GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עזרא דוד: אני יכול להגיד לך שביום שישי אנחנו עושים "קידוש", ולפני התחרות אמרנו, בואו נדבר על משניות, שזה גם קידוש ערב שבת, גם כל כך מתאים ללמוד "פרקי אבות" בסוף הקידוש.
עזרא דוד: גם הקטנה עכשיו יודעת, גם אשתי מתחברת – כולם יודעים.
ציפי חוטובלי: שימו לב מה קורה פה – הכול כאן בנות.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לפנות למנהלת בית הספר.
ציפי חוטובלי: מי מתנדבת מבין כל המנהלות?
חיים לסרי: גם מנהלים.
ציפי חוטובלי: דווקא זה יהיה טוב לשמוע גם מגבר וגם מאישה.
ציפי חוטובלי: מעניין אותי לדעת מבחינה מספרית כמה מהתלמידים שלכם בכלל נרתמו לפרויקט של החידון, והאם הייתה העדפה לבנות?
לילי חושן: לגמרי בנות.
לילי חושן: חמש בנות בהתחלה; לאט-לאט בית הספר ניפה.
לילי חושן: שלוש הבנות הטובות ביותר פנו לתחרות.
לילי חושן: עדן זכתה במחוזי והמשיכה לארצי.
לילי חושן: בהחלט כן, בנות היו יותר קשובות לעניין הזה.
לילי חושן: זה משך את לבן.
ציפי חוטובלי: תספרי קצת בכלל על המהפכה הזאת של המקצוע החדש שנכנס למערכת הלימודים בזכות שר החינוך.
ציפי חוטובלי: איך התלמידים מקבלים את זה?
לילי חושן: אני בדיוק אמרתי לתחיה, הרפרנטית המחוזית, שכשהיא התחילה את זה, ואני הייתי רק מורה בבית ספר עשינו את זה ביוזמות כמעט אישיות.
לילי חושן: לאט-לאט צמחתי במערכת, וכשנכנסתי לניהול גיליתי שזה ממש שעתיים בתוך המערכת ששר החינוך הקצה - -
גדעון סער: עזבו רגע את שר החינוך – התלמידים מתחברים לזה?
לילי חושן: זה בדיוק מה שאני רוצה להגיד – זאת מהפכה אמיתית משום שברגע שהתלמידים מבינים מה קורה כאן הם לומדים את זה, מתחברים, אוהבים, מתחילות לעלות שאלות מסוגים שונים – גם שאלות של אמונה, גם שאלות של בירור, רצון לדעת יותר.
לילי חושן: אני מרגישה שילדים רוצים להכיר את המקורות שלהם, חשוב שהם יכירו את המקורות שלהם – זה הבסיס, למעשה.
לילי חושן: בית הספר לקח את מורשת ישראל כמה צעדים קדימה: בכל חודש יש לנו טקס ראש חודש שמציינים בו גם עניינים יהודיים, אבל גם ישראליים לחלוטין.
לילי חושן: זה משהו שהוא יוזמה פרטית שלנו.
ציפי חוטובלי: שוב, רק מספרים כדי להבין כמה תלמידים נרשמו לחידון.
לילי חושן: נרשמו עשרה, המשיכו חמישה, והכלה היא שלנו.
ציפי חוטובלי: אולי גם מנהל בית הספר יספר לנו איך המקצוע עובד אצלם, ומה אתה מרגיש שמדבר לתלמידים.
חיים לסרי: אני בא מכפר נוער "נחלת יהודה" בראשון לציון.
חיים לסרי: אז קודם כול זה מרגש אותי כי זה מחבר לנו הרבה מאוד מעגלים.
חיים לסרי: השבוע חגגנו 90 שנה ל"נחלת יהודה".
חיים לסרי: זה כפר שהוקם על-ידי נשים שעזבו את הבית באירופה, ולכן זה מתקשר גם למעמד של המקום שאנחנו נמצאים בו.
חיים לסרי: ארבע נשים שנלחמו שנים במוסדות ובחקלאים באזור והצליחו להכשיר הרבה מאוד נשים לחקלאות, לעבודה פיזית ולתרום לחברה הישראלית המתהווה.
חיים לסרי: אז אנחנו משתייכים לייחוס באמת משמעותי.
חיים לסרי: השעות האלה מאוד משמעותיות.
חיים לסרי: יש אפשרות לשלב שעות במערכת.
חיים לסרי: האמת היא שהרבה שנים אנחנו קצת באלתורים, קצת בצורה פרטיזנית הכנסנו הרבה שעות לזה.
חיים לסרי: למשל את "פרקי אבות" אנחנו מלמדים בכיתות כבר שש-שבע שנים.
ציפי חוטובלי: כבר שבע שנים אתם מלמדים "פרקי אבות"?
חיים לסרי: שעה בשבוע הצלחנו למצוא לכיתות י"ב.
חיים לסרי: כשנכנס העניין של "פרקי אבות" ראינו שזה ממש מתאים לנו.
חיים לסרי: אנחנו מלמדים מורשת ויהדות מכיתה ז' עד כיתה י"ב, ובוואריאציות שונות אנחנו אפילו זוכים לתקציבים - - - זאת אומרת אנחנו משקיעים בזה הרבה.
