GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה אלדד: הדברים הכי טובים שכתבתי בחיים זה רצפטים לחולים.
גלילה רון-פדר: תראה, אני נמצאת עכשיו יום יום בשבוע הספר והיכולת של ילד מבית פחות ממומצע, לצאת מהדוכן עם שלושה ספרים במאה, אין לזה תחליף.
גלילה רון-פדר: אין לזה תחליף.
גלילה רון-פדר: עכשיו, זה לא זילות הספר.
גלילה רון-פדר: אני לא רואה את זה כך.
גלילה רון-פדר: אגב, מי שהכי מפסיד מזה זה הסופרים, ומי שהכי מפסיד מזה זה הסופרים שמוכרים טוב, אני ברוך השם ביניהם ואני מפסידה מזה המון.
גלילה רון-פדר: אבל אני לא יכולה להגיד שכשאנחנו מדברים כל כך הרבה על עידוד קריאה ועושים מהלך שהוא הכי מעודד קריאה שאני יכולה להעלות בדעתי, אני באופן אישי לא יכולה להיות נגד זה.
גלילה רון-פדר: אם רוצים לצ'פר כמו שאומרים את הסופרים, יש דרכים אחרות לעשות את זה, בלי ועדות אגב, יש רעיונות אחרים.
ציפי חוטובלי: מה היית מציעה?
גלילה רון-פדר: אני לא יודעת.
גלילה רון-פדר: פעם אמרו לסופרים נגיד אין הוצאות מוכרות, אז שמס הכנסה יכיר להם כאחוז מסוים מזה כהוצאה מוכרת, למרות שמה סופר צריך?
גלילה רון-פדר: רק את הראש הוא צריך.
גלילה רון-פדר: היום אפילו דפים הוא לא צריך, אז הוא צריך את המחשב.
גלילה רון-פדר: צייר צריך צבעים, צריך נייר, צריך המון דברים.
גלילה רון-פדר: סטודיו וזה.
גלילה רון-פדר: אבל סופר מה הוא צריך?
גלילה רון-פדר: אז יש דרכים אחרות.
גלילה רון-פדר: אני לא יודעת, זה נראה לי קצת מוזר שבתקופה שבה אנחנו מדברים על צדק חברתי, העם דורש צדק חברתי, ורוצים להוזיל את הקוטג', אז זה לא זילות הקוטג' אם מוזילים את הקוטג', ואני חושבת שזה לא זילות הספר, אם אפשר לרכוש את הספר.
גלילה רון-פדר: אגב, יש הרבה ילדים שאין להם נגישות לספרייה והם לא באים מתרבות של ספרייה ולכן הם לא ילכו לספרייה, ואני רואה את הילדים האלה והיום, כשהם מחזיקים שלושה ספרים והם באים הביתה, אז הם קוראים את שלושת הספרים האלה ואחר כך ממשיכים.
ציפי חוטובלי: אז מה שאת אומרת לנו שחוק הסופרים פוגע בקריאה.
גלילה רון-פדר: תראי, חוק הסופרים שהוא מדבר על ספרים שיצאו חדשים, אז אני לא יודעת.
גלילה רון-פדר: אבל אני גם לא רוצה להגיד במה הוא פוגע, אני רוצה להגיד מה הוא מעודד.
גלילה רון-פדר: חד משמעית הוא מעודד, אני עומדת בשבוע הספר ואגב, בשבוע הספר המחירים יותר יקרים מאשר ברשתות.
גלילה רון-פדר: אני עומדת שם ואני רואה שילד לא יוצא עם ספר אחד, הוא יוצא עם יותר כי הוא קורא אותם.
רינת הופר: אני חושבת שגם אם אני לא אוהבת לראות ארבעה ספרים במאה, נראה לי שהחוק הזה הוא לא הדרך הראשונה לייסד את זה.
רינת הופר: קשה לי תמיד גם עם כל ההסתכלות הזאת על הסופרים שלנו, על כל העמדה הפטרונית הזאת.
