GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': אבל לעתים מאד קרובות הם גם קיבלו את ברכת החברה, כמו למשל העבדות, כמו שאמרה חברת הכנסת חוטובלי.
שלי יחימוביץ': העבדות הייתה כאן עד לפני 150 שנה, וכולם חשבו שהיא חלק בלתי נפרד מקיומו של המין האנושי, ומהסחר החופשי ומהכלכלה.
שלי יחימוביץ': ועכשיו, כשאנחנו שומעים את הרטוריקה, גם רטוריקה חדשה, כן, שמדברת על זה שבכלל הזונות ייפגעו ומקור פרנסתן יישלל מהן.
שלי יחימוביץ': השיח הזה בדיוק היה גם סביב קץ העבדות.
שלי יחימוביץ': אמרו מה יהיה עם העבדים האלה, איפה הם יעבדו?
שלי יחימוביץ': מסכנים, אנחנו דואגים להם לקורת גג.
שלי יחימוביץ': יש המון רטוריקה מעוותת סביב.
סיגלית זוהר: וחלקם גם לא רצו להשתחרר.
שלי יחימוביץ': אגב, זה נכון.
שלי יחימוביץ': אוכלוסיות מדוכאות לעתים קרובות מפנימות את ערכי הכובש וחיות לאורם.
שלי יחימוביץ': אז לסיום, חברתי, חברת הכנסת זוארץ, אני אומרת לך, אני ממש שמחה בשבילך, בשבילנו ובשביל אזרחי מדינת ישראל.
שלי יחימוביץ': אני שפשפתי את עיני כשוועדת השרים אישרה את החוק הזה.
אורית זוארץ: גם אני.
שלי יחימוביץ': אני אמרתי לא יכול להיות, מישהו כאן השתגע.
שלי יחימוביץ': זה טוב מדי.
שלי יחימוביץ': זה טוב מכדי להיות אמיתי.
שלי יחימוביץ': הרי אנחנו מנהלים את השיח הכוזב והמתעתע הזה על פני שנים, ונתקלים ברטוריקה כל כך אפלה וכל כך משובשת, ובאמת מדובר ברגע נדיר, שוועדת שרים שהיא מורכבת גם מחלק מהשרים שמאד שמרניים בתפיסת עולמם, ומאד ניאו-ליברלים בתפיסת עולמם, ולכן בשבילם סחר חופשי זה בהכל, כולל בגופם של בני אדם.
שלי יחימוביץ': אז לכן העובדה שוועדת השרים תמכה בחוק ---
קריאה: אנחנו עושים להם עוול.
אלי חזן: נכון, עושים פה עוול, זה לא הוגן מה שאת אומרת.
שלי יחימוביץ': כשאני מדברת, אני מדברת בשם עצמי ואני אומרת מה שאני חושבת.
שלי יחימוביץ': כשאחרים ידברו הם מוזמנים לדבר בשם עצמם.
שלי יחימוביץ': תודה רבה ואני אשמח לא לקבל את ההערות האלה.
שלי יחימוביץ': זה היתרון בלהגיע לכנסת.
שלי יחימוביץ': אפשר להגיד מה שחושבים, בגבולות האפשר, ומדובר אכן בממשלה שהיא ממשלה שמרנית, ועל כן זה בגדר נס, העובדה שוועדת השרים אישרה את החוק הזה.
שלי יחימוביץ': ויחד עם זה, יש לפנינו עוד דרך ארוכה, אורית.
שלי יחימוביץ': ויש לי כמה וכמה חוקים שעברו וועדת שרים, אבל חקיקתם לא הושלמה.
שלי יחימוביץ': אנחנו גם לפני בחירות.
שלי יחימוביץ': צריך לעשות הכל, הכל, ואני סומכת עליך שתעשי את זה, כדי שהחוק הזה יטוס במהירות האור ויעבור עוד לפני שיוקדמו הבחירות, ובעיני זה חוק היסטורי שממש מסמן התקדמות מוסרית מאד משמעותית שלנו, ותודה לך.
אורית זוארץ: של מדינת ישראל, כן.
אורית זוארץ: תודה רבה לחברת הכנסת יחימוביץ.
אורית זוארץ: אחת החוזקות שלי זה כדורגל והמשחק הקבוצתי, ואני חושבת שבוועדה זה בא לידי ביטוי.
אורית זוארץ: היה פה משחק קבוצתי, עשינו את זה ביחד.
אורית זוארץ: העבודה עם השרים ולא מול השרים, עשתה את שלה.
אורית זוארץ: עבודת השכנוע, במשך 3 שנים אנחנו יושבת לפתחם, כולנו, וכל אחת מנקודת המבט שלה, כל אחד ואחת אגב.
אורית זוארץ: יש פה הרבה מאד גברים ששותפים לפרויקט הזה ואומרים עד כאן, זכויות אדם וצדק חברתי זה לא רק לילדים שלנו, שיוכלו להתפרנס בכבוד ולקנות דירה, אלא גם בחצר האחורית ובמקומות האפלים שאף אחד לא מתייחס אליהם.