חיים לסרי: מצאנו שהתלמידים – לא משנה מה הקושי, מה הרקע - יש לנו עולים חדשים מאתיופיה ועולים מחבר העמים וותיקים – כולם מתחברים.
חיים לסרי: התכנים מחברים אותם בצורה מדהימה – גם "פרקי אבות" אבל לא רק – יש הרבה מאוד – דברי חזן, משניות, מדרשים.
חיים לסרי: הילדים מתחברים.
חיים לסרי: בהתחלה חששנו שאולי יגידו שזאת כפייה דתית אף על פי שאנחנו לא דתיים ולא מטיפים לדת.
חיים לסרי: אבל התכנים – מדהים, הילדים מתחברים עם הנשמה לדברים האלה, אוהבים לדבר, אוהבים לפתח את זה.
חיים לסרי: יש לנו גם בית מדרש למורים – הרחבנו את כל המערכת כך שכולם מתחברים לזה.
ציפי חוטובלי: איך אתה מסביר את זה שיותר בנות מבנים נמשכות לזה?
חיים לסרי: קודם כול הן נחמדות וחרוצות.
חיים לסרי: עשינו את זה בכל השכבה, ואחר כך בחרנו קבוצה - -
ציפי חוטובלי: אתה חושב שזה קשור לפרס?
לילי חושן: לא, ממש לא.
חיים לסרי: לא.
חיים לסרי: אחר כך שלושה טובים – שתי בנות ובן – וחופית עלתה על כולנה.
חיים לסרי: תענוג לשבת אתה ולראות איך היא לומדת, מתעניינת ומשננת.
חיים לסרי: אז אותנו זה גם סחף.
חיים לסרי: התגייסנו כולם – הרבה מאוד התגייסו וישבו אתה.
ציפי חוטובלי: יש כאן מנהלת שלישית.
ציפי חוטובלי: את גם רוצה לשתף אותנו קצת בניסיון שלך?
יהודית ביטון: כן.
יהודית ביטון: אני מנהלת מקיף ד' באשדוד.
יהודית ביטון: בכובע השני שלי, לפני שהייתי מנהלת, הייתי מדריכה מחוזית לתורה שבעל-פה ולתרבות מורשת ישראל.
יהודית ביטון: מן הסתם חיזקתי את העניין הזה בתוך בית-הספר.
יהודית ביטון: לכן בשבילי זה היה אך טבעי שכל תלמידי בית הספר ילמדו את מורשת תרבות ישראל.
יהודית ביטון: עכשיו עם השינוי וגם אמירה חיים שתומכת מאוד בעניין תרבות מורשת ישראל – אנחנו חיזקנו את זה אף יותר.
גדעון סער: אמירה חיים היא מנהלת מחוז דרום.
גדעון סער: לא כולם בוועדה לקידום מעמד האישה מכירים את כל השמות של משרד החינוך.
יהודית ביטון: בבית הספר שלנו כולם יודעים מ-ז' עד י"ב.
יהודית ביטון: אני רוצה לחזק את מה שאת אומרת – גם בלימודי המשך במגמות יש יותר בנות מבנים שלומדים במגמה לבגרות ברמה של חמש יחידות – גם שם יש יותר בנות מבנים.
יהודית ביטון: בכיתה של תמר אנחנו עובדים הרבה על העצמת האישה.
יהודית ביטון: הבאנו את עדה יונת, והן גם נכנסות לקטע של מדעים – בנות למדעים.
יהודית ביטון: זה בשבילי היה נדבך נוסף.
יהודית ביטון: לגבי השאלה שלך, מדוע יותר בנות – הבנות אולי מוצאות יותר זמן ללמידה ומקפידות בזה יותר מאשר הבנים.
יהודית ביטון: הבנים מתעסקים בדברים נוספים, אבל הבנות מכווננות לשם.
יהודית ביטון: גם אצלנו היו בנים, ובסופו של דבר תמר שהיא בעיניי מדהימה - -
ציפי חוטובלי: ניצחה את כולן.
יהודית ביטון: הצליחה.
יהודית ביטון: אולי מילה מציפי קוריצקי?
יהודית ביטון: ציפי, את מנהלת מחוז.
ציפי קוריצקי: אני אמונה על היישום ועל ההטמעה של המקצוע החדש.
ציפי חוטובלי: מה הניסיון שלך מאז נכנסת לתפקיד לפני שלוש שנים?
גדעון סער: קצת יותר – שלוש שנים, חודשיים ושלושה ימים.
ציפי קוריצקי: אני בדרך כלל לא מתקנת את שר החינוך, אבל אני אתקן, ואני אומר: שנתיים של הטמעה בלבד; כי שנה אחת עבדנו על פיתוח המקצוע.
גדעון סער: טוב, הייתה קבלת החלטה בתכנית- -
ציפי קוריצקי: כן, כן.
גדעון סער: - - אחר כך הוקמה ועדת מקצוע בראשות פרופ' בני איש-שלום.
גדעון סער: אבל מה שאני רוצה לומר, שכבר בתוכנית שהצגנו בחודש אוגוסט – קצת יותר מארבעה חודשים אחרי שנכנסתי לתפקיד בממשלה – בוועדת החינוך של הכנסת, אחד היסודות בחינוך לערכים היה המקצוע החדש.