רינת הופר: סך הכל זה כן שוק חופשי וכל סופר עומד לעצמו וכל אחד עושה את השיקולים שלו ולסופרים יש גם יחסים ארוכי טווח עם ההוצאות שלהם ויש להם יכולת לעבור בין הוצאה וכן יש להם איזו שהיא עמדת מיקוח.
רינת הופר: שוב פעם, יש קשרי אמון ואם אני נגיד לא רוצה שספר יהיה במבצע אני יכולה להשפיע על זה.
רינת הופר: זאת אומרת ההתייחסות הפטרונית הזאת אל סופר כאל מישהו שלא יודע לעשות מתמטיקה, היא קצת מצחיקה.
רינת הופר: גם יש בזה איזו שהיא היתממות.
רינת הופר: זאת אומרת, נגיד מדפיסים היום מהדורות של ספרים, 2,000 ספרים.
רינת הופר: גם אם עבדתי על ספר שנה נגיד וסופר עבד על ספר שנה והספר יצא לאור ובאותו יום יקנו את ה-2,000 עותקים, דבר שלא יקרה.
רינת הופר: ממש יעמדו בחנות ויחטפו.
רינת הופר: אז זה אומר שחצי שנה אחרי הוא יקבל על זה או 2,000 שקלים או תכפילי את זה ב-3, 6,0000 שקלים, על עבודה של שנה.
רינת הופר: בכל מקרה הוא יוכל לקנות מזה פיצה.
רינת הופר: זאת אומרת זה לא משהו שכאילו, אז יש כאן איזה משהו במתמטיקה שיש רווחים שגם אם אתה מכפיל אותם פי חמישה, לא בגלל זה אנשים כותבים כנראה.
רינת הופר: אלה שמצליחים לפרוץ את המחסום הזה, אני חושבת שאני ביניהן וחלק מהסופרות שפה הן ביניהן, אז יש להן כן איזו שהיא עמדה של קשר ארוך, של אמון, של מיקוח, של יכולת לנהל חוזה אישי, שזה כבר משהו אחר.
רינת הופר: ויכול להיות שחלק מהדברים שאני עושה תומכים אולי בסופרים צעירים, כמו שאני הייתי צעירה אז תמכו בי ואולי הוציאו ספר שלי במחיר שהיה במחיר הפסד וכן הוציאו אותו לאור.
רינת הופר: זאת אומרת נגיד ספר שהוא יקר וכן הוציאו אותו ואולי רווחים של סופר אחר מימנו אותו.
רינת הופר: יש כאן איזה שהוא שוק.
רינת הופר: הייתי רוצה לראות שספרים לא נמכרים ב-25 שקלים, אבל גם לא הייתי רוצה לראות ספר ילדים נמכר ב-80 שקלים.
ציפי חוטובלי: שזה מה שקורה בדרך כלל.
רינת הופר: אין לזה סיבה.
רינת הופר: מחירי הדפוס ירדו, המון מחירים.
רינת הופר: אין סיבה שזה יקרה.
רינת הופר: למשל זה היה נחמד אם המבצעים לא היו בהכרח 4 במאה, אלא פר ספר אולי.
רינת הופר: או למשל שתהיה יותר אחידות של המחירים, אבל בטח לא בצורה של חוק, כי החוק תוקע את כולם ולא נותן אפשרות - - -
ציפי חוטובלי: ולמה לא הרמתם קול צעקה בעצם?
ציפי חוטובלי: הכנסת עושה מהלך פטרוני שהוא ממש מפריע לכם בעצם.
רינת הופר: אבל אני רואה שאחוז גדול, זאת אומרת המון סופרים כן בעד החוק, אז אני - - -
אורלי לוי אבקסיס: אבל אלה בעיקר סופרים שמוכרים בכל מקרה.
אורלי לוי אבקסיס: בוא נדבר על עמוס עוז ועל אחרים - - -
ראובן ריבלין: הם לא נמצאים בארבעה במאה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, עמוס עוז כן נמצא בארבעה במאה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לכם, השבוע הלכנו עם הילדים, גם קניתי את בן חברים וקניתי גם ספרים אחרים, זה גם בארבעה במאה.