אורית זוארץ: יש לנו כאן, אני פונה לערוץ הכנסת בבקשה למקד את המצלמות רק באזור הזה, בבקשה.
אורית זוארץ: אנחנו הזמנו לכאן נשים שהגיעו מפרויקט אופק נשי.
אורית זוארץ: נמצאת איתן ביאטריס רוזן כץ, שמובילה את הפרויקט בחיפה, ואנחנו נשמח לשמוע בקצרה על המקום שלכן.
אורית זוארץ: אני מבינה שאתן יצאתן ממעגל הזנות רק לאחרונה, לכן חשוב לנו לשמוע קצת מכן.
אורית זוארץ: ביאטריס, את רוצה להתקרב לשולחן אולי?
אורית זוארץ: אז לא לצלם, רק לאזור הזה בבקשה.
ביאטריס רוזן כץ: שלום לכולכם.
ביאטריס רוזן כץ: אני קודם כל מברכת יחד איתכם וחוגגת את היום הגדול הזה, שאף אחד אני חושבת לא האמין שנגיע אליו, ובכל זאת נלחמנו להגיע אליו, עם איזו שהיא אמירה חברתית ברורה שבחברה שלנו לא תהיה זנות.
ביאטריס רוזן כץ: זאת אומרת לא נתפשר על זה, כי זנות זה כמו שאמרתם קודם, זה עבדות, זה סבל, זה טראומה.
ביאטריס רוזן כץ: ולהיות חלק מהרגע הזה, זה רגע של כבוד גדול.
ביאטריס רוזן כץ: היינו פה קודם שלוש, נשארנו שתיים.
ביאטריס רוזן כץ: אחת מהנשים היה לה מאד קשה לשמוע עד עכשיו ולדבר.
ביאטריס רוזן כץ: יעל גם מאד מתרגשת.
ביאטריס רוזן כץ: אז עם הרבה סבלנות, בקצב שלך.
יעל: קודם כל אני מאד מתרגשת לדבר.
אורית זוארץ: אנחנו איתך, יעל.
יעל: קשה לי.
אורית זוארץ: מתי הגעת לאופק נשי?
אורית זוארץ: אני אולי אעזור לך קצת עם שאלות.
יעל: הגעתי לאופק נשי לפני ארבעה חודשים.
אורית זוארץ: איך הגעת לאופק נשי?
יעל: אני מגיעה ממקום ש-, אי אפשר להסביר את ההרגשה הזאת.
יעל: לא ידעתי שיש עולם אחר.
יעל: לא ידעתי שיש עוד עולם.
יעל: אני לא ידעתי מה זה שמש.
יעל: לא הייתי רואה בוקר.
יעל: אף פעם לא האמנתי שאני יודעת לעשות משהו אחר.
יעל: וקשה לצאת מהמעגל הזה.
ביאטריס רוזן כץ: כל הזמן דיברו, מה שאני שומעת בתקשורת המון מדברים על איזה שהוא שוני בין אישה שלכודה בזנות, בעולם של זנות רחוב, לעומת נשים שכביכול בעולם אקסקלוסיבי ואומרים – שם יש בחירה ויש חיים טובים.
ביאטריס רוזן כץ: זאת אומרת, מאיפה את מגיעה?
יעל: אני לא יכולה.
יעל: אני לא יכולה, ביאטריס, קשה לי.
אורית זוארץ: בסדר גמור, ביאטריס.
ביאטריס רוזן כץ: אוקי.
ביאטריס רוזן כץ: אני פשוט רוצה להביא לפה אולי בשיחה קודמת שלנו על איזה שהוא דיבור שעובר בחברה, כאילו יש נשים שהן כן בוחרות ויש סוגים שונים של זנות ויש זנות ששם הכל בסדר, וזנות ששם הכל לא בסדר.
ביאטריס רוזן כץ: והיא רצתה לדבר על עולם דווקא של מועדוני חשפנות, של מה זה השפלה של לעמוד ערומה, לשמוע קולות, לעשות ריקוד אישי.
ביאטריס רוזן כץ: איזו השפלה.
ביאטריס רוזן כץ: איזו תחושה של מחיקה שהיא צריכה לעבור.
ביאטריס רוזן כץ: לא מזמן קראתי איזה שהוא מאמר דווקא בנושא הזה, של מישהי שחזרה על אותן מילים שלה, שבעצם מה שהיא אמרה – הייתי שם וכשהייתי שם לא הרגשתי כמה רע לי.
ביאטריס רוזן כץ: לא ידעתי כמה רע לי, כי הייתי צריכה להיות מנותקת לחלוטין.
ביאטריס רוזן כץ: אבל פתאום הבנתי שאני כל הזמן חושבת על מחשבות אובדניות.
ביאטריס רוזן כץ: שכל הזמן אני חושבת על מוות.
ביאטריס רוזן כץ: אני לא מצליחה לבנות את עצמי.
