GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי חוטובלי: קודם כל, את לא עושה את זה מרשעות ורוע לב, זו המדינה אשמה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: זה מזעזע.
רינת קדם ברט: אבל חשוב לי באמת להגיד שצריך לזכור – כמו שמופיע פה בדוח – שמרכזי הסיוע נותנים מענה שלא ניתן בשום מסגרת אחרת.
רינת קדם ברט: ואם אנחנו מדברות באמת - -
ציפי חוטובלי: תציגי את עצמך.
רינת קדם-ברט: שמי רינת קדם, אני מנהלת את מרכז הסיוע בירושלים.
רינת קדם-ברט: אם אנחנו מדברות, כינוס החירום הזה הוא כינוס מאוד חשוב.
רינת קדם-ברט: המענה שניתן למעלה מ-40,000 פונות בשנה על-ידי מרכזי הסיוע – אם זה באמצעות קווי החירום, אם זה באמצעות ליוויים למערכות השונות, אם זה באמצעות קבוצות תמיכה.
רינת קדם-ברט: אני אשמח להפנות גם את האור ללינור, שיושבת פה לידי, ותשמח לספר על חוויות שלה, אבל המענה הזה לא ניתן בשום מקום אחר.
רינת קדם-ברט: כשאנחנו מדברות על סבסוד, אצלנו זה משהו כמו 20% מהתקציב.
רינת קדם-ברט: וכשאני מסתכלת כרגע על שנה תקציבית – ואין לי כרגע בשורות טובות, זאת אומרת, מרכז הסיוע בירושלים עומד בפני קיצוצים מאוד כואבים.
רינת קדם-ברט: אני לא יודעת איזה קבוצות תמיכה נוכל בכלל לפתוח בשנה הבאה.
רינת קדם-ברט: צריך לקחת את הדברים האלה בחשבון, לא רק על מתי נפתח המבחן, אלא על הגובה שבעצם לא מצליח לכסות את העלויות.
רינת קדם-ברט: אני אשמח באמת אם לינור תוכל.
ציפי חוטובלי: לפני לינור, אני רוצה קודם כל להעביר את רשות הדיבור לנציגת משרד הרווחה.
ציפי חוטובלי: מי זאת?
חנה סלוצקי: חנה סלוצקי.
אורית זוארץ: רגע, יש לי עוד שאלות לפני משרד הרווחה.
אורית זוארץ: אולי כדאי שהיא תענה לכולנו ביחד?
ציפי חוטובלי: רגע, יש לי שאלה עקרונית.
ציפי חוטובלי: תראי, העסק הזה עובד עקום.
ציפי חוטובלי: זאת מילה מאוד עדינה, שאני משתמשת בה.
ציפי חוטובלי: זה עובד עקום פעמיים, אל"ף, זה עובד עקום במובן הזה שכולנו מודעים לזה ש-30%, כשמדובר בסכומים זניחים יחסית לתקציב של משרד גדול כמו משרד הרווחה, זה לא סביר.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת, אנחנו שואפים ל-50%, את יודעת, מבקשים בנימוס, אבל ראוי היה שהמדינה תיקח על עצמה את מלוא האחריות לדבר הזה, 100% מהעלויות.
ציפי חוטובלי: כי, תביני, אלו לא אנשים שיש להם משרדי שרד והוצאות מיותרות.
ציפי חוטובלי: זה כוח אדם שבנוי בעיקר על מתנדבים.
ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים נטו על כספים מאוד מצומצמים - - -
מיכל רוזין: חצי משרה ושני שליש משרה.
ציפי חוטובלי: זה המחדל, הייתי קוראת לו, המחדל הגדול.
ציפי חוטובלי: אבל מעבר למחדל הגדול יש מחדל שהוא פשוט בלתי נסבל, ולו צריך לתת מענה, שגם כבשת הרש הקטנה הזאת שאתם נותנים אותה, אתם לא נותנים אותה בזמן או שאתם לא נותנים אותה בכלל.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת, יש כאן מציאות לא הגיונית.
ציפי חוטובלי: אם יש לכם מודלים, במשרד הרווחה, של מתן תמיכה שיטתי ועקבי – אני לא מוכנה שמרכזי הסיוע, עם כל הכבוד, ימתינו חודשים ארוכים וירגישו - - את יודעת, זה לא מצב שבו יש פחות דברים שהם בבחינת מותרות.
ציפי חוטובלי: יש פחות מענה לנשים שנפגעות כבר יום ביומו.
ציפי חוטובלי: את יודעת, במדינת ישראל, אחת מכל שלוש נשים היא נפגעת.
ציפי חוטובלי: אז איזה מענה את יכולה לתת לנו?
אליזבטה ניקולאיצ'וק: הצוות שלי כבר חודש עובד בלי משכורת.
ציפי חוטובלי: אז בואי נשמע רק מה שיש להגיד.
חנה סלוצקי: כרגע, אני אייצג את המשרד בשני תחומים: האחד, הגברת ציפי נחשון היתה צריכה להיות כאן, כי היא למעשה אחראית על קטינים מעל גיל 18.
חנה סלוצקי: היא העבירה לי את פירוט כל התוכניות שהמשרד נותן למשים מגיל 18 ומעלה.
ציפי חוטובלי: איך זה קשור למרכזי הסיוע?
חנה סלוצקי: רגע, רק שנייה.