אורלי לוי אבקסיס: אבל בסופו של דבר וסליחה על ההתפרצות, אני באה מבית שאחד הדברים שלי כילדה נתנו לי את המעוף, אז גלילה אני גם חייבת להגיד על הסיפור של ציון, שהוא בכלל חשף אותי לעניין הזה של אומנה ומה זה אומנה.
גלילה רון-פדר: הוא גם בא מבית שאן.
אורלי לוי אבקסיס: ובא מבית שאן, זה משהו שמאד דיבר אלי.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הנושא הזה של ספרות לפעמים זה הכרטיס כניסה של ילדים לעולמות אחרים, בעיקר כאשר הם מגיעים ממקומות קשים.
אורלי לוי אבקסיס: מה הסיכוי של ילד מבית שאן באותה תקופה להפליג למחוזות אחרים ולדמיין וממש להרגיש כמי שנכנס לתוך הספר, הוא חש את זה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חייב להגיד שיש לי שתי בנות שהן כבר קוראות באופן עצמאי.
אורלי לוי אבקסיס: אחת מהן היא ממש תולעת ספרים.
אורלי לוי אבקסיס: אני גם עושה לה לפני כן מן בדיקה של ספרים שאני מביאה, כי היא כבר קוראת ספרים מאד מתקדמים, אז אני צריכה לקרוא את זה קודם כדי לבדוק שאין שם מסרים או חומר שצריך לעבור איזו שהיא צנזורה, וזה משפיע עליה מאד גם בשפה היומיומית, כמו שהבת שלי הגדולה אומרת עליה שהיא חופרת, כי היא מביאה את הסיפור מסביב.
אורלי לוי אבקסיס: היא רוצה לספר חוויה, אז איך העצים נראו, איך הרוח נשבה, איזה ריחות היו באוויר, כדי להגיד שאכלנו אצל סבתא איזו שהיא ארוחה ובדרך היינו צריכים לנסוע.
אורלי לוי אבקסיס: זה באמת מעשיר את הלשון.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על אותן אוכלוסיות חלשות, שללא המבצעים האלה, וקחו למשל אימהות חד הוריות ואחרות שחיות מהכנסה - בשבילן זו חגיגה.
אורלי לוי אבקסיס: זו חוויה לאמא ולילד שהם הולכים ביום כזה.
אורלי לוי אבקסיס: אני יכולה להגיד לכם, הילדים שלי חוסכים למשל, כדי שהם יבינו מה הערך, זה מכסף שלהם, הם הולכים ובוחרים.
אורלי לוי אבקסיס: והמקום הזה, שהם יושבים בין המון המון ספרים ומתחילים לקרוא את התקצירים ולבחור איזה ספר יכול לעניין אותם ואיזה לא, אני חושבת שיש לה ערך מוסף, וסליחה אם זה בא קצת על חשבון הסופרים, אבל בסופו של דבר סופרים שלא נמצאים, שגם ככה מוכרים, שהשם שלהם מוכר עוד לפני היצירה שלהם, בלי חלילה וחס לזלזל ביצירה שלהם, צריך לזכור שלפעמים זה כרטיס הכניסה של הסופרים לעולם הקוראים.
אורלי לוי אבקסיס: שללא המבצעים האלה הקושי שלהם להגיע למדפים ולקנייה באמת ולציבור הקוראים, הוא יותר קטן.
אורלי לוי אבקסיס: וכמו שאמרת, אני גם חושבת שלסופרים יש מספיק את האינטליגנציה כדי להחליט מה מתאים לי ומה לא מתאים לי ועל מה אני הולך ועל מה אני לא הולך.
אורלי לוי אבקסיס: יש דרכים אחרות, כמו שאנחנו מעודדים מצוינות ונותנים כל מיני מלגות ואחרים, ובסגנון אחר כדי לצ'פר סופרים וסופרים מצטיינים וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: יש אפשרות לעשות את זה, אבל בואו לא נפיל על הדרך את הילדים שמבחינתם - - -
ציפי חוטובלי: אני רוצה לאפשר - - -
גלילה רון-פדר: רגע, אני רוצה להגיד לך שאני כן דיברתי עם שרת התרבות ואמרתי לה שאני עומדת ורואה איך קונים את תום סויר.