ביאטריס רוזן כץ: אני במצב פוסט-טראומתי והתחלתי להשתמש בסמים ובאלכוהול, ובאותו רגע האישה אומרת, אם החיים היו יכולים להיות שונים לא הייתי מגיעה לאן שאני הגעתי.
ביאטריס רוזן כץ: ואני חושבת שזה המסר שהיא רצתה להעביר.
אורית זוארץ: ביאטריס, תודה רבה לך על עבודת הקודש שאת עושה יחד עם סלעית ויחד עם משרד הרווחה וכל הארגונים.
אורית זוארץ: וליעל אני רוצה לומר שאני חושבת שאת אישה חזקה ומדהימה, ויש לך אופק מאד מאד גדול שאליו את יכולה להגיע.
אורית זוארץ: האמת שמאד קשה.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור לדוברת הבאה, פרופסור שולמית אלמוג, שאולי תיתן קצת את הפן האקדמי, ותחזיר אותנו ככה לנשימות, כי זה באמת קשה להיות במקום הזה.
אורית זוארץ: זה כל כך טרי, זה כל כך כואב.
שולמית אלמוג: תודה.
שולמית אלמוג: אני אעשה, אני מקווה, בדיוק את מה שחברת הכנסת זוארץ הציעה, וזה סוג של המשגה משפטית אם תרצו, לנזק שעכשיו חשנו כולנו שעלה מהדברים של יעל, הנזק שהיא חוותה.
שולמית אלמוג: אני מסכימה עם חברת הכנסת יחימוביץ, עדיין אי אפשר לברך על המוגמר כי החוק לא עבר, אבל גם לאחר שהחוק יעבור, כפי שאני מקווה שיקרה, אנחנו לא נוכל לברך על המוגמר, כי הטיפול בתופעת הזנות יצריך טיפול עמוק, רב מערכתי, לצד החוק החדש, ואני מקווה שזה יקרה.
שולמית אלמוג: אבל ללא כל ספק, אפשר לברך על צעד משמעותי ביותר בכיוון הנכון.
שולמית אלמוג: בכיוון של חיפוש מענה הולם לנזקי תופעת הזנות.
שולמית אלמוג: אישית, אני חשה את השינוי הזה בתקשורת בראיונות.
שולמית אלמוג: לפני שנים מעטות, לפני שנתיים או שלוש, כשהייתי נשאלת או מנסה להסביר על נזקי הזנות, זה היה נתקל בדרך כלל בהרמת גבות משועשעת משהו.
שולמית אלמוג: היום כשאני מתחילה לדבר על נזקי הזנות, אתמול למשל ברדיו, קוטעים אותי ואומרים לי – כן, כן, ברור שזנות זה מזיק מאד, השאלה היא רק אם החוק הזה יעזור או שחינוך, או שפשוט נתמקד בחינוך ונוותר על החוק הזה.
שולמית אלמוג: כלומר, עברנו דרך ארוכה מאד, ואני חושבת שברגע הזה חשוב מאד בקצרה להזכיר שוב כמה עמוק הנזק וכמה עמוקה החובה וכמה מוחלטת החובה שמוטלת על החברה בהקשר הזה.
שולמית אלמוג: כי החברה היא זו שהבנתה את הזנות כתופעה שגורמת נזקים, והנזקים הם משני סוגים.
שולמית אלמוג: סוג אחד זה הנזקים הסובייקטיביים.
שולמית אלמוג: שמענו עליהם בסרט הקצר שראינו ושמענו עליהם גם פה בכמה הקשרים.
שולמית אלמוג: זה נזקים של כאב נפשי, הנמכת תפיסת העצמי, חשיפה רצופה לאלימות מילולית ופיזית, בעיות גופניות.
שולמית אלמוג: הנזקים האלה ניתנים לאיתור אצל הרוב הגדול של הנשים בזנות, וההופעה והעוצמה שלהן תלויה בנסיבות האישיות ובמבנה האישי האינדיבידואלי של כל אישה.
שולמית אלמוג: בנוסף לנזקים האלה, יש נזק שאני מכנה אותו נזק אובייקטיבי, והוא חלק בלתי נפרד של כל עיסוק של כל אישה בזנות, וזה מחיר של השפלה חברתית.
שולמית אלמוג: נזק שאפשר לכנות אותו – מס הקלון החברתי.
שולמית אלמוג: מה זה מס הקלון החברתי – זה מעין המרה של הזהות האינדיבידואלית הפרטית, בזהות חד ממדית, מבוזה של זונה.
שולמית אלמוג: אישה הופכת לזונה.
שולמית אלמוג: וזה מחיר בלתי הפיך.
שולמית אלמוג: אישה שזה קרה לה, לעולם, כמעט לעולם לא תצליח לנער מעצמה את זהות הזונה ולחזור לזהות הקודמת, זהות שחפה מקלון חברתי, אלא אם כן יעלה בידה להסתיר באופן מושלם זכר לעברה כעוסקת בזנות.