גדעון סער: העובדה שהגענו היום לשלב כל כך מתקדם זה גם בזכות זה שהקדנציה התארכה מספיק, שזה טוב, וגם שמהרגע הראשון ידענו מה אנחנו רוצים, ואיזה דברים אנחנו רוצים לדחוף.
ציפי חוטובלי: היו לכם גם שיתופי פעולה טובים עם משרד החינוך.
ציפי קוריצקי: מדוע היה חשוב לי לומר "שנתיים"?
ציפי חוטובלי: כדי להראות שהפלא מתרחש בזמן כל כך קצר.
ציפי קוריצקי: אנחנו מדברים על דברים כמובנים מאליהם, ואנחנו צריכים לקחת בחשבון שלפני שנתיים כשדובר בבתי הספר הממלכתיים על "פרקי אבות" או בכיתה ו' על "פרשת השבוע", ובכיתה ז' על "סידור התפילה" – ואני אתייחס גם לנושאים ציוניים, כמו "אלטנוילנד" של הרצל – הדברים היו חדשים לגמרי גם מבחינת מורים שלא עברו את ההכשרה, גם מבחינת מקראות לימוד, גם מבחינת תרבות של בית הספר.
ציפי קוריצקי: אני לא מדברת על בתי ספר יוצאים מן הכלל שהקדימו את זמננו וכבר עבדו על הדברים בצורה ספורדית או בצורה מובנית.
ציפי קוריצקי: כאן מערכת שלמה נכנסה למהפכה שלא הייתה כדוגמתה בבתי ספר ממלכתיים.
ציפי חוטובלי: המשמעות היא שהוסיפו שעות?
ציפי קוריצקי: המשמעות היא שהוסיפו שעתיים בשבוע, והתפקיד שלנו היה לוודא שאמנם יש אכיפה של שעתיים בשבוע.
ציפי חוטובלי: ומי שהעביר את זה הם המחנכים והמחנכות?
ציפי קוריצקי: גם כאן אנחנו עוברים מהפכה.
ציפי קוריצקי: בשלב הראשון, מכיוון שלא היו מורים שהוכשרו לנושא, ומדובר במקצוע חדש, מטבע הדברים המחנכים תפקדו כמורים ל"תרבות ישראל".
ציפי קוריצקי: נכון להיום בהנחיות החדשות אנחנו מייעדים מורים שזאת תהיה הספציפיקציה שלהם - -
גדעון סער: יש הכשרה של 900 מורים למקצוע החדש בשלושה סבבים, אם אני לא טועה.
ציפי קוריצקי: נכון.
ציפי קוריצקי: יצרנו מסלול ייחודי במכללות להכשרת מורים עם תעודה, כך שתוך שלוש שנים יהיו לנו 900 מורים שהוכשרו להיות מורי "תרבות ישראל".
ציפי קוריצקי: וזה מעבר לפיתוח המקצועי שאנחנו מקיימים באמצעים שלנו.
ציפי קוריצקי: אנחנו מאוד מקווים שהמחנכים ימשיכו להיות מחנכים, ובתוקף עבודת החינוך שלהם יחדירו ויטמיעו גם את תרבות ישראל כחלק מתוך התרבות של בית הספר.
ציפי קוריצקי: אבל יחד עם זה, כל בית ספר אנחנו רוצים לכוון לחוד חנית של מורים שזה המקצוע שלהם.
ציפי חוטובלי: נשמע מאוד מרשים.
ציפי חוטובלי: אני יכולה להגיד לכם שיש חסך אדיר בתחום הזה של "מורשת ישראל", ולצערי, גם בלימודי ציונות בבתי הספר.
ציפי חוטובלי: אני אומרת את זה גם כמי שמכירה איך לומדים בבית ספר ממלכתי וגם כבוגרת תיכון דתי – זה עדיין מאוד חסר.
ציפי חוטובלי: הרבה פעמים מדברים בחינוך על הצטיינות, אז קראתי לא מזמן מאמר שכל הזמן מדברים על הצטיינות כשבעצם מנתקים את החינוך מערכים.
ציפי חוטובלי: זה הדבר הכי גרוע שקורה לנו.
ציפי חוטובלי: ברור לגמרי שאם אנשים רק יצטיינו ולא יהיו מחוברים למקום הזה, אז הם יצטיינו אחר כך בארצות-הברית או באנגליה או במקומות אחרים בעולם, ואנחנו נמשיך את תופעת "בריחת המוחות" שהיא תופעה מאוד קשה שעוברת על האקדמיה הישראלית.
ציפי חוטובלי: כאן ככל שהתשתיות ייבנו בגילאים צעירים יותר אנחנו באמת נזכה לראות את הפירות של כל ההצטיינות היפה הזאת שמחוברת לשורשים ההיסטוריים שלנו.
ציפי חוטובלי: נקודה אחרונה לבנות – כמה שעות השקעתן מעבר לשעות הלימוד בבית הספר כדי להגיע לאן שהגעתן?
ציפי חוטובלי: כל אחת תספר לי כמה היא השקיעה במהלך השבוע – שעה?
ציפי חוטובלי: שעתיים?
עדן דוד: אני למדתי במשך רוב היום את "פרקי אבות", כי זה היה הדבר שהיה הכי חשוב לי להתמקד בו.
ציפי חוטובלי: בבית ספר הרשו לך לצאת משיעורים?
עדן דוד: מדי פעם, כן.