גלילה רון-פדר: עכשיו יצאו תרגומים.
גלילה רון-פדר: יש כאלה שאומרים אם כבר שלושה או ארבעה במאה, ניקח את הכי עבים.
גלילה רון-פדר: אז הם לוקחים, כי זה יותר משתלם.
גלילה רון-פדר: אז הם לוקחים קלאסיקות.
ראובן ריבלין: אני מוכר לומר לכן שאני עד היום מתלבט בעניין זה.
ראובן ריבלין: אפילו לפני שהגעתי הנה הייתה לי שיחה עם הוועדה ששוקדת עכשיו על כל הנושאים של הגבלים עסקיים וכל הדברים שצריכים לרסן אותם במשק, מבחינת היכולות להשקעות והיכולות להשתמש בכספי הציבור לצורך מינוף ודברים כאלה או אחרים.
ראובן ריבלין: צריך להבין שהמערכת, כאשר היא מדפיסה ספר, ה-200 ספרים הראשונים הם שעולים את ההוצאה העיקרית.
ראובן ריבלין: לאחר מכן כל ספר הוא רק נייר וכריכה, הוא כבר לא הוצאה.
ראובן ריבלין: הכל נבלע באותם 200 עותקים ראשונים, או 200 או 2,000, אני רק אומר את זה לצורך הצגת העניין.
ראובן ריבלין: אני תמיד, אתה יודע, פעם היו אומרים חתימה של בן גוריון.
ראובן ריבלין: כשאנחנו היינו ילדים אז היינו הולכים על יד הכנסת בבית פרומין, לאסוף חתימות מחברי כנסת שיוצאים.
ראובן ריבלין: אז היינו יודעים שחתימה אחת של בן גוריון זה חמש חתימות של בורג.
ראובן ריבלין: הואיל והילדים נמצאים פה ואני לא רוצה לחנך אותם כבר לדברים שהם מעבר ליכולת אפילו של הילד הכי נפלא לדמיין ולייצר במוחו, אלה הם דברים שהם ילמדו תוך כדי החיים.
ראובן ריבלין: השאלה באמת איפה אנחנו מותחים את הקו בין כמות לאיכות, האם כמות הופכת לאיכות.
ראובן ריבלין: העובדה שילדים מתוודעים לספרים היא חשובה ביותר, אבל לא הייתי אומר – אני אקרא את שלושה כהן ווילד, תמורת מארק טווין אחד.
ראובן ריבלין: לא היה דבר כזה אצלנו.
ראובן ריבלין: או שלושה קרל מאי לעומת חיים נחמן ביאליק אחד.
רינת הופר: השאלה היא למה לבודד דווקא ספרות.
רינת הופר: למה אפשר למכור דיסק של מוסיקה ב-10 שקלים?
ראובן ריבלין: את צודקת במאה אחוז.
ראובן ריבלין: לכן זכויות היוצרים הם גם דברים שצריך להגן עליהם.
ראובן ריבלין: אני עדיין ממש אומר לכם, לא גיבשתי עמדה.
ראובן ריבלין: אני מאד מעריך את שרת התרבות ואני מעריך את ראש הממשלה, אבל בכל זאת, פעמים אתה חושב ויכול להיות שאתה צודק ויכול להיות שאתה גם לא צודק.
ראובן ריבלין: מי שמכן מתפרנסת מהספרות היא לא תוכל להתפרנס מדבר אחר, מלבד היכולת שלה לשווק את יצירתה.
ראובן ריבלין: אני חלילה לא אומר מרכולתה, אבל מבחינת הכסף – זה דבר שבלעדיו אָין.
ראובן ריבלין: זאת אומרת, אם היינו באים ואומרים שאנחנו יוצרים איזה שהן חצרות שבהן מסתופפים אמנים וכותבים את המוסיקה הכי טובה, אבל הם שייכים כל אחד לדוכס אחר וכולנו פטרונים הופכים, זה דבר חמור ביותר אם תהיה צנזורה כזאת או אחרת על היצירות.