שולמית אלמוג: יחד, הנזקים האלה מהווים פגיעה קשה בכבוד האדם.
שולמית אלמוג: האם לחברה יש תפקיד בהקשר הזה?
שולמית אלמוג: מובן שיש לה תפקיד בהקשר הזה.
שולמית אלמוג: האחריות מוטלת על החברה.
שולמית אלמוג: החברה יודעת להיחלץ לעזרת, להגן על בניה ובנותיה מפני נזקים קלים בהרבה, טריוויאלים לעומת הנזקים הנוראיים שאני מדברת עליהם.
שולמית אלמוג: כדי שזה יקרה, צריך מהפך תפיסתי.
שולמית אלמוג: עכשיו אנחנו חווים את תחילתו של המהפך התפיסתי הזה, בזכות העבודה המופלאה שנעשתה כאן.
שולמית אלמוג: חסם משמעותי שנתקלים פה שוב ושוב, ואני אקדיש לו מילה, זה סוגית הבחירה ששמענו אותה פה.
אורית זוארץ: ממש בקצרה, כי יש צלצול למליאה ויש לנו כאן עוד ארגונים שאנחנו רוצים לשמוע.
שולמית אלמוג: ממש בקצרה.
שולמית אלמוג: בואו נניח שיש בחירה של מספר נשים כאלה או אחרות, שמבחינתן הבחירה היא אוטנטית ואין כשלים שאנחנו יכולים לאתר.
שולמית אלמוג: תדמיינו לעצמכם תרשים פירמידה.
שולמית אלמוג: הבחירה של מרבית הנשים בזנות, 95%, זאת בחירה שמתאפיינת בשורה של כשלים שמעוררים ספקות רציניים בקשר לתוקף שלה.
שולמית אלמוג: גם אם בקודקוד של הפירמידה אנחנו נמצא מיעוט קטן של נשים שהבחירה שלהם קיימת ולא מעוררת קושי, האחוז הקטן הזה לא יכול בשום פנים ואופן להוות פטור מטיפול בבעיית הנזק הקשה של כל 95% הנשים האחרות שנמצאות בבסיס הפירמידה.
שולמית אלמוג: ומשפט אחרון לסיום.
שולמית אלמוג: יש היום כל מיני ספקולציות, השערות, הערכות שונות וסותרות, בקשר לדרך שבה יתפתחו הדברים אחרי שהחוק יתקבל.
שולמית אלמוג: יכול להיות שיקרה כך, יכול להיות שיקרה אחרת.
שולמית אלמוג: דבר אחד הוא וודאי, הוא לא בבחינת ספקולציה – הנזק שקיים היום והחובה שלנו לתת לו מענה.
שולמית אלמוג: היום החברה עושה, אני מקווה, צעד משמעותי ביותר לצורך קידום העמידה בחובה הזאת.
אורית זוארץ: תודה רבה לך, פרופסור שולמית אלמוג.
אורית זוארץ: חבר הכנסת בן ארי, ממש בכמה דקות.
אורית זוארץ: אנחנו רוצים עוד להספיק את מכון ירושלים לצדק ועוד כמה ארגונים.
מיכאל בן-ארי: היו הרבה דיונים הבוקר, אורית, ואני רוצה לומר לך שהרגשתי חובה להיות כאן בדיון הזה.
מיכאל בן-ארי: אני זוכר את השיחה שלי איתך לפני שלוש שנים, כששנינו היינו חברי כנסת טריים ואת העלית את הרעיון הזה ואמרתי לך – אורית, אני איתך בעניין הזה עד הסוף.
מיכאל בן-ארי: כמו אחרים אני התקשיתי להאמין שתגיעי למעמד הזה, למקום הזה, לשעה הזאת ואני חייב להגיד בשנה הראשונה בכנסת התרגשתי, אחר כך כבר לא, אבל פתאום זה חזר לי בחזרה.
מיכאל בן-ארי: אני ממש מרגיש מרוגש, משהו תקוע לי פה בפנים כשאני נמצא ונוכח במשק כנפי ההיסטוריה, שמתרחש כאן, במקום הזה.
מיכאל בן-ארי: השבוע, כמו רבים מחברי הכנסת, קיבלתי מיילים מכל מיני אנשים שאמרו – מה אתם רוצים?
מיכאל בן-ארי: יש לנו צרכים.
מיכאל בן-ארי: תמסדו.
מיכאל בן-ארי: אז כתבתי – אולי נעשה גם מכללה, תואר ראשון, תואר שני, תואר שלישי.
מיכאל בן-ארי: זה קומם אותי, אבל אני חייב לומר משהו.
מיכאל בן-ארי: לפני כמעט 30 שנה היה לנו בתחנה מרכזית בתל אביב, עוד לפני התחנה החדשה, ברחוב הנגיד 8, היה לנו משהו פוליטי שם, משרד.
מיכאל בן-ארי: לידינו היה משרד תיווך של חברי נורמטיביים, איכותיים ביותר.