עדן דוד: וגם אחרי שעות הלימודים.
עדן דוד: זה היה הדבר המרכזי בשבילי, ועל זה ישבתי המון זמן.
ציפי חוטובלי: מה הייתה התגובה של החברות שלך?
ציפי חוטובלי: תפסיקי ללמוד, בואי לשחק?
עדן דוד: הן כן תמכו בי ועודדו אותי, והן גם קצת בחנו אותי וראו שאני יודעת את החומר, אבל תמיד המשכתי, לא ויתרתי לעצמי.
ציפי חוטובלי: כמה זמן את השקעת?
תמר ג'ינלי: גם בבית הספר מאוד תמכו בי וישבו אתי, נתנו לי מורים שישבו איתי ונתנו לי להשתחרר מהשיעורים וגם מעבר.
תמר ג'ינלי: כל זמן שלא הייתי באימון או חוג ישבתי ולמדתי את זה.
תמר ג'ינלי: זה הגיע למצב שחברים שלי היו באים אליי הביתה כדי להוציא אותי מהספרים בכוח – לנסות, בכל אופן.
תמר ג'ינלי: היו בוחנים אותי.
תמר ג'ינלי: רואים את הספר והיו בוכים – היו אומרים, איך את מסוגלת?
תמר ג'ינלי: באמת השקעתי בזה.
תמר ג'ינלי: אפילו הייתי מקליטה את עצמי ומקשיבה לזה לפני השינה.
ציפי חוטובלי: תרגיל טוב.
תמר ג'ינלי: המורה המלווה שלי ימימה לקחה אותי לשישי-שבת.
ציפי חוטובלי: יש לנו כאן coacher, יש לנו כאן מאמנת.
ציפי חוטובלי: את לקחת אותה לשישי-שבת כדי להתאמן על זה לפני החידון?
מאירה ימימה: היא הייתה אצלי בבית לפני כן, ובשבת שלפני החידון לקחתי אותה אליי הביתה.
ציפי חוטובלי: זה נשמע ממש התמכרות.
גדעון סער: זאת התמכרות.
גדעון סער: אני במטוסים תמיד קורא "פרקי אבות".
ציפי חוטובלי: חופית, בבקשה.
חופית פדידה: גם אני רוב היום נכנסתי לשיעורים שאני חייבת, ובשאר הזמן ישבתי בחוץ ולמדתי.
חופית פדידה: חברים שלי דווקא עזרו לי.
חופית פדידה: בוא נגיד שהם קבעו שאני הולכת לעשות שבע יחידות בתושב"ע.
חופית פדידה: הם גם האמינו שהרבה ספרים כאלה אני יכולה ללמוד.
חופית פדידה: כל הזמן תמכו בי.
ציפי חוטובלי: אחרי שראינו את הלהט והאהבה שיש לכן ל"פרקי אבות" אתן גם קצת מרגישות שליחות של הספר החשוב הזה?
ציפי חוטובלי: אתן אומרות לחברים שלכן שהם מפסידים שהם לא לומדים כמוכן?
גדעון סער: הצלחתן לשכנע מישהו?
תמר ג'ינלי: לפעמים במהלך השיעורים של תושב"ע כשלומדים את זה אני מתחילה לצטט להם ולהסביר.
אנסטסיה מיכאלי: הם יצליחו להשפיע בסוף כשהן יתחתנו איתם.
ציפי חוטובלי: עוד מישהי רצתה לדבר מבין הנוכחים כאן?
מרים גרייבר: אני פשוט רוצה לברך.
מרים גרייבר: אני באה מארגון נשים, ואני חושבת שזה מאוד חשוב.
מרים גרייבר: ציפי, זה שאת עושה את זה כאן בוועדה הזאת זה באמת אומר משהו.
מרים גרייבר: אני מברכת את שר החינוך גדעון סער על היוזמה ללמד את התלמידים מורשת ישראל.
מרים גרייבר: מורשת ישראל היא יסוד הזהות היהודית והציונית.
מרים גרייבר: אני מברכת את המנהלים ואת המורים על מסירותם.
מרים גרייבר: לתלמידים, על שהשקיעו ממרצם בנושא מתוך פרקי אבות.
מרים גרייבר: לזוכות שלנו היום אני מעבירה מסר מנשות "הדסה ישראל": "הצלחה היא מסע, ולא רק יעד".
מרים גרייבר: בברכות, מרים גרייבר.
ציפי חוטובלי: אני אסכם ואומר שבעיניי זאת הייתה אחת הישיבות המרגשות כי אתה רואה בעצם איך התוכנית הזאת היא לא תוכנית לימודית רגילה, היא תוכנית שמערבת המון רגשות.
ציפי חוטובלי: בעצם אני שומעת נכון גם את ההורים, גם את המנהלים, זה אפילו מגיע לרמת הפיקוח העליונה ואפילו – אם יורשה לי – גם אנחנו קצת מתרגשים ולא רק מסתכלים על זה כעל עוד תחום הישגי.
ציפי חוטובלי: יש כאן באמת שילוב של לב ושל שכל, וזה נראה לי השילוב האופטימלי, לאו דווקא בסדר הזה – אנחנו צריכים לפעול לפי הראש ולהכניס לזה גם את הלב.
ציפי חוטובלי: אני לוקחת על עצמי כיושבת ראש הוועדה לקחת את השמות שלכן, ואנחנו נעקוב אחריכן.
ציפי חוטובלי: באיזשהו שלב אתן תגבשו גם חלומות.
ציפי חוטובלי: כל אחד שליח של המקום שהוא נמצא בו, אז אני קצת שליחה של המקום הזה – חסרות כאן נשים במקום הזה.
ציפי חוטובלי: אנחנו עדיין לא מספיק, אנחנו מאוד רחוקות מלהיות מחצית מהבית הזה שמונה 120 חברים ורק 24 נשים.
ציפי חוטובלי: לכן כשאתן מתלבטות מה לעשות – אתן יכולות להיות גם טייסות, גם רופאות, גם מדעניות וגם מורות למורשת ולציונות – אבל אני שומרת לכם מקום גם בבית הזה כי באמת צריך בו מנהיגות, ומנהיגות שמכירות את עולם הערכים היהודי יתרמו מאוד לבית הזה.
ציפי חוטובלי: אני באמת מודה לכל המשתתפים.
ציפי חוטובלי: זכות הסיכום למי שבזכותו הישיבה החגיגית, כבוד שר החינוך.
גדעון סער: אולי חברת הכנסת מיכאלי רוצה לומר משהו.
אנסטסיה מיכאלי: אני רק מברכת אתכן.
אנסטסיה מיכאלי: תמשיכו כך.
אנסטסיה מיכאלי: אני מעבירה את זכות הדיבור אליך.
גדעון סער: אני רציתי לסיים עם משהו מ"פרקי אבות", כי דיברת על המקום הזה, על הכנסת.
גדעון סער: אז הגעתי למסקנה – אולי הוועדה תיזום את זה.
גדעון סער: אני רוצה לקרוא משהו שהבנות בטוח מכירות, שאם חברי הכנסת היו דבקים בו אז היינו מצליחים מאוד לרומם את המקום של הבית הזה בציבור הרחב: "שבעה דברים בגולם ושבעה בחכם:
גדעון סער: חכם אינו מדבר לפני מי שהוא גדול ממנו בחוכמה, ואינו נכנס לתוך דברי חברו, ואינו נבהל להשיב, שואל כהלכה ומשיב כעניין, ואומר על הראשון – ראשון ועל האחרון – אחרון; ועל מה שלא שמע, אומר: "לא שמעתי", ומודה על האמת.
גדעון סער: וחילופיהן – בגולם.
גדעון סער: אני חושב שזה צריך להיות תלוי בכל חדר של חבר כנסת או של חברת כנסת.
ציפי חוטובלי: אימצנו את זה.
ציפי חוטובלי: אז בנות, אתן במעקב עכשיו.
ציפי חוטובלי: תודה רבה שבאתן.
ציפי חוטובלי: בוקר טוב לכולם, אני פותחת את הישיבה.
ציפי חוטובלי: אנחנו נמצאים היום בדיון – הייתי קוראת לו דיון חירום.
ציפי חוטובלי: הרבה פעמים אומרים את זה על הרבה מאוד מקרים שמתרחשים במדינת ישראל, אני חושבת שהפעם אני אומרת משהו שמשקף את ההרגשה של כל מי שיושב סביב השולחן.
ציפי חוטובלי: הרגשה שהביטחון האישי של נשים בישראל הולך ויורד, הולך ופוחת.
ציפי חוטובלי: לצערנו הרב, היינו עדים לחמישה מקרי אונס מזעזעים תוך שבועיים.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שגם אם - - -
זהבה גלאון: שישה.
ציפי חוטובלי: שישה.
ציפי חוטובלי: אני אומרת לכם שגם אם המשטרה תביא סטטיסטיקה יבשה שאומרת שאנחנו לא שונים ממדינות אחרות בעולם, או שאנחנו לא עולים בנתוני הפשיעה – מה שאין לי כרגע בידיים – אני עדיין חושבת שכשאתה שומע חשיפה הולכת וגוברת, שמגיעה, לצערי הרב, גם לבני נוער, או אפילו ממש לילדים, כשאתה קורא על מקרה אונס של ילדים בני 12 ילדות קטנות, אתה מרגיש שמשהו בהרגשה הציבורית כאן הפך להפקר.
ציפי חוטובלי: בעיקר ההרגשה שלנו היא שגם המענה של אחרי הוא לא מענה מספק.
ציפי חוטובלי: החלטנו לכנס את הוועדה הזאת כדי לדבר על הסיוע שניתן לאותן נשים.
ציפי חוטובלי: יושבים איתי כאן חברי כנסת, שבאמת, הם לוחמים למען הדבר הזה.
ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זהבה גלאון, את עוסקת הרבה בנושא של טיפול נפשי לנפגעות תקיפה מינית, אבל נראה לי שצריך גם לדבר על איזושהי הצהרה לגבי ענישה בעבירות האלה.
ציפי חוטובלי: אני חוששת שבמשך שנים ארוכות מדינת ישראל מסתכלת על העבירות האלה לא כעל עבירות ייחודיות.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שכן צריך לצאת מסר מהוועדה הזאת שהעבירות האלה הן כן עבירות ייחודיות שנושקות לעבירות של לקיחת חיים.
ציפי חוטובלי: וכן לדבר על ענישת מינימום, לדבר על ענישה שתהיה בסוגיות האלה.
ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שמספיק מדובר, תמיד מעלים את זה ואז זה יורד, והדברים האלה, לדעתי, לא מקדמים את התחושה שמדינת ישראל מרתיעה אנשים מלבצע עבירות כאלה.
ציפי חוטובלי: ואני כבר לא מדברת על הזמינות הגבוהה של העבירות האלה בגלל הדינמיקה החדשה של רשתות חברתיות וכולי, שנותנות כר דשן גם לפדופילים.
ציפי חוטובלי: באמת אנחנו נמצאים במציאות שבה מאוד קשה לעקוב אחרי התופעות האלה, וזה דורש חשיבה מערכתית, אבל, כמו שאמרתי, הדיון בוועדה לקידום האישה היום יתמקד בעיקר בטיפול של גורמי הרווחה.
ציפי חוטובלי: אני אאפשר כמובן לכל מרכזי הסיוע לנפגעי תקיפה מינית.
ציפי חוטובלי: אני אאפשר לחברי הכנסת כאן לדבר.
ציפי חוטובלי: את ביקשת את זכות הדיבור הראשונה, בבקשה, אולי מניסיונך - - לשתף אותנו קצת.
זהבה גלאון: אני ממש מודה לך, חברת הכנסת חוטובלי.
זהבה גלאון: אני פשוט צריכה לצאת לוועדה אחרת בעוד כמה דקות.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים הרבה על ענישה ואכיפה, ואני חושבת שצריך לתת מענה בשורה של סוגיות, ואני מסכימה אתך.
זהבה גלאון: הבעיה שלנו היום היא לא עם החוקים.
זהבה גלאון: יש חוקים מאוד מתקדמים שבאים לתת מענה לעבירות מין ואלימות, וכל מה שכרוך בכך, כולל עונשי מינימום.
זהבה גלאון: אני בעצמי הייתי שותפה לחקיקה של שורה ארוכה של חוקים.
זהבה גלאון: הבעיה היא כרגע לא בענישה ולא באכיפה.
זהבה גלאון: בעיני הבעיה היא כרגע במה שנקרא בשירותים שאמורים להינתן לאותן נערות, נשים שנפגעו.
זהבה גלאון: אני רוצה – לפני שאני נוגעת בסוגיה הזאת, ברשותך – להפנות איזה זרקור קטן.
זהבה גלאון: השבועיים האחרונים לדעתי מתאפיינים בדפוס חדש – אני לא יודעת אם הוא חדש, אבל בדפוס אחר, לא, הוא לא חדש, אני חוזרת בי מהמילה הזאת – ובריבוי של מקרים האלה.
זהבה גלאון: אם עד לא מזמן דיברנו על מקרה אונס, בדרך כלל תמיד טענו שמקרי אונס נעשים על-ידי אדם מוכר.
זהבה גלאון: בדרך כלל זו לא אותה נערה או בחורה שהולכת ברחוב ומגיח איזה אנס.
זהבה גלאון: זאת אומרת, אנחנו רואים שהשתנו דפוסי הפעולה, ומה שמדאיג זה שאנחנו רואים איזה סוג של חזרה על האופן הזה של הפעולה, של אונס בזוגות או אונס קבוצתי.
זהבה גלאון: אני לא מדברת כרגע, אני לא נכנסת כרגע למבצעי האונס ולהסתה שנעשית כאן בעניין הזה, אני בכלל לא נכנסת לזה כרגע.
זהבה גלאון: מה שאני רוצה להגיד שאני חושבת שצריך להשים לב גם להיבט הזה, ובעיקר להיבט של הרווחה.
זהבה גלאון: אני מנסה מזה זמן לקדם שהמדינה תממן טיפול נפשי לנפגעות תקיפה מינית, לצערי, ממש בלי הצלחה.
זהבה גלאון: כזה מגיע לרטוריקה תמיד מדברים גבוהה גבוהה, כמה צריך לשקם - - -
ציפי חוטובלי: רגע, יש חוק שכן הצלחנו להעביר.
זהבה גלאון: אבל את יודעת, בגדול תמיד מדברים גבוהה גבוהה כמה צריך לשקם נפגעות תקיפה מינית, עד שזה מגיע לפרקטיקה וזה מגיע לכסף.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת אחרונה ואז ללכת.
זהבה גלאון: בעיני הדבר החמור ביותר – אני לא יודעת מי נמצא כאן ממשרד הרווחה ומשרד המשפטים – הוא שמחודש ינואר המרכזים – אני אומרת מחודש ינואר – המרכזים לא קיבלו כסף.
זהבה גלאון: עד היום מבחן התמיכות לא פורסם.
זהבה גלאון: זו שערורייה שאין כדוגמתה.
זהבה גלאון: אני יודעת שיש מרכזים – בעיקר בפריפריה, בצפון ובדרום – שעומדים על סף קריסה, במצב שהם לא יכולים - - -
נחמן שי: משרד הרווחה - - -
זהבה גלאון: הבעיה היא לא רק במשרד הרווחה.
זהבה גלאון: במשרד הרווחה לכאורה אמור לפרסם תמיכות, אבל זה גם הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.
נחמן שי: אבל מי מפרסם את התמיכות?
זהבה גלאון: זה תמיד - - -
ציפי חוטובלי: הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.
זהבה גלאון: - - הלשכה המשפטית במשרד המשפטים.
זהבה גלאון: ואיכשהו הדבר הזה גורם לכך שהנושא נופל בין הכיסאות.
זהבה גלאון: עכשיו, אני רוצה רק שתבינו את הפרוצדורה, מי מחברי חברי הכנסת.
זהבה גלאון: אני משוכנעת שכל מי שיושב מעברו הזה של השולחן מכיר את זה מקרוב, אבל לחברי חברי הכנסת, תראו, ייקח עוד חודש וחצי עד שהוועדה תתכנס לפרסם את התמיכות ועד שיאשרו אותם.
זהבה גלאון: ואז למרכזי הסיוע ייקח עוד איזה חודש כדי להגיש את הבקשה שלהם.
זהבה גלאון: הם יצטרכו להגיש דוחות לאותה וועדה כדי שהם יקבלו תמיכה.
זהבה גלאון: בקיצור, במקרה הטוב, ייראו כסף לקראת סוף השנה.
זהבה גלאון: מה יעשו מינואר עד סוף השנה?
זהבה גלאון: איך הם ייתנו מענה לכל אותן - - יש כאן את הדוח של מרכזי הסיוע.
זהבה גלאון: תקראו את הדוחות האלה, המרכזים נאנקים, המרכזים קורסים.
זהבה גלאון: אנחנו מתכנסים כאן היום, גברתי היושבת-ראש, אני חושבת שצריך להיות כינוס חירום עם שר הרווחה ושר המשפטים.
זהבה גלאון: זה חשוב בעיני כמו כל פעולת טרור אחרת שקורית כאן במדינה, וכשהם מזדעקים על דברים שבעיניהם נראים גדולים.
זהבה גלאון: הכול כאן קורס.
זהבה גלאון: הדבר הזה קורס, זה לא יכול להימשך.
זהבה גלאון: ואני שוב מתנצלת שאני צריכה ללכת, אבל בעיני הנושא של אותן – סליחה על העברית הלא פרלמנטרית –- - - 4,200,000 שקלים שהמרכזים האלה מחכים להם, שאפשר לחשוב על מה אנחנו מדברים.
זהבה גלאון: ממשלת אולמרט הבטיחה חלוקה של – אני לא זוכרת, כמה זה היה?
זהבה גלאון: 15 מיליון שקלים.
זהבה גלאון: 17 מיליון לתפעול מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית.
שלמה מולה: וכמה הגיע באמת?
זהבה גלאון: על מה אנחנו מדברים?
זהבה גלאון: על כבשת הרש, על ארבעה מיליון שכל פעם מקצצים לנו ומקצצים אותם.
זהבה גלאון: אז אני חושבת - - -
אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה לא לנו, זה למרכזי טיפול - - -
מיכל רוזין: וגם זה ירד.
זהבה גלאון: הכול ירד.
זהבה גלאון: מה שאני אומרת, גברתי, אני רוצה להודות לך על כינוס החירות של הישיבה הזאת.
זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לתת פה - - בקיצור, לתת להם בראש.
ציפי חוטובלי: אני מסכימה לחלוטין, ואני מודה לך על הדברים.
ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להעיר הערה בשם כל מרכזי הסיוע.
ציפי חוטובלי: אני נפגשתי עם שר הרווחה לפני חצי שנה, אני חושבת.
ציפי חוטובלי: עבר הרבה זמן מאז.
ציפי חוטובלי: אני באמת מודעת לעבודת הקודש שאתם עושים, ומעבר לזה, דיברנו על החשיבות של אותו סכום כסף.
ציפי חוטובלי: היתה מהומה גדולה באותה תקופה.
ציפי חוטובלי: דיברנו עם שר הרווחה ושר הרווחה אמר שהוא יאשר.
ציפי חוטובלי: הוספת כאן נדבך, משרד המשפטים, גם לו יש אחריות בסיפור הזה.
ציפי חוטובלי: אז אני מניחה שדברים איפשהו נופלים בין הכיסאות.
ציפי חוטובלי: זה באמת דבר מדהים שכל העסק הזה, שהוא באמת אמור להיות - - את יודעת, זה כמו לא לתת - - מתקציב הביטחון כולם רועשים וגועשים, אבל הביטחון האישי, אף אחד לא גועש ורועש.
ציפי חוטובלי: באמת, הנקודה הזאת היא מאוד חשובה.
ציפי חוטובלי: אני לא יודעת אם הדרך היא כינוס חירום, פשוט צריך להיפגש עם שני האישים החשובים האלה ולהגיד להם: חברים, אנחנו - - -
זהבה גלאון: אנחנו מסמיכים אותך.
ציפי חוטובלי: אז אנחנו נעשה את זה.
ציפי חוטובלי: אני אגיד לכם, כדי שאנחנו נוכל לשמוע את גורמי המקצוע, נעשה חבר כנסת – גורם מקצוע, חבר כנסת – גורם מקצוע.
ציפי חוטובלי: הבאה בתור תהיה חברת הכנסת אורית זוארץ.
ציפי חוטובלי: אבל לפני כן, אולי באמת, מיכל, אני רוצה שבכל זאת תייצגי את מרכזי הסיוע כאן.
ציפי חוטובלי: מיכל רוזין, מי שעומדת בראש המפעל הקדוש הזה.
ציפי חוטובלי: תגידי לנו בבקשה איפה הדברים עומדים ואיפה הדברים תקועים, בעיקר, בהמשך לדברים של חברת הכנסת גלאון.
מיכל רוזין: אז באמת מה שאמרה זהבה בצורה מאוד מתמצתת, אנחנו מידי שנה מוצאות את עצמנו – בערך לקראת יוני – באותו מצב.
מיכל רוזין: בשנה שעברה התירוץ היה השביתה של העובדות הסוציאליות.
מיכל רוזין: השנה אין להם תירוץ.
מיכל רוזין: אני מודה שגם למשרד הרווחה אין תשובות בשבילי, וגם הם כבר זועקים – לפחות האנשים שאתם אנחנו עובדים זועקים – ולא מבינים למה זה תקוע.
מיכל רוזין: אבל המצב, נכון להיום, הוא שמבחן התמיכות עדיין לא פורסם.
מיכל רוזין: אחרי שהוא מפורסם יש כחודש וחצי על-פי חוק – ייתכן שאפשר לקצץ את הזמן הזה – שצריך לחכות עד שכל המרכזים יגישו בקשה, ואז מתכנסת ועדת תמיכות, שצריכה לאשר.
מיכל רוזין: ואני לא צריכה לספר לכם שרק אחר כך יתחילו להגיש המרכזים דוחות ביצוע, והכסף יתחיל לעבור – במקרה הטוב – אולי בספטמבר-אוקטובר.
מיכל רוזין: מה שאומר כמה דברים: זה אומר שהמרכזים מתחילים את השנה מינואר, כאשר הם לא יודעים את הסכום המדויק שכל מרכז מקבל.
מיכל רוזין: הם בונים תקציב טנטטיבי לשנה, וחיים בעצם רוב השנה על סימן שאלה מאוד גדול.
מיכל רוזין: זה מבחינה תקציבית.
מיכל רוזין: מבחינה תזרימית - - -
נחמן שי: אפשר לשאול שאלה?
נחמן שי: איזה מרכיב התמיכה מהווה בתקציבים הכוללים שלכם?
מיכל רוזין: לצערנו הרב, כ-30%.
מיכל רוזין: תלוי במרכז, כל מרכז לפי הגודל שלו.
מיכל רוזין: את השאר, כמובן, אנחנו מגייסות בערבי התרמה, מבצעי התרמה, בזארים, וכדומה.
מיכל רוזין: כפי שאמרה שנה שעברה מנהלת מרכז הסיוע במסל"ן, שישבה ופה ואמרה: אני צריכה למכור נעליים במקום לעסוק במקצוע שלי.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: עם שני תארים בפסיכולוגיה בנוסף.
מרים שלר: אני רק רוצה לפתוח סוגריים לשנייה, שאנחנו גם מקבלות כל חצי שנה עוד פעם בדיקת עומק, ומקבלות נזיפה על-ידי רשם העמותות על כך שיש לנו יתרה משנה לשנה שאנחנו צריכות להחזיר כסף כדי לממן את - - - אז גם על זה אנחנו מקבלות נזיפה.
נחמן שי: נשארת לכם יתרה ואז - - -
אורית זוארץ: הכסף יגיע בדקה ה-90, בסוף השנה.
אורית זוארץ: הם לא יכולים להשתמש בו.
מרים שלר: אנחנו חייבות להשאיר.
מרים שלר: אם אנחנו לא נשאיר לשנה אחרי זה יתרה, אנחנו לא יכולות בכלל לממן את הפעילות.
מרים שלר: אז אנחנו מקבלות בדוחות - - -
ציפי חוטובלי: כמה חודשים יש לכם ללא תקציב כל שנה?
ציפי חוטובלי: מינואר עד?
ציפי חוטובלי: מינואר עד אפריל?
ציפי חוטובלי: כמה חודשים יש לכן שאתן לא מתוקצבות?
מרים שלר: מינואר עד ספטמבר.
ציפי חוטובלי: זה כמעט שנה שלמה.
אורית זוארץ: מקבלים את הכסף - - -
מרים שלר: נכון, בגלל זה אם אנחנו משאירות כסף לשנה אחרי זה, אנחנו מקבלות - - אני עכשיו קיבלתי דוח, נזיפה על ניהול לא תקין של התקציב.
מרים שלר: מה אנחנו - - -
אורית זוארץ: נוצר מצב שהארגונים ממנים את המדינה.
אורית זוארץ: זה המצב שנוצר.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: נכון, בדיוק.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אבל יותר מזה, זה גם ניצול כוח אדם - -
אורית זוארץ: היא לא יכולה לשלם משכורות.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: - - עובדות סוציאליות, עם התארים, משקיעות את הנשמה שלהן.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אין לנו שעות נוספות.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: סביב השעון, זה קו חירום.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: תמיד כשהרווחה וכל הגורמים בחופשה, אנחנו בעומס.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: בקיץ אנחנו בעומס.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: המון פעילות.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: ואני מרגישה כמנהלת, אני שנה עשירית מתחילת התפקיד שלי, אני מותשת, אני במצב רוח בדאון, כי אני מסתכלת בעיניים של הצוות שלי, אני סוחטת אותם, אני מנצלת אותם.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: אני אישה פמיניסטית שמנצלת כוח אדם במרכז שלי, כולל סביב השעון - - -