת המקרים האחרונה שזעזעה את המודעות בציבור על מקרי האונס ועל הפגיעות המיניות.
מירה קליין: אני רוצה לומר שלצערנו, אלה שמתעסקים בזה ומכירים את המספרים, ככל שמזעזעים את הציבור חמישה או ששה מקרים מתוקשרים, המספרים האמיתיים, כמו שכולנו יודעים, הם באלפים, והם קשים, והם קבועים.
מירה קליין: לא שיש עלייה דרסטית בחודשים האחרונים או בשנה האחרונה.
מירה קליין: יש לנו תופעה – כמו שנאמר פה – קשה מאוד, של פגיעות מיניות לאורך שנים, שזה מערער את הביטחון האישי של הנשים.
מירה קליין: אני רוצה לומר שמה שהכי חשוב זה כדי להחזיר את הביטחון האישי לציבור זה קודם כל להעמיד לדין את העבריינים ואת אלה שפוגעים, כי בהרבה מקרים אלה עבריינים סדרתיים.
מירה קליין: בהרבה מקרים אותו אחד שפגה בילדה, אם הוא לא יהיה תחת סורג ובריח, הוא יפגע בעוד ילדות.
מירה קליין: זה אינטרס של כולנו פה לצמצם את התופעה.
מרים שלר: ב-66% מהמקרים התיקים נסגרים ללא הגשת כתב אישום בכלל.
מירה קליין: רק שנייה, אני באמצע.
מירה קליין: אם אפשר, אנחנו לקראת סיום.
מירה קליין: מה שחשוב לי, אני רוצה לומר שהמספרים, לצערנו, מה שאני הבנתי מארגוני הסיוע – ואני נפגשתי עם ארגוני סיוע – המספרים של הנשים שבאמת עוברות תקיפה מינית, אלה שממש פונות ומדווחות במשטרה, המספרים הם פחות מ-20%, אלו הנתונים של מרכזי הסיוע.
ציפי חוטובלי: אנחנו יודעים את זה.
ציפי חוטובלי: אנחנו מכירים את זה.
מירה קליין: והלכתי ושאלתי הלאה אם ידוע להם ואם יש נתונים כמה מהנשים שבאמת עוברות פגיעות מיניות באמת מגיעות ומדווחות, לא למשטרה, לארגוני הסיוע, אז המספר שאני קיבלתי הוא פשוט מזעזע – 10%, תקנו אותי אם אני טועה.
ציפי חוטובלי: אנחנו מקיימים את הדיון, סליחה.
מירי רגב: - - - יש כאן דיון, יש כאן אנשים - - -
ציפי חוטובלי: נשים נפגעו מאונס, את לא יכולה לזלזל בזה, עם כל הכבוד.
מירי רגב: - - - אבל יש לנו כאן - - -
ציפי חוטובלי: בסדר, אבל אנחנו - - -
מירי רגב: - - - אם לך היה דיון לא היית רוצה שזה יקרה, אז תכבדי את האחרים.
ציפי חוטובלי: סליחה, יש כאן משרדי ממשלה.
מירי רגב: לא משנה מה, ציפי.
מירי רגב: יש כאן כללים בכנסת, תעמדי בהם, כמו שאת רוצה שיכבדו אותך.
ציפי חוטובלי: הכללים הם שדיון בוועדה חשוב יותר מכנס.
ציפי חוטובלי: אלה הכללים.
מירי רגב: - - - לא, לא, לא.
מירי רגב: חצופה.
מירה קליין: אני ממש אשתדל לקצר, אבל אני חוזרת ואני אומרת, האינטרס פה של כולנו, וכולנו פה יושבים תחת שולחן אחד הזה, במטרה לצמצם את התופעה של פגיעה בנשים, ולעזור להן - - -
אורית זוארץ: איפה אתם מגבירים את החקירות באינטרנט?
מירה קליין: רק שנייה.
אורית זוארץ: רוב העבירות – האינטרנט הפך להיות - -
מירה קליין: סליחה, תני לי רק שנייה.
אורית זוארץ: - - זירה - - -
מירה קליין: תני לי שנייה לגמור את דברי.
מירה קליין: הנושא של הדיון הזה, כמו שזה נאמר, זה באמת לבדוק את הטיפול הרווחתי בנשים שעוברות את הפגיעה הזאת.
מירה קליין: ואני רוצה לומר שככל שנשים באמת ידעו שאם הן פונות ומדווחות למרכזי הסיוע ולמשטרה, ייצא להן מזה שבאמת, כמו שנאמר פה על-ידי ליאת קליין, יקבלו מהמדינה סיוע נפשי, יקבלו במסגרת בתי המשפט את הפיצוי לשיקום, אז יש סיכוי - -
ציפי חוטובלי: אנחנו עסוקים בכל הדברים במשרדים האחרים, זה לא הערך המוסף שלכם.
מירה קליין: - - שלא יהיה ביצה ותרנגול.
מירה קליין: מה שקורה כרגע, זה שהן לא מגיעות ולא מדווחות - - -
אורלי לוי אבקסיס: אולי בגלל שהן יודעות - - -
אורית זוארץ: אבל מה אתם עושים ברמה של פעילות יזומה, חקירות על עבירות באינטרנט?