מיכאל בן-ארי: מסתבר שעם הזמן משרד התיווך הזה הפך להיות משרד תיווך למכירה של נשים.
מיכאל בן-ארי: והאנשים הנורמטיביים האלה הפכו להיות סוחרים בבני אדם.
מיכאל בן-ארי: אנשים נורמטיביים לחלוטין.
מיכאל בן-ארי: ושאלתי אותם מה זה?
מיכאל בן-ארי: אמרו – אתה יודע איזה ביקוש של חיילות צעירות שרוצות להיכנס לזה?
מיכאל בן-ארי: שמסתובבות בתחנה ורוצות להרוויח רווחים קלים.
מיכאל בן-ארי: היה לי קשה להאמין, אבל כשזה עמד לך מול העיניים, אז אתה הבנת איזה אסון זה.
מיכאל בן-ארי: איזה אסון.
מיכאל בן-ארי: וכפי שאמרה הפרופסור הנכבדת, וזה משפט אחרון.
מיכאל בן-ארי: אני למדתי אצל פרופסור נחמה ליבוביץ.
מיכאל בן-ארי: היא סיפרה שכשהיא הייתה מורה צעירה, הייתה גניבה בכיתה ואז היא הזמינה שוטר לכיתה ובא שוטר ואמר להם ככה – אמר להם, תדעו לכם שבעולם יש הרבה גנבים ורוב הגנבים לא נתפסים.
מיכאל בן-ארי: אבל גנב יישאר גנב כל ימיו כל עוד הוא לקח משהו שהוא לא שלו ולא החזיר אותו.
מיכאל בן-ארי: יישאר עליו השם גנב.
מיכאל בן-ארי: והדברים הקשים שאת אמרת הם דברים קשים קשים מאד.
מיכאל בן-ארי: אני מקווה שנצליח ליצור לנשים האלה, זה סוג של מחילה פנימית, ניקוי פנימי.
מיכאל בן-ארי: אבל מעבר לנשים האלה שכבר נפגעו, יש לנו חובה כלפי המציאות החדשה.
מיכאל בן-ארי: ומי שמסתובב במרכז הארץ – בתל אביב, ורואה איך מוכרים גופות על גבי כרטיסי ביקור, אני לא יכול לקחת את הילדים שלי לתל אביב.
מיכאל בן-ארי: יום אחד הייתי עם הילדים בתל אביב, פתאום הילד שלי שנוהג לאסוף כרטיסי ביקור, אוסף מהרצפה.
מיכאל בן-ארי: אני מסתכל, חשכו עיני.
מיכאל בן-ארי: ילד בכיתה ג'.
מיכאל בן-ארי: ילד בכיתה ג', לאן הגענו?
מיכאל בן-ארי: ולכן אני מברך אותך.
מיכאל בן-ארי: יש פה מסר חשוב ביותר לחברה.
מיכאל בן-ארי: אני לא יודע אם זה לא כל מיני סוחרים ששלחו לי את המיילים האלה ולאחרים, אבל לא יהיה פה לא תואר ראשון, לא תואר שני, לא תואר שלישי.
מיכאל בן-ארי: אנחנו נפעל לבער עד כמה שאנחנו יכולים באמירה וגם במעשים.
אורית זוארץ: תודה רבה לך חבר הכנסת מיכאל בן ארי.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור למר ממכון ירושלים לצדק.
אלי חזן: אני אעשה את זה בקצרה.
אלי חזן: בראש ובראשונה אני חושב שההישג שלנו, התהליך הולך להיות מאד מאד ארוך.
אורית זוארץ: חשוב לי לשמוע, כי האשימו אותי כל הזמן שאנחנו איזו שהיא חבורה של פמיניסטיות רדיקאליות.
אורית זוארץ: האם הארגון שלכם הוא ארגון פמיניסטי רדיקאלי, או שהוא עוסק בדברים אחרים?
אלי חזן: לא, זה ארגון שעוסק בפעילויות חברתיות והסברתיות עבור מדינת ישראל.
אלי חזן: הוא ארגון שבא מהצד הימני של המפה, ארגון שמרני בסופו של דבר, אבל פה אין לא שמרנים ולא פמיניסטיים.
אלי חזן: אני קראתי מאמר שעלה אתמול, שיש כאן חיבור של שמרנים ושל פמיניסטיות הזויות.
אלי חזן: אז אני מודה באשמה, אני מאד גאה בה.
אלי חזן: צריך לזכור שמה שנעשה בשבוע הזה זה בעצם שבירת קונספציה.
אלי חזן: אנחנו לא יודעים אם הצעת החוק תעבור או לא תעבור, אבל תשומת הלב ניתנה וביתר שאת.
אלי חזן: אנחנו רואים את כל מה שנעשה בעקבות זה.
אלי חזן: עכשיו, אני חושב שמה שחשוב שצריך לעניין אותנו, זה המשך המאבק בסחר בנשים.
אלי חזן: זה הדבר שעומד מעל לכל.
אלי חזן: דבר נוסף, דיבר על זה חבר הכנסת נסים זאב.