ראובן ריבלין: ואני חושב שהדרך היחידה של סופר להתפרסם, או לפרסם, הוא יכול להיות פרופסור גם, לעסוק מלבד ביצירותיו הנפלאות, כפי שהן באות לידי ביטוי פעמים רבות מעל במת הכנסת, ואני ממש נפעם, אני מתפעל.
ראובן ריבלין: אני הכרתי את אבא שלו ואני אומר תשמע, אבא שלו היה.
ראובן ריבלין: אתה יודע, אנחנו ראינו את הסרט של ההורים והבנים כל אחד, סרט שהיה מועמד לאוסקר.
ציפי חוטובלי: איזה סרט?
ציפי חוטובלי: הערת שוליים?
ראובן ריבלין: הערת שוליים, נו בוודאי.
ראובן ריבלין: כל הדברים האלה, ההורים שלנו כשלא יכלו להתפרנס מספרות, אז היו נהיים גם רופאים או פרופסור באוניברסיטה, אתה מבין?
אריה אלדד: פשט הדחק.
ראובן ריבלין: פשט הדחק.
גלילה רון-פדר: אבל קפקא היה פקיד וכתב את מיטב היצירות.
ראובן ריבלין: אין ויכוח, אבל הוא התפרנס כפקיד.
ראובן ריבלין: הוא התפרנס לא טוב, אבל הוא התפרנס כפקיד.
ראובן ריבלין: פה אנחנו מדברים - - -
אריה אלדד: תראי מאיזה דיכאון הוא כותב.
אנסטסיה מיכאלי: דרך אגב, פושקין גם עבד.
ראובן ריבלין: עד שהלך לדו-קרב אז הוא עבד.
ראובן ריבלין: לכן אני אומר, הדברים האלה, אני מזמין אתכם לבוא לדיון הציבורי שיתקיים פה שהוא באמת דיון חשוב ביותר.
ציפי חוטובלי: אני ממש מודה לחבר הכנסת אלדד שהעלה את הסוגיה הזאת, כי חלק מההצדעה שלנו לכן זה לא רק להתמוגג בנוסטלגיה, אלא גם לשאול בעצם איך אנחנו יכולים לקדם את הסופרים העבריים.
ראובן ריבלין: אני חשבתי שרק על זה נדון פה היום.
ראובן ריבלין: לא ידעתי שיבואו ילדי בית ספר, אז אני מודה לך שאתה בכל זאת העלית את זה.
ראובן ריבלין: אני מתנצל שאני מישיבה מרתקת זו צריך להתנתק, אבל מה אפשר לעשות?
אריה אלדד: כמה אני מתנצל.
ציפי חוטובלי: תודה רבה שכיבדתם אותי.
ציפי חוטובלי: לכו לענייני היום שלכם.
ציפי חוטובלי: אני ממש שמחה באמת שהנושא הזה עלה.
ציפי חוטובלי: אני אמשיך את הדיון הזה גם לאפשר כמו שאמרתי לבנות לשאול וגם לחברי הכנסת.
ציפי חוטובלי: תודה גם לך, אורלי על ההערה החשובה.
ציפי חוטובלי: את רוצה להעיר את ההערה שלך?
עינת וילף: בהקשר הזה.
ציפי חוטובלי: רק אחרי שעינת תשאל את השאלה שלה, אני באמת אוסיף את השאלה שלנו – מה אפשר לעשות לא בסגנון של חוק הסופרים, כי אני מבינה שזה באמת מפריע לכן כי זה פוגע ברצון שלכן שילדים יקראו את הספרים.
ציפי חוטובלי: מה אפשר לעשות כדי כן לתגמל סופרים.
ציפי חוטובלי: אני מוסיפה הערה נוספת, כולכן סופרות מפורסמות, כבר אפשר להגיד את זה על כולכן.
גלילה רון-פדר: לכן זה לא פוגע בנו.
ציפי חוטובלי: אולי הסופרים הצעירים שזקוקים לסוג מסוים של פריצה תודעתית, אולי בהם זה פוגע אפילו יותר.
עינת וילף: תודה רבה ותודה לכן.