מירה קליין: תפקיד המשטרה בנושא של פגיעות מיניות – שזה הדיון כאן – זה להעמיד לדין.
מירה קליין: המשטרה עושה – מכל המקרים האלה, גם אם הזכרתם את התיקים המתוקשרים, המשטרה כמעט בכל התיקים שאיתם התחלנו, הצליחה להשים יד על העבריין, ואנחנו עושים את המעצרים, ויש אחוז גבוה מאוד של פענוחים, וכלל שיהיו לנו יותר תיקים, ויהיו לנו יותר דגימות DNA, ויהיו לנו יותר ראיות, אנחנו נוכל להגיע ולמצות - - -
ציפי חוטובלי: אני חייבת להפסיק אותך.
אורית זוארץ: חקירות יזומות, לא שמעתי שום דבר על חקירות יזומות.
אורית זוארץ: האינטרנט הפך להיות לזירה - -
ציפי חוטובלי: חברת הכנסת אורית זוארץ, את לא יכולה לצעוק כאן.
אורית זוארץ: - - מרכזית בתקיפות מיניות.
ציפי חוטובלי: את לא יכולה לצעוק.
אורית זוארץ: אבל לא קיבלנו תשובה.
אורית זוארץ: לא קיבלנו תשובה.
אורית זוארץ: ציפי, לא קיבלנו תשובה על זה.
ציפי חוטובלי: אחרונת הדוברים, משפט.
נאילה עואד- ראשד: רק רציתי להעלות את העניין של המחסור במדינת ישראל, איך מתייחסים גם למחסור שקיים במגזר הערבי.
נאילה עואד- ראשד: כי מדובר על משרד טיפולי בנצרת, אני יודעת, יש תור מפה עד - - הערבים זה לא רק נצרת, אז צריך לחשוב איך מטפלים בזה.
נאילה עואד- ראשד: וגם היום משרד הרווחה מנסה ללחוץ עלינו בכל מה שקורה עם הפרטה ומכרזים, ואני יודעת שזה הסבר למה שקורה היום עם משרד הרווחה - - -
ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להגיד לך שבהתחשב במצב של כל המרכזים, זה לא משהו אישי נגד האוכלוסייה הערבית.
ציפי חוטובלי: יש לנו כאן מציאות שהיא קשה באופן רוחבי.
נאילה עואד- ראשד: אני יודעת, אבל אנחנו - - -
אורית זוארץ: לא, אבל שם זה הרבה יותר גרוע.
נאילה עואד- ראשד: - - מסתפקים במעט המעט, ויש לנו ניסיון כעמותה מ-92' עם כל העניין של המכרזים וכל העניין של ההפרטה, אפילו עם המכרזים של מקלט, ושל דירת מעבר הם כל הזמן מאיימים בסגירה, או שאנחנו מאריכים את ההסכם, עוד חצי שנה.
נאילה עואד- ראשד: כאילו, כל הזמן יש אי-ביטחון של המסגרת הזאת - - -
ציפי חוטובלי: תראי איזה אי-ביטחון יש לכולם.
ציפי חוטובלי: זה לא משהו שהוא ייחודי לאוכלוסייה הערבית.
אורית זוארץ: זה מחמיר שם.
נאילה עואד- ראשד: לא, לא, אני - - - אין מרכזי סיוע - - -
ציפי חוטובלי: לא, סליחה, יש כאן משפט סיכום אחד שיאמר על-ידי.
ציפי חוטובלי: הפתרונות - - -
עופרה מתתיהו: חבל - - - "עיר ללא אלימות", בכל זאת רציתי להגיד משפט.
ציפי חוטובלי: "עיר ללא אלימות", עם כל הכבוד, הוא נושא רוחב שאי-אפשר לסכם אותו בדקה, וזה גם לא הנושא.
נאילה עואד- ראשד: משקיעים את כל הכסף במחקרים ומיפוי, ולא בטיפול.
ציפי חוטובלי: משפט הסיכום שלי הוא אחד ויחיד, ללא התערבות ישירה של שר הרווחה, הדברים שהועלו כאן לא ייפתרו.
ציפי חוטובלי: לכן הכתובת היא אחת ויחידה, שר הרווחה, כולנו מעריכים אותו, מוקירים אותו.
ציפי חוטובלי: אנחנו מאוד רוצים לראות אותו מתערב באופן ישיר בסיפור הזה.
ציפי חוטובלי: בוקר טוב, אני שמחה מאוד להתחיל בנושא שהפך להיות נושא מאוד אקטואלי ציבורית, כי ברגע שמדינה מאשרת פונדקאות שואלים את השאלה מי רשאי לקבל את הזכות המיוחדת הזאת, שהיא חלק מהזכות של אדם להיות הורה.
ציפי חוטובלי: אני חייבת להודות שנחשפתי לנושא הפונדקאות באופן אישי דרך מקרה של חברים טובים שלנו, ונמצא פה האבא מבין בני הזוג, אופיר.