אלי חזן: מעורבות של שוטרים בנושא הזה של סחר בנשים, או אני לא רוצה לומר סחר בנשים, אלא תרומה לסחר בנשים.
אלי חזן: ודבר אחרון, לצערי יושבת ראש סיעת העבודה לא נמצאת פה, היא הטילה מעין רפש על הממשלה, אבל צריך לזכור שממשלות קודמות לא נדרשו לעניין הזה, לא אישרו הצעת חוק.
אלי חזן: הממשלה הזאת היא הממשלה הראשונה בעצם שעושה את זה.
אלי חזן: היא יוצאת נגד עמדות מסורתיות ולכן צריך להעריך אותה בשל כך.
מיכאל בן-ארי: אבל אופוזיציה זה אופוזיציה, לא חושבים.
אורית זוארץ: אנחנו לא נפתח עכשיו את הנושא הזה עכשיו לדיון, כשהנושא שאנחנו עוסקים בו הוא הרבה יותר חשוב מהויכוחים הפנימיים.
אורית זוארץ: אני אאפשר לגברת ורד סויד, ראש הרשות לקידום מעמד האישה להתייחס ואולי לסבר את אוזננו מה בכוונתם לעשות על מנת להרחיב את הפרויקט הלאומי לטיפול בקורבנות זנות, ולגעת בכמה סוגיות שלא קיבלו מענה.
אורית זוארץ: אני חושבת שאחד הדברים החשובים זה למנוע את הקיצוץ שמונף על ראשיהם של הארגונים; והדבר השני, להרחיב אותו עם משרדי ממשלה נוספים.
ורד סויד: קודם כל אני רוצה לברך אותך ואת כל השותפים והשותפות.
ורד סויד: זה באמת רגע היסטורי ויש משמעות מאד גדולה לאמירה ולהבנה שצרכני שירותי זנות – זו היא סטייה חברתית.
ורד סויד: ואני רואה הישג מאד גדול בתמיכה של חברי ועדת השרים.
ורד סויד: אני וגם רחל גרשוני השתתפנו בוועדת השרים, וראינו שרים שהצביעו בניגוד לעמדות של המשרדים שלהם.
ורד סויד: שלמשרדים היו מגוון שיקולים, והשרים, צריך לברך אותם ואת הממשלה על האומץ הציבורי לקבל פה החלטה ערכית.
ורד סויד: וכמו שאנחנו לא שואלים בפדופיליה מה עם סיפוק הצרכים של סוטה הפדופיל, וכמו שאנחנו לא שואלים בסחר איברים – איזו פרנסה תהיה למי שרוצה למכור את אבריו.
ורד סויד: אני חושבת שהובלת פה להישג היסטורי מאד חשוב לגנות את כל תופעת צרכני שירותי המין.
ורד סויד: אני רוצה בהזדמנות הזאת גם להזכיר את קודמתי בתפקיד, הגברת מרית דנון, שהיא פורצת דרך ---
אורית זוארץ: התייחסתי גם אליה, נכון.
ורד סויד: ביחד עם נשים וגברים רבים לתחום.
ורד סויד: למיטב ידיעתי, נכון לכרגע, אין קיצוץ בתכנית.
ורד סויד: הרשות לקידום מעמד האישה תעביר את הסכומים במלואם, למרות שיש, למיטב ידיעתי, אני שמעתי ממשרד הרווחה, בעיה עם השתתפות של ראשי רשויות, חלקם שהתחייבו לאחר 3 שנים לממן את התכנית, ואני מבינה שיש התחמקות, ומשרד הרווחה מנסה לנהל דיאלוג ולמצוא את הדרכים לאכוף את ההתחייבות.
ורד סויד: אני מניחה שהגורמים המקצועיים בדבר, גם סגנית השר לענייני קידום אנשים צעירים וסטודנטים, גילה גמליאל; וגם גורמי הרווחה והגורמים המשותפים – יבנו תכנית ביחד ואני חוזר ומדגישה שעצם התמיכה הממשלתית, יש לה אמירה שהמשמעות שלה שבמדינת ישראל אי אפשר לצרוך נשים.
ורד סויד: נשים הן לא סחורה עוברת לסוחר.
ורד סויד: ביום חמישי השתתפתי בהפגנה בתל אביב שהגיעו אליה כ-300 גברים ונשים, ושאלתי כל אחד ואחת איך הגעתם לפה, ורובם הגיעו דרך הפייסבוק.
ורד סויד: לא אנשים, את אמרת את זה קודם שיש איזו שהיא חשיבה שזה רק פמיניסטיות בעניין.
ורד סויד: סטודנטים צעירים שהביאו חברות וחברות שהביאו את בני הזוג.
ורד סויד: וניהלנו ויכוחים מול לקוחות שעמדו להיכנס, מול השומר שניסה להציג את התיאוריה הנוחה שזה בחירה וכו'.
ורד סויד: ואחד הצרכנים פתאום אמר – מה את רוצה - כשניסינו לצלם אותו בפלאפון - אני לא בא לחפש פה כלה.