חנה סלוצקי: אין פה שום התייחסות, בחומר שאני קיבלתי ממנה – למרכזי הסיוע.
אילן גילאון: אז על מה הדיון?
חנה סלוצקי: רגע.
חנה סלוצקי: אני מכירה את מרכזי הסיוע, אני יודעת בדיוק את העבודה שהם עושים וכולי.
חנה סלוצקי: אין לי כרגע תשובה לתת לכם לגבי הנושא הזה של מרכזי הסיוע.
חנה סלוצקי: יש לנו תשובות לגבי - - -
ציפי חוטובלי: יתכבד משרד הרווחה וישלח נציג רלוונטי.
שלמה מולה: אפשר ללכת הביתה.
אורית זוארץ: אפשר ללכת הביתה.
אורית זוארץ: זה בזבוז של זמן שלנו.
אורית זוארץ: אתם מבזים את הזמן שלנו, סליחה.
חנה סלוצקי: רק רגע, אני מתנצלת שאני אומרת את זה, אבל כשאני קראתי את הנושא שהולכים לדון בו היום כאן, הנושא לא היה מרכזי הסיוע.
חנה סלוצקי: כי אם הנושא היה כתוב מרכזי הסיוע, אני הייתי באה לאחראים הממונים והייתי אומרת להם: לא אני.
חנה סלוצקי: היה כתוב על הטיפול שמערכות הרווחה נותנים לקטינים - - -
אילן גילאון: נניח שהנושא הוא לא מרכזי הסיוע, למה אתם לא מעבירים את הכסף למרכזי הסיוע?
חנה סלוצקי: אין לי תשובה טובה להגיד לך.
חנה סלוצקי: אני אחזור למשרד - - -
אילן גילאון: אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת, להיות חבר כנסת זה להיות דביל.
אילן גילאון: את יודעת למה?
אילן גילאון: כי אני כבר משתתף בדיון הזה בפעם אני לא יודע כמה, ואותה בעיה קורית, אתם בכלל מצפצפים, ולא מתייחסים.
אילן גילאון: ועכשיו את גם באה לפה, שאני לא יכול להגיד לך כלום, כי את גם לא אחראית.
אילן גילאון: אני חושב שזו חוצפה, שחבל על הזמן של כולנו.
ציפי חוטובלי: לא חבל על הזמן, כי אני חושבת שגם - - -
אילן גילאון: איזה מן דבר זה?
אילן גילאון: הרי תראי, גברתי היושבת-ראש, בפועל, האנשים האלה שמנהלים את המרכזים היו צריכים להיות רפרנטים שלכם, שאתם משלמים להם, לא תומכים בהם, כמו כל מקור אחר שמחזיק מוסד.
אילן גילאון: הייתי רוצה לראות שאם איזה קבלן מאן דהו באיזה בנדל"ן, שמנהל גם איזה בית מחסה למפגרים או אחרים, אם אתם לא משלמים לו, מה היה קורה.
אילן גילאון: ואילו פה, אתם מרשים לעצמכם, למה?
אילן גילאון: כי מישהו יש לו רצון טוב לעשות את העבודה במקומכם.
אילן גילאון: זאת חוצפה, זו עזות מצח, והכי חמור, זה עלבון לכל מי שיושב כאן.
אילן גילאון: אנחנו דנים פה - - סליחה, לדבר כל פעם על כמה זה חמור – אני לא רוצה לדבר לא על החמרת הענישה, לא על ייחודיות של עבירות.
אילן גילאון: כל העבירות ייחודיות.
אילן גילאון: אני רוצה לדבר על טיפול ייחודי בבעיה, ואנחנו חוזרים על זה אני לא יודע בפעם הכמה.
אילן גילאון: כל פעם להתכנס ולהגיד כמה שזה חמור.
ציפי חוטובלי: אני רק רוצה להבהיר משהו.
ציפי חוטובלי: אי-אפשר לדבר על מענה של משרד הרווחה לנפגעות בלי לדבר על מרכזי הסיוע.
ציפי חוטובלי: זה מגוחך להגיד זה לא היה הנושא.
ציפי חוטובלי: ברור שזה הנושא.
ציפי חוטובלי: סליחה, הם הגורמים שנותנים את הסיוע המיידי, הראשוני, וגם אחרי שהדברים מתרחשים, הם בעצם מלווים יד ביד את הבנות האלה לכל דבר שאתם אמורים לספק.
ציפי חוטובלי: איך אפשר בכלל לבודד את זה מהתהליך?
חנה סלוצקי: אני מקבלת את מה שאת אומרת.
חנה סלוצקי: אני אומרת לך שוב, אני מקבלת את זה, הדברים האלה יועברו בדיוק כפי שאתם מציגים.
ציפי חוטובלי: טוב, אבל זה לא מסייע לנו לקדם את הדיון כאן מצד המשרד.
ציפי חוטובלי: רגע, יש כאן סדר של דוברים.
ציפי חוטובלי: אמרנו, חברת הכנסת זוארץ, אחר כך נאפשר ללינור לדבר.
ציפי חוטובלי: שוב, תמקדו טענות שיש לכם גם כלפי משרדים אחרים.
ציפי חוטובלי: בבקשה, חברת הכנסת זוארץ.
אורית זוארץ: אפשר להתחיל מזה שאין ביטחון אישי בישראל.
אורית זוארץ: והמדינה לא לוקחת אחריות.