עינת וילף: כיוון שהחוק אמור להגיע לוועדת החינוך והתרבות והחל ממחר אני גם יושבת ראש הוועדה, אז אני גם אשמח לשמוע אתכן, כי אגב ביום חמישי בערב בתשע בערב אנחנו עושים ישיבה חגיגית של הוועדה בשבוע הספר, בנושא הזה, בהשתתפות סופרים בכיכר רבין.
עינת וילף: אני חושבת שהדבר שהחוק הזה כן מביא זה שיש התעניינות גם ציבורית וגם של הכנסת, ב-איך להגן על הספרות העברית.
עינת וילף: ואני חושבת שצריך להבדיל בין ההגדרה שאנחנו רוצים להגן על ספרות עברית ועל יצירה עברית מתחדשת ועל סופרים צעירים; ואנחנו רוצים להגן לא על הוצאות ספרים כארגון עסקי, אבל על נקרא לזה יצירה עברית שקיימת בתוך הוצאות הספרים, וצריך להבטיח שהיא תמשיך להתפרסם ככל הניתן.
עינת וילף: ובמקביל, ערכים של נגישות הספרים לכולם ושכמה שיותר - - -
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא, אם באמת אנחנו נוריד את הרשימה של הסופרים הישראלים מהארבעה במאה, בסופו של דבר מי שיתפוס, הרי ואקום לא יהיה, הרי מי שייכנס לשם אנחנו נעודד ספרות זרה.
אורלי לוי אבקסיס: כי בסופו של דבר אם יש תחרות למשל בין צומת ספרים, סטימצקי ואחרים, אז ימצאו איך למשוך את הקוראים, רק שאותם קוראים לא יקראו את החוויות של אותם סופרים שמדברים עליהם ומביאים את החוויות המאד מיוחדות שלנו פה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו נעודד ספרות זרה וזה יהיה הפסד לכולנו, אני חושבת.
ציפי חוטובלי: טוב, זה נשמע כאילו כולם כאן בקונצנזוס נגד חוק הספרים.
עינת וילף: לא, אני לא אומרת נגד החוק.
עינת וילף: אני רק אומרת, אנחנו צריכים להבדיל בין המטרות שאנחנו רוצים להשיג והאיזון ביניהן של הנגישות לקריאה וכל הדברים האלה, לבין המנגנון.
עינת וילף: ואני חושבת שאנחנו יצרנו מן חיבור כזה של בין המטרות לבין המנגנון.
ציפי חוטובלי: חיבור קומוניסטי קצת.
עינת וילף: אז ההישג הוא שאנשים מסכימים היום על המטרות ועל הצורך להשיג אותן.
עינת וילף: איך בדיוק יהיה המנגנון, האם להגן שנה על מחיר, האם מלגות, האם שכר מינימום, האם הכרה.
עינת וילף: אני חושבת ששאלת המנגנון צריכה להידון בנפרד מההסכמה על המטרות וצריך פשוט לבדוק את המנגנון, לא ברמה אידיאולוגית אלא האם הוא משרת את המטרות – כן או לא.
ציפי חוטובלי: אני חוזרת שוב בהמשך, כמו שאמרה חברת הכנסת וילף, אנחנו רוצים כולנו לקדם את הסופרות העבריות והמנגנון כאן לא ברור.
ציפי חוטובלי: אולי יש לכן מנגנון אחר להמליץ לכנסת איך לעזור לסופר העברית.
ציפי חוטובלי: או רונית, או רינת, או דתיה או חיה שעוד לא דיברו.
רינת הופר: אני חושבת שקרנות ופרסים.
רינת הופר: אני חושבת שבסך הכל אם מסתכלים על עולם התיאטרון, עולם הקולנוע, אז יחסית לספרות, אני בטוחה גם שכמותית יש פחות כספים שניתנים לקרנות, לתמיכה בסופרים, הוצאה לאור אולי של פרויקטים שהם יוצאי דופן.
רינת הופר: אז אולי בצורה הזאת ולא בצורה של התערבות בשוק שכן חלים עליו והוא כן שוק תוסס וחי ובנוי כן על חוזים אישיים והסכמות.
רינת הופר: וגם באמת תמיד נשאלת השאלה של למה דווקא הספרות נראית כך.