ורד סויד: ובדיוק אמרנו לו – זו יכולה להיות מחר הבת הפרטית שלך בחברה שמאפשרת את הצריכה הזאת.
ורד סויד: ומבחינתי זה באמת רגע היסטורי בהחלט.
אורית זוארץ: אנחנו נאפשר לגברת עידית שמש הראל, ממכון תודעה, יש לנו עוד כמה דקות וגם את ומשרד המשפטים.
אורית זוארץ: יש לנו עוד ארבעה דוברים וצוהר יסכמו.
אורית זוארץ: בבקשה, בקצרה.
עידית הראל שמש: בוקר טוב.
עידית הראל שמש: מכון תודעה פועל כבר שנים לשינוי התודעה ביחס לגישה הציבורית כלפי תופעת הזנות ובשבילנו זה יום חג מאד מאד מרגש.
עידית הראל שמש: עבודה של הרבה שנים מתנקזת באמת לתוך מעמד היסטורי בעינינו, כמו שכבר צוין.
עידית הראל שמש: דרך אגב, אם ישראל תעביר את החוק, אנחנו נהיה בסך הכל המדינה הרביעית שמאמצת את החוק בצורה מלאה וזה ---
אורית זוארץ: הראשונה במזרח התיכון.
קריאה: סמל לגויים.
עידית הראל שמש: שבדיה, נורווגיה, איסלנד.
עידית הראל שמש: פינלנד עדיין עוד לא אישרו.
עידית הראל שמש: ודרך אגב, אני מאד מקווה אלף שהחוק יהיה חד משמעי לגבי כל צורות הזנות ולא הבדלים כאלה או אחרים, וב' – אולי נלך בעקבות נורווגיה, ואפילו נחיל את האחריות הפלילית על גבר ישראלי שצורך זנות מעבר לים, כי מה שישראלים עושים בתאילנד ובקולומביה, הם בגדר פשעים נגד האנושות.
עידית הראל שמש: אני רוצה להתייחס לחששות.
עידית הראל שמש: עולות עכשיו המון חששות כמו – הזנות תהיה אלימה יותר ותרד למחתרת.
עידית הראל שמש: אתמול העבירו לינק לאתר של לקוחות שהם כותבים טיפים אחד לשני.
עידית הראל שמש: הם כותבים טיפים איפה אפשר למצוא נשים בהיריון ואיפה אפשר למצוא נשים נמוכות קומה ואיפה אפשר למצוא נשים נכות, ואיפה קטינות, ואיפה שמנות ואיפה קשישות.
עידית הראל שמש: וקראתי והם מתארים מה הם עושים, והיה שם תיאור של גבר עם אישה שהיא בחודש השמיני על סמים, מחזיקה את הבטן והוא חודר אליה ככה.
עידית הראל שמש: זה ממש קשה, קשה לקרוא את זה.
עידית הראל שמש: אז אני אומרת, יותר אלים מזה – כבר מה יכול להיות.
עידית הראל שמש: לגבי הציבור אינו בשל לחוק – חייבים, חייבים להתחיל בקמפיין ציבורי רחב, שילווה את החקיקה, כולל קמפיין בתוך גופי התקשורת שעדיין כותבים יצאנית ופרוצה וכמו שחברת הכנסת חוטובלי תיארה פה, מתארים את הזנות כמשהו של בחירה ופרנסה טובה.
עידית הראל שמש: הם חייבים לעבור את ה-Shift הזה בתוך התקשורת.
עידית הראל שמש: דרך אגב, עוד מעט תעלה סדרה בעקבות הספר של גדי טאוב בשם אלנבי, שבעיני אם נשים צעירות יראו את הסדרה, זה פשוט סדרת גיוס לחשפנות ולזנות.
עידית הראל שמש: אם תשב צעירה בקריית גת או בטבריה או ברמת גן ותראה את הסדרה – היא מחר מתקשרת למועדון חשפנות כדי לעבוד שם, וגורלה יהיה מר.
עידית הראל שמש: כיצד יתפרנסו הנשים – המרכזים שקיימים, לוינסקי וסלעית ואופק נשי, הם באמת מרשימים ומפוארים.
עידית הראל שמש: הם טיפה בים.
עידית הראל שמש: אנחנו מאד מודאגים מהתקציב.
עידית הראל שמש: התקציב ב-2007 היה 15 מיליון, היום הוא עומד על 8 מיליון, ועיריית חיפה ועיריית תל אביב כבר מרמזות שהן לא יתנו את חלקן.
עידית הראל שמש: אנחנו מאד מודאגות.
עידית הראל שמש: אנחנו שואלות איפה יהיו המרכזים לגברים?
עידית הראל שמש: מה קורה עם הגברים?
עידית הראל שמש: הם מופקרים, אין להם אפילו טלפון אחד להתקשר.
עידית הראל שמש: כנ"ל גם האוכלוסייה הטרנסית.
עידית הראל שמש: אז אני מקווה מאד שתהיה הרחבה תקציבית.
עידית הראל שמש: אנחנו מצפים מהנציגים, ישבו פה נציגי המפלגות הדתיות, איפה הקול שלהם?
עידית הראל שמש: שלא ידברו איתי על פריצות.
עידית הראל שמש: שידברו על הלקוחות - הלקוחות מקרב המגזר הדתי, הדתי לאומי והחרדי, שיגידו להם – אתם לא יכולים לצרוך נשים מטעמי זכויות אדם, לא מטעמי פריצות.
עידית הראל שמש: כנ"ל האוכלוסייה וארגוני הלהט"ב, איפה הם?
עידית הראל שמש: לא שומעים אותם.
עידית הראל שמש: האתרים שלהם מלאים בזנות ובהצעות לזנות וקולם לא נשמע.
עידית הראל שמש: זהו, אני רוצה להגיד משהו אישי.
עידית הראל שמש: אנחנו יושבים פה הרבה שנים בוועדות ואנחנו דיברנו על הזנות מהתחלה וניסינו להביא גם אתכם למקום שיבין שהמאבק הוא שם, זה המקור והגענו לשם השבוע, ואני רוצה להודות לכולכם, ואני מאד גאה להיות אזרחית במדינה הזאת, לאור מה שקרה ביום ראשון.
אורית זוארץ: תודה, תודה רבה לך עידית על דברייך.
אורית זוארץ: עו"ד רלי קצב, תתני לנו איזה בריף קצר על קטינים וזנות.
אורית זוארץ: לאחר מכן סלעית, משרד המשפטים, המשרד לביטחון פנים ואנחנו כן נסכם עם העמדה של צוהר, ארגון רבני צוהר, בבקשה.
אורית זוארץ: אנחנו ניקח עוד כמה דקות, אבל אין לנו ברירה.
אורית זוארץ: הדיון הזה לא פחות חשוב.
רלי קצב: אני אהיה מאד קצרה.
רלי קצב: קודם כל לפרוטוקול – אני עובדת סוציאלית גאה.
אורית זוארץ: אה סליחה, אני כל פעם מכתירה אותך בתור עורכת דין.
אורית זוארץ: את מסנגרת היטב על הקטינים והקטינות.
רלי קצב: הוזכר כאן מאד בקצר העניין של הגיל, ואני חושבת שחשוב שוב ושוב להזכיר את זה כדי גם לפרק את העניין הזה של טיעון הבחירה שקיים לכאורה.
רלי קצב: אנחנו שוב ושוב שומעות מנערות וצעירים ונערים וצעירים שאנחנו פוגשים, שהאקט הראשון של הזנות בדרך כלל קרה איפה שהוא בין גל 12 לגיל 14.
רלי קצב: בוודאי שלא הייתה שם בחירה ואני מניחה שהיושבים כאן מסכימים עם זה, ונדמה לי שזה משהו שחשוב להוציא אותו החוצה, כי חשוב שכל הציבור יידע.
רלי קצב: זה דבר ראשון.
רלי קצב: דבר שני שחשוב שנזכור, אנחנו מדברות הרבה על נשים, אבל בתוך הזנות, עידית הזכירה את זה, ישנם גם בנים וגם טרנסיות בזנות, ובהקשר של אכיפה, חשוב מאד לציין את זה ולעשות חינוך בכיוון הזה, כדי שנדע לחפש גם את הלקוחות של אותם גברים בזנות, קטינים וצעירים אגב, הם לא רק מתחת לגיל 18, הם גם מעל לגיל 18, ובוודאי הטרנסיות בזנות.
רלי קצב: דבר נוסף שאנחנו למדים אותו מתוך העבודה עם הקטינים, שהרי החוק שאוסר על מעשי זנות בקטין כבר קיים במדינת ישראל, ואנחנו יודעים שיש קושי לאכוף אותו, וראוי יהיה מראש לתבוע גם הקצאת משאבים לאכיפה.
רלי קצב: אין ספק שמשטרת ישראל צריכה לקבל משאבים ייעודיים לטובת הדבר הזה, כיוון שחוק שאין לו אכיפה, יש בו איזה שהוא טעם לפגם במסר שאנחנו מעבירים לאותם, כרגע נערים ונערות, ובעתיד גם נשים וגברים בגירים ובגירות שמעורבים בזנות.
רלי קצב: ודבר נוסף ואחרון שאני אומר, אני עוד רוצה להדגיש שוב, זה דברים שנאמרו כאן, אבל חשוב מאד מאד להדגיש אותם.
רלי קצב: ראשית, הזנות מתקיימת בכל רחבי הארץ.
רלי קצב: כמו בכל המערב אנחנו פוגשים אותה בעיקר בערים הגדולות ובערים שהן יותר תיירותיות, אבל אני יכולה לומר שבניסיון שלנו בעל"ם, אנחנו פוגשים ובפוגשות את הזנות ממש בכל מקום.
רלי קצב: במושבים, בערים שהן קטנות יותר