אורית זוארץ: ואני חושבת שהדוגמא של ההתייחסות של משרד הרווחה בעצם משקפת בצורה מאוד ברורה את האחריות שהמדינה לוקחת לא רק על הקורבנות, על האזרחים והאזרחיות.
אורית זוארץ: כי כל אחד ואחת מאיתנו קורבן בפוטנציה.
אורית זוארץ: ראינו את זה.
חנה סלוצקי: איך משרד הרווחה יכול לדאוג לביטחון האישי?
אורית זוארץ: איך משרד הרווחה?
אורית זוארץ: בזה שהוא ייקח אחריות ויטפל בקורבנות בראש ובראשונה - -
חנה סלוצקי: את זה אנחנו - - -
אורית זוארץ: - - שהוא יתקצב אותם.
אורית זוארץ: אנחנו מדברים על רצף, על ציר.
אורית זוארץ: ביטחון אישי זה לא רק לתפוס את האנס אחרי שהוא אנס, אלא ביטחון אישי זה ליצור מערכת שלמה של קורבנות שתוכלנה לבוא ולהתלונן.
אורית זוארץ: כי המדינה לוקחת אחריות ומטפלת.
אורית זוארץ: אבל המדינה לא לוקחת אחריות.
אורית זוארץ: ו-30% מהתקציב של מרכזי הסיוע זה לעג לרש.
אורית זוארץ: זה לבזות את כולנו.
אורית זוארץ: וזה חוזר על עצמו פעם אחר פעם.
אורית זוארץ: היינו פה לפני חצי שנה, קיימנו דיון דחוף על הנושא.
אורית זוארץ: הסוגיות האלה עלו, המשרדים התחייבו לפתור את זה.
אורית זוארץ: ושום דבר לא קרה.
אורית זוארץ: ואנחנו חוזרים עוד פעם לאותה נקודת מוצא.
אורית זוארץ: מגיעים לאמצע השנה, עוד מעט סוגרים תקציב, קיץ, חופש, לא עובדים, כן עובדים.
אורית זוארץ: אני יודעת בדיוק איך הדברים מתנהלים, גם במשרד הרווחה, שבספטמבר כבר סוגרים תקציב ולא מעבירים שום דבר, ולא מכניסים פרויקטים או דברים שקורים.
אורית זוארץ: אז אני חושבת שיש כאן התנהלות שהיא לא תקינה בתוך המשרד, לפחות שלכם, ממה ששמעתי.
אורית זוארץ: אני רוצה גם לשמוע את האחרים.
אורית זוארץ: אני רוצה לדעת אם יש פה מישהו מהאוצר.
אורית זוארץ: יש אוצר?
אורית זוארץ: הוזמנו אוצר?
אורית זוארץ: לא הגיעו.
ציפי חוטובלי: הם לא מוזמנים, האוצר.
אורית זוארץ: למה שיטפלו?
אורית זוארץ: הבעיה השנייה היא שכולנו מזדעזעים.
אורית זוארץ: קורה איזה מקרה חמור, מקרה אונס, תקיפה, התעללות – כולם יוצאים עם הצהרות, הודעות לתקשורת, מזדעזעים.
אורית זוארץ: צריך לתקצב, לא להזדעזע.
אורית זוארץ: די, הזדעזענו מספיק.
אורית זוארץ: עכשיו צריך לתקצב ולעשות.
אורית זוארץ: ולהפסיק לדבר – כל הזמן נדבר על זה ונדבר על זה.
אורית זוארץ: מרוב דיבורים אנחנו לא מגיעים לשום מקום.
אורית זוארץ: ממשרד הרווחה למשרד לביטחון פנים.
אורית זוארץ: אנחנו במסגרת ועדת המשנה למאבק בסחר בנשים העלינו יותר מפעם אחת, כשדיברנו על ניצול מיני מסחרי וזנות קטינים, את כל הנושא של האינטרנט.
אורית זוארץ: מה נעשה בנידון?
אורית זוארץ: אנחנו העלינו את זה פעם אחר פעם.
אורית זוארץ: העלינו את זה בפני השר, התחייבו לשנות את זה.
אורית זוארץ: אתמול התבשרנו שיש כאן איזה סמנכ"ל מהולל של חברת הייטק שתקף מאות ילדים באינטרנט, והמשטרה – ואני מצטטת – לא נגיע לכל הילדים שהסמנכ"ל תקף.
אורית זוארץ: תשמעו, עם 12 חוקרים של עבירות באינטרנט, שמתוכם רק שבעה חוקרים שחוקרים הלכה למעשה את העבירות באינטרנט ומתמקדים בפשיעה באינטרנט בכלל – שזו פשיעה כלכלית, שזו הלבנת הון, שאלו עבירות אחרות – לא נעשה שום דבר.
אורית זוארץ: איך אנחנו מפקירים את הזירה הזאת, שהיא הזירה המרכזית לניצול מיני לא רק של קטינים, גם של נשים בהרבה מאוד מקרים.
אורית זוארץ: אני רוצה לשמוע מה אתם עושים בעניין הזה, שנה – יותר משנה, שנתיים – אחרי שאנחנו מעלים את זה במסגרת ועדת המשנה, ויותר מעשור מאז שהעלו את זה לראשונה כאן בכנסת.
אורית זוארץ: איזה שינוי עשיתם בתוך המערך הזה של חקירות באינטרנט?
אורית זוארץ: עכשיו יש לי שני חוקים - -
ציפי חוטובלי: את לא רוצה לשמוע תשובה?
אורית זוארץ: - - שלצערי הרב, הממשלה דחתה.
אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שהכניסה שלנו לקואליציה תשנה קצת את המאזן הזה.
אורית זוארץ: שתי הצעות חוק: אחת היא שפגיעה מינית תוכר כתאונת עבודה.
אורית זוארץ: וזה לנו, עכשיו אנחנו בקואליציה, אנחנו יכולות לנסות לקדם את זה.
אורית זוארץ: הצעת החוק השנייה היא הטרדה מינית - - -
נחמן שי: סוף-סוף מצאתי סיבה טובה למה אנחנו - - -
אורית זוארץ: איך אומרים, זו הסיבה השנייה - - -
נחמן שי: שבועיים אני חושב על העניין הזה.
אורית זוארץ: זו הסיבה השנייה, אחרי חוק טל ושוויון בנטל.
אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שהכניסה שלנו תאפשר לשנות.
אורית זוארץ: הצעת החוק השנייה, יושבת-הראש, הוועדה, היא הטרדה מינית במרחב הציבורי.
אורית זוארץ: היתה פה התנגדות גורפת של כל השרים.
אורית זוארץ: אני רוצה שנעלה את זה שוב.
אורית זוארץ: עכשיו, זה לא רק הנפגעים בתוך התא המשפחתי, הפגיעות המיניות זולגות לתוך המרחב הציבורי.
אורית זוארץ: יש כאן מספר לא מבוטל, אני מניחה שמוקדי הסיוע יכולים לתת נתון על נשים שהותקפו והוטרדו במרחב הציבורי.
ציפי חוטובלי: למה הכוונה?
אורית זוארץ: באוטובוס, על המדרכה, בסופר.
ציפי חוטובלי: אבל אלו עבירות לכל דבר ודבר.
אורית זוארץ: אלו עבירות לכל דבר, אבל אין שום אחריות שהמדינה לוקחת.
אורית זוארץ: למשל, משרד התחבורה לא מוכן לקחת אחריות על מה שקורה באוטובוסים.
אורית זוארץ: היתה פה הצעת חוק מאוד ממוקדת בנושא הזה.
אורית זוארץ: והיתה פה התנגדות גורפת של כל השרים.
אורית זוארץ: אז אולי הגיע הזמן שנזעזע אותם.
אורית זוארץ: מתוך הקואליציה.
אורית זוארץ: הנה, מצאתי דבר אחד טוב.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לחזור אליך.
ציפי חוטובלי: בגלל שבכל זאת, לא הגעת לכאן כדי לקשט את הדיון וכדי שנצעק עליך, אני חושבת שיש כאן בכל זאת - - -
אורית זוארץ: לא לקחת את זה אישית, אבל צריך להעביר את זה הלאה.
חנה סלוצקי: - - - שאני לוקחת את זה אישית, אבל זה מאוד רציני.
ציפי חוטובלי: אחרי האונס בחניון גן העיר בתל-אביב היתה טענה שלא היה טיפול בנאנסת.
ציפי חוטובלי: היתה טענה ציבורית, אני רוצה שתתייחסי אליה, גם אם זה לא נכון.
חנה סלוצקי: את יודעת, באופן אישי, מיד אחרי - - אני רוצה לומר בכלל מה אנחנו נותנים.
חנה סלוצקי: ואני רוצה להתחיל מכל מה שמשרד הרווחה עושה בשנים האחרונות, והרבה מאוד בנושא.
חנה סלוצקי: כי הפגיעה המינית לא מתחילה מנשים.
חנה סלוצקי: הפגיעות המיניות מתחילות בילדים.
חנה סלוצקי: ויש לנו - - -
אורית זוארץ: חשבתי שתגידי בגברים התוקפים.
ציפי חוטובלי: חברת הכנסת זוארץ.
חנה סלוצקי: אני מדברת בכלל.
דניאל בן-סימון: למה אי-אפשר להשלים משפט פה?
דניאל בן-סימון: נו, באמת, אני ממש מבקש, תנו לאישה לדבר.
חנה סלוצקי: משרד הרווחה, בשנים האחרונות, החליט לפתח את כל הנושא של טיפול בילדים, בבנים כמובן, שהותקפו מינית הן בתוך המשפחה, הן מחוץ למשפחה, והן בין ילדים.
חנה סלוצקי: יחד עם ביטוח לאומי וקרן רש"י אנחנו פיתחנו 12 מרכזים לטיפול ברחבי הארץ, כאשר המטרה היא להגיע עד 20 מרכזים כאלה.
חנה סלוצקי: חילקנו פריסה ארצית בכל הארץ, ובהתאמה למגוון אוכלוסיות ולצרכים המיוחדים של כל אוכלוסייה ואוכלוסייה, כאשר עלות של כל מרכז כזה היא מיליון ש"ח לשנה.
חנה סלוצקי: יש שם אנשי טיפול, אנשי מקצוע.
חנה סלוצקי: כאשר העיקרון הוא שכל קטין עד גיל 18 – למרכזים האלה זה עד גיל 18 – כל קטין שנפגע זכאי לקבל טיפול ללא שום בדיקת זכאות ובאופן מיידי.
חנה סלוצקי: ויושבת כאן דוקטור חניתה צימרין, והיא אחת ממפעילות המרכזים של המדינה.
חנה סלוצקי: במרכזים האלה שותפים יחד – זו עבודה בין-משרדית בראשותו של המשנה למנכ"ל משרד הרווחה – ועדה בין-משרדית, החינוך, הבריאות והרווחה כמובן, לגבי הנושא.
חנה סלוצקי: הנושא הזה הוא לא רק הטיפול, אלא גם מניעה.
חנה סלוצקי: כלומר, אנחנו לא מדברים כאן בכלל על הנושא של מניעה, ואני חושבת שאחד הגורמים המהותיים שאנחנו חייבים לתת את הדעת היום – גם לגבי נשים וגם לגבי ילדים – זה המניעה.
חנה סלוצקי: מה המשמעות של אחריות המשפחה - -
ציפי חוטובלי: מה אתם עושים כדי למנוע?
חנה סלוצקי: - - מה המשמעות של המניעה.
חנה סלוצקי: אחת המטרות של המרכזים האלה, היא גם לפתח את כל התחום של המניעה בקהילה עליה הוא אחראי.
ציפי חוטובלי: תני לי דוגמא לפעולה למניעה.
רחל אדטו: אני לא מבינה מה זה מניעה.
רחל אדטו: גם אני לא הבנתי.
אורית זוארץ: וגם פריסה של המרכזים, אם אפשר.
ציפי חוטובלי: עד כמה שאני יודעת, מניעה זה אחריות של המשרד לביטחון פנים.
חנה סלוצקי: יש לי רשימה מאוד מסודרת.
אורית זוארץ: קיבלנו חומר?
מרים שלר: לא, אבל גם חינוך - - -
אורית זוארץ: - - - אחריות של כולם.
ציפי חוטובלי: אבל היא לא משרד החינוך, היא משרד הרווחה.
רחל אדטו: את יכולה רק להגדיר מה מבחינת
רחל אדטו: כם אתם רואים כמניעה?
רחל אדטו: כי אתם מדברים מצד אחד על אלה שכבר הותקפו, ולכן השאלה שלי היא לגבי מה זה מניעה.
חנה סלוצקי: לא, אני אומרת שרוב העבודה במרכזים האלה, 3,000 שעות טיפול, יש לכל מרכז לשנה לטפל בילדים, בילדות, במשפחה, בכל המערכת המשפחתית שבה נעשתה פגיעה מינית.
ציפי חוטובלי: אבל את מדברת על מצב של פגיעה מינית בתוך המשפחה.
ציפי חוטובלי: 90% - - -
חנה סלוצקי: לא רק בתוך המשפחה.
חנה סלוצקי: אני מדברת על המגוון, עד גיל 18.
חנה סלוצקי: אני מדברת על קטינים עד גיל 18.
חנה סלוצקי: על כל המגוון – אם זה בין ילדים, אם זה בתוך המשפחה, אם זה על-ידי זר.
חנה סלוצקי: זה לא חשוב, ילד שנפגע הוא ילד שנפגע.
חנה סלוצקי: הטיפול הוא המוקד המרכזי של המרכזי.
חנה סלוצקי: יחד עם זאת, אנחנו הקמנו ועדות יישוביות בכל המקומות שישנם מרכזים עם שותפים בין משרדיים כדי לפתח את הנושא המניעתי.
חנה סלוצקי: גם בנושא של החינוך – אני רואה שאין כאן ממערכת החינוך אף אחד – אבל אנחנו יחד עם שפ"י ושפ"ח, כל המערכות, הפסיכולוגים של בתי הספר ומערכות החינוך.
חנה סלוצקי: אנחנו עושים ימי עיון בקהילה.
חנה סלוצקי: אנחנו עושים ימי הסברה.
חנה סלוצקי: אנחנו מגיעים לכל המסגרות שבהן נמצאים ילדים כדי לפתח את כל הנושא של המודעות ושל ההבנה, גם איך להתגונן ואיך להגן על עצמם.
ציפי חוטובלי: מאחר וכולנו מבינים שמניעה והסברה זה חשוב, אבל לצערנו הרב, יש מקרים, אני כן רוצה לדעת מה המענה, הרי זה היה הנושא המרכזי של הדיון.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין - - -
מיכל רוזין: אנחנו מתייחסות כרגע לקטינים - - -
אורית זוארץ: לקטינים, מה קורה עם בגירות?
חנה סלוצקי: אבל רגע, תנו - - -
ציפי חוטובלי: - - - רגע, תכבדו.
ציפי חוטובלי: סליחה - - -
מיכל רוזין: אני מאוד מכבדת, אבל לא סתם שלחו את חנה לדבר על - - -
חנה סלוצקי: לא, אמרתי בתחילת דברי, אני אתייחס גם לנשים, שהגברת ציפי נחשון העבירה לי מה המשרד עושה מעל גיל 18, והתחלתי לגבי קטינים, כי זה לא היה בעבר.
ציפי חוטובלי: אני רוצה רגע שתחזרי למרכזים, כי זה בכל זאת מרכז הכובד, האנרגיה שלכם מושקעת שם.
ציפי חוטובלי: ספרי לנו על המרכזים.
ציפי חוטובלי: ספרי לנו כמה אנשים עוברים דרכם.
חנה סלוצקי: אנחנו במהלך שנה מטפלים ב-4,000 ילדים ובני משפחותיהם.
חנה סלוצקי: ההערכה שעשינו בזמנו יחד עם - - -
ציפי חוטובלי: המרכזים הם לילדים?
ציפי חוטובלי: חשבתי שהמרכזים מיועדים לכלל האוכלוסייה.
מיכל רוזין: לא, רק לילדים.
מיכל רוזין: זה מה שהתערבתי.
חנה סלוצקי: לקטינים.
חנה סלוצקי: רגע, לילדים - - -
ציפי חוטובלי: נראה לי שאין כאן הבנה, את עדיין בפרויקט הקודם שלך.
ציפי חוטובלי: אני מדברת על 12 המרכזים שדיברת עליהם.
חנה סלוצקי: אני מדברת על 12 המרכזים שמיועדים לטפל בקטינים, רק לא מאפשרים להגיד את הדברים בצורה מסודרת.
ציפי חוטובלי: אני חייבת להבין משהו, יש כאן - - -
אילן גילאון: אני יכול להערה?
אילן גילאון: היה מומחה לתולעים.
אילן גילאון: הוא הגיע והיה קהל ענק, ואמר לו המנחה: כולם מחכים להרצאה שלך על הפילים.
אילן גילאון: הוא אמר: אבל אני לא מבין שום דבר בפילים, מה אתם רוצים שאני אעשה?
אילן גילאון: ההוא אמר לו: אתה חייב, כי הקהל מחכה להרצאה שלך על הפילים.
אילן גילאון: הוא אומר: חייב, חייב.
אילן גילאון: עולה למעלה ואומר ככה: הפיל היא חיה גדולה, יש לה 361 תולעים.
אילן גילאון: תולעת מספר אחת.
אילן גילאון: זה לא הנושא, גברתי, אנחנו באנו בגלל נושא אחר לגמרי, באמת.
אילן גילאון: והם עשו לך עוול.
ציפי חוטובלי: בין הפילים לתולעים, אותי זה לא מצחיק.
חנה סלוצקי: מה זה לנושא אחר?
חנה סלוצקי: אני לא מבינה לגבי נושא אחר.
אילן גילאון: כי אנחנו באים לדבר על הדברים הדחופים ביותר שלא קורים, כמו הדברים - - -
חנה סלוצקי: מה זאת אומרת?
חנה סלוצקי: הילדה שנאנסה בחניון ונתנו לה טיפול – זה לא היה דחוף?
אילן גילאון: לא, שנייה - - - את העניין לנושא אחר.
אילן גילאון: אנחנו לא מדברים כרגע על - - -
ציפי חוטובלי: אני אכוון אותך.
ציפי חוטובלי: לפחות בדף המידע שהובא בפנינו, יש שישה מרכזים.
ציפי חוטובלי: אני אגיד לך בדיוק איפה: בתל-אביב, בראשון, בבאר-שבע, בירושלים, בחיפה ובנצרת.
ציפי חוטובלי: אלה המרכזים שאמורים לתת את המענה הרוחבי.
אורית זוארץ: כמה מרכזים יש לבגירות?
רחל אדטו: לא, אלה שישה מרכזים לטיפול המידי.
דליה איציק: לא, זה לא - - -
אורית זוארץ: חברים, בואו תעשו לנו סדר.
חנה סלוצקי: אז תנו לי.
חנה סלוצקי: תנו לי בבקשה.
חנה סלוצקי: אם את אומרת שסיימנו לגבי הקטינים, ואתם לא רוצים לשמוע, זה בסדר - - -
אורית זוארץ: 12 מרכזים לטיפול בקטינים ברחבי הארץ, את אומרת.
חנה סלוצקי: כאשר אנחנו צריכים להשלים עד 20 מרכזים בכל רחבי הארץ.
אורית זוארץ: והם נותנים מענה במגזר היהודי והערבי?
חנה סלוצקי: ערבי וחרדי.
חנה סלוצקי: כל ילד שנפגע מופנה - - -
אורית זוארץ: דוברים בשפות – אמהרית, רוסית, ערבית?
חנה סלוצקי: חלקם.
חנה סלוצקי: יש לנו מחסור, יש לנו עכשיו שני קורסים שאנחנו מכשירים מהאוכלוסייה החרדית, כי אין הרבה מטפלים.
חנה סלוצקי: אנחנו עושים את זה יחד עם "מכון חרוב".
אורית זוארץ: רוסית, אמהרית?
חנה סלוצקי: כן, אנחנו משתדלים שיהיו - -
אורית זוארץ: ערבית?
חנה סלוצקי: - - מכל המגוון של הצרכים.
חנה סלוצקי: אין לנו הרבה, אבל אני אומרת שוב - - -
אורית זוארץ: איפה יש מרכז שמטפל בקורבנות תקיפה מינית בערבית, למשל?
חניתה צימרין: אצלנו.
אורית זוארץ: איפה זה אצלנו?
חניתה צימרין: אל"י – האגודה להגנת הילד.
אורית זוארץ: איפה זה?
אורית זוארץ: בישראל.
ציפי חוטובלי: אני חייבת להגיד משהו - - -
חנה סלוצקי: תני לי לעבור הלאה.
ציפי חוטובלי: את לא יכולה לבוא - - -
חנה סלוצקי: אני ממשיכה.
חנה סלוצקי: לדבריה של הגברת ציפי נחשון, מה שיש – מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
חנה סלוצקי: פועלים חמישה מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית החל מגיל 18 ועד בכלל.
חנה סלוצקי: המרכזים פועלים בחמש רשויות מקומיות, והם נותנים מענה אזורי ל-120 מטופלות במקביל.
חנה סלוצקי: הטיפול ניתן על-ידי עו"סים מומחים לטיפול בפגיעות מיניות.
חנה סלוצקי: המימון המלא ניתן על-ידי משרד הרווחה בהיקף של 6.4 מיליון ש"ח לשנה.
חנה סלוצקי: בנוסף, ישנו מרכז טיפולי נוסף המופעל על-ידי משרד הבריאות, הוא פועל בתוך בית החולים "איכילוב".
חנה סלוצקי: במסגרת חלק מן המרכזים פועלים גם מרכזי יום לצעירות ונשים הזקוקות למענה אינטנסיבי יותר.
חנה סלוצקי: ישנן גם קבוצות תעסוקה ייחודיות לנפגעות תקיפה מינית, וקיימת דירת מעבר אחת לצעירות נפגעות תקיפה מינית.
מיכל רוזין: עכשיו, תבינו את הפרופורציות בין 40,000 שפונות אלינו בשנה, למספרים המועטים – סליחה, זה לא מולך, חנה - -
חנה סלוצקי: לא, זה בסדר, חשוב שתעלו את כל הדברים, אני לא לוקחת את זה אישית, אני צריכה להעביר למשרד.
מיכל רוזין: - - אני רק עוצרת אותך כי במסמך שלנו - - -
ציפי חוטובלי: אבל מיכל, בואי נהיה הוגנות - - -
מיכל רוזין: לא, אני הוגנת - - -
ציפי חוטובלי: 40,000 שעוברות דרככם – לפעמים זה בפנייה טלפונית, לא תמיד זה עובר את כל - - -
מיכל רוזין: אנחנו מדברות על - - -
אורית זוארץ: זה מענה.
חנה סלוצקי: אתם גם מדברים על קטינות, לא רק על נשים מגיל 18, ב-40,000.
אורית זוארץ: מיכל, בואו נסיים להקשיב, ואז נשמע גם את ההערות שלך.
מיכל רוזין: לא, אני רק רוצה להעיר - - -
חנה סלוצקי: תני לי רק לסיים.
חנה סלוצקי: מרכזי סיוע – מדובר כאן על חמישה מיליון שהמשרד נותן כל שנה.
חנה סלוצקי: אין לי כאן התייחסות להערה שלכם.
חנה סלוצקי: אני בהחלט - - -
חנה סלוצקי: לגבי הנושא של המימון ושל המעצר.
חנה סלוצקי: מדובר כאן על 11 מרכזי סיוע.
חנה סלוצקי: עשרה פועלים באמצעות עמותות.
חנה סלוצקי: אחד פועל בעיריית אילת, על-ידי העירייה, וכל מה שנאמר כאן.
חנה סלוצקי: ובנוסף לזה יש בתים חמים לנערות בסיכון – 150 בתים חמים שמופעלים ברשויות המקומיות ובהם מתקיימות סדנאות - - -
ציפי חוטובלי: זה גם לא רלוונטי, עם כל הכבוד, נערות בסיכון זה לא הנושא.
מרים שלר: במיוחד שלחלק מהן אין בכלל מענה.
חנה סלוצקי: אני נותנת לך תמונה על כל מה שהמשרד - - -
ציפי חוטובלי: נשים נאנסות ומותקפות בין אם הן בסיכון ובין אם הן לא בסיכון.
חנה סלוצקי: אני מדברת על כל האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה לגבי הנושא של הפגיעה המינית.
חנה סלוצקי: ויש יותר, אבל זה מה שאני נותנת לכם, שנמסר לי לגבי נשים.
חנה סלוצקי: לבי ילדים, אני יכולה להרחיב.
חנה סלוצקי: לגבי נשים, זה מה שנמסר לי ואני מוסרת לכם.
רחל אדטו: דרך אגב, גברים, אתם יודעים?
מיכל רוזין: אם אפשר, שמרית פרנקל, רכזת הסיוע של מרכז סיוע ירושלים הכינה את נייר העמדה הזה.
מיכל רוזין: היא חקרה במשך חודשים – כולל בתקשורת ישירה עם משרד הרווחה – את כל המענים שיש למשרד הרווחה, ואיפה החוסרים.
מיכל רוזין: ואם אפשר לתת לה לציין את הדברים האלה בצורה קצרה, לעבור אחד-אחד ולהראות.
מיכל רוזין: פשוט, כן יש דברים, אנחנו לא אומרות שלא, אנחנו בהחלט גם מברכות על הקמת המרכזים הטיפוליים ועל הוועדות שקמו.
מיכל רוזין: לצערנו, התקציבים מקוצצים, ולצערנו, מאז העניינים תקועים, אין שום התקדמות, אין שום פתיחה של מרכזים נוספים ושירותים נוספים.
מיכל רוזין: ואם אפשר, אז שמרית באמת תעבור על החסרים הקיימים.
ציפי חוטובלי: כן, בבקשה, דברי אל המיקרופון.
אורית זוארץ: היא סיימה, משרד הרווחה?
ציפי חוטובלי: גם ככה אין לה מה להגיד.
שמרית פרנקל: שלום, אני גם באמת אשמח אחר כך אם לינור תשלים אותי ותספר על זה מחוויות מאוד אישיות, כי אני חושבת שזה חשוב.
שמרית פרנקל: אני מרכזת את הסיוע בקו החם במרכז סיוע ירושלים כבר ארבע שנים וחצי, ואני יכולה להגיד שאני מאוד מסכימה – זה לא קשור לנשים בסיכון, במובן הזה שכל אישה, לצערנו, בתחום של פגיעה מינית היא בסיכון.
שמרית פרנקל: ויש גם לא מעט גברים, שלצערנו, נפגעים.
שמרית פרנקל: אני נתקלת מידי יום כמעט במצבים שאין לי מענה לתת לנשים, כי המענה הוא לא בתוך מרכז הסיוע, הוא צריך להיות בקרב שירותים.
שמרית פרנקל: יש המון נשים שמחכות לטיפול.
שמרית פרנקל: היום בירושלים יש את מרכז "תמר", שיש שם עובדות מאוד מסורות, אבל כורעות תחת עומס.
שמרית פרנקל: ירושלים היא עיר מאוד גדולה, ומרכז "תמר" משרת גם את בית-שמש, ואת מעלה אדומים, ואת גוש עציון, ואת קריית ארבע, ואת כל האזור.
שמרית פרנקל: והן פשוט קורסות תחת העומס.
ציפי חוטובלי: רק תסבירי לי, מתקשרת אישה - - -
מרים שלר: המתנה זה שנתיים.
שמרית פרנקל: מתקשרת אישה, היא אומרת: שלום, אני בת 24.
שמרית פרנקל: עכשיו אני מוכנה להתמודד עם זה שעברתי פגיעה בתוך המשפחה מאוד ארוכה.
שמרית פרנקל: ואין לה כסף, כי חלק מההשלכות של הפגיעה – וזה גם נאמר פה – זה שכשילדה עוברת פגיעה מינית ממושכת בילדות היא לא מסוגלת להתרכז כמו שצריך.
שמרית פרנקל: מאוד קשה לה הרבה פעמים אחר כך להתפרנס ולפרנס את עצמה בכבוד, כי יש השלכות מאוד קשות של הפגיעה.
שמרית פרנקל: השלכות של בעיות ריכוז, והשלכות של סימפטומים, והשכלות גופניות מהתעלפות ועד התקפי חרדה, שלא מאפשרות להרבה נשים - - -
ציפי חוטובלי: אז את כבר מדברת על הטיפול הנפשי.
שמרית פרנקל: ואז היא לא יכולה לממן טיפול פרטי בשוק, שהוא מאוד יקר - -
שמרית פרנקל: - - והיא צריכה עכשיו - - היא בעוררות מאוד גדולה ובמוצפות רגשית מאוד גדולה, אומרים לה תחכי שנה כי אין, כי פשוט אין מקום אחר.
שמרית פרנקל: היא יכולה ללכת למענים כלליים, אבל סביר להניח שהיא תקבל שם טיפול שיש סיכוי שיהיה לה לא מתאים, ונשים יוצאות מצולקות מטיפולים.
שמרית פרנקל: כי המטפלות שלהן – לא בגלל שהן עושות משהו רע, הן פשוט לא מבינות בזה מספיק.
שמרית פרנקל: אישה כזאת, שנמצאת במצב כזה, היא צריכה המון סיוע.
שמרית פרנקל: היא צריכה סיוע טיפולי.
שמרית פרנקל: זה לא מספיק טיפול של שעה בשבוע.
שמרית פרנקל: אין כמעט מרכזי יום, יש מרכז יום בחיפה ויש מרכז יום בתל-אביב.
שמרית פרנקל: אין מרכזי יום.
שמרית פרנקל: אין משהו אינטנסיבי.
שמרית פרנקל: ליווי תרופתי הרבה פעמים – זה גם עוד משהו.
שמרית פרנקל: שוב, איזשהו מקום לגור – הרבה פעמים לנשים האלה אין איפה לגור.
ציפי חוטובלי: מה אתן עושות במצבים האלה?
שמרית פרנקל: עכשיו אין - - -
ציפי חוטובלי: רגע, מה אתן עושות במצבים - - -
שמרית פרנקל: - - לחסות הנוער יש עוד מסגרות, נגיד עד גיל 24.
שמרית פרנקל: אבל אישה בת 30, שפתאום הדבר הזה עלה, והיא מפסיקה לתפקד, ויש ירידה מאוד חריגה בתפקוד – אין לה מענה.
אליזבטה ניקולאיצ'וק: המתנדבות שלנו מלוות בין זה ובין זה, אבל זה לא תחליף לטיפול מקצועי.
אורית זוארץ: את יכולה להגיד – הן לפעמים לוקחות הביתה.
אורית זוארץ: אני שמעתי על נשים מהמוקדים שלוקחות הביתה במצבי חירום.
אורית זוארץ: אין ברירה, אין לה איפה לישון.
ציפי חוטובלי: אנחנו לא באמת מעודדות אותה.
אורית זוארץ: אנחנו לא מעודדות אותה, אבל לפעמים אין ברירה.
שמרית פרנקל: הבנות במרכז הסיוע לא צריכות להימצא במצבים כאלה.
אורית זוארץ: אין ברירה, היא צריכה לישון איפשהו.
שמרית פרנקל: זה מאוד קשה, כשנשים מגיעות, ומה שאני יכולה להגיד להן זה תנסו אולי להגיע למסגרות של בריאות הנפש.