רינת הופר: למה מוסיקאים צריכים למכור דיסק ב-10 שקלים ועל זה אף אחד לא ידבר.
רינת הופר: איפה אתה מעביר את הגבול.
רינת הופר: למה מעצב ישראלי ימכור שמלה ב-40 שקלים, למרות שהוא עבד עליה חודשים ואיפה אתה מגדיר.
רינת הופר: למה דווקא ספרות היא פה ומוסיקה היא פה.
רינת הופר: איפה אתה חותך את הגבול וכיוון שהגבולות הם ערטילאיים קצת, זה כאילו מטיל על הסופרים איזו שהיא עמדת קדושה כזאת, שאני אישית לא מרגישה איתה נוח.
רינת הופר: אז זה גם לא משהו שאתה רוצה לעודד.
ציפי חוטובלי: מבחינת הבנות החמודות.
ציפי חוטובלי: אני בטוחה שהנושא הזה הוא נושא שקצת מוזר לכן, כי אתן לא מכירות אותו.
ציפי חוטובלי: הן באו כדי לשמוע סיפורים ובאו כדי לשמוע סופרות.
ציפי חוטובלי: אז הפכנו את זה לדיון אקטואלי, בצדק.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהנושא הזה הוא מאד חשוב.
ציפי חוטובלי: אני אעשה הפסקה מתודית בכל זאת, כדי שהדור הצעיר כן יוכל להנות מהשאלות.
גלילה רון-פדר: תרשי לי להעיר משהו?
ציפי חוטובלי: כן, ממש הערה קצרה.
גלילה רון-פדר: אני לא חושבת שצריך לעודד את הכתיבה.
גלילה רון-פדר: אנחנו עם הספר לא בגלל שאנחנו קוראים הרבה, אלא בגלל שכל אחד כותב ספר היום.
גלילה רון-פדר: צריך לעודד את הקריאה, אבל לא את הכתיבה.
גלילה רון-פדר: כולם כותבים.
ציפי חוטובלי: אז גלילה, אני בעצם שומעת בדברים שלך שיש זילות של כתיבה.
גלילה רון-פדר: אני לא אומרת זילות.
גלילה רון-פדר: אני אומרת הרבה כותבים וזה יפה מאד שהרבה כותבים.
ציפי חוטובלי: לא, אבל אולי באמת הרמה של הסופרים, שכל אחד חושב שהוא סופר, אולי צריך - - -
גלילה רון-פדר: תשמעי, מה אנחנו יודעים מה זה רמה?
גלילה רון-פדר: כשאני באתי להוציא בפעם הראשונה את כתב היד של הספר "אל עצמי", אז קיבלתי מהוצאה גדולה ומכובדת במדינת ישראל, מכתב שככה לא כותבים ספרים.
גלילה רון-פדר: אז מה אנחנו יודעים מה זה רמה?
גלילה רון-פדר: מי קובע מה זה רמה?
גלילה רון-פדר: מה שהיום רמה נמוכה מחר הוא קלאסיקה.
חיה שנהב: מיץ פטל היה אותו דבר.
ציפי חוטובלי: באמת?
חיה שנהב: אותו דבר.
ציפי חוטובלי: מה אמרו לך על מיץ פטל?
חיה שנהב: העורך קיבל מכתב נזיפה מהמערכת, איך אתה הוצאת את הספר שיכניס את ההוצאה שלנו לגירעונות כאלה.
חיה שנהב: כן, עושים טעויות.
חיה שנהב: ראה ערך הארי פוטר, הרי זה אותו סיפור.
ציפי חוטובלי: אני קודם אאפשר לבנות.
ציפי חוטובלי: רק שתי בנות ישאלו ברצף שאלות ואז אנחנו נחזור לדיון הכללי.
ציפי חוטובלי: השואלת הבאה שתציג את עצמה, גם תספר לנו איזה ספר ילדים היא הכי אוהבת.
גלילה רון-פדר: הרסת אותה.
גלילה רון-פדר: תגידי שהיא לא חייבת.
ציפי חוטובלי: איך קוראים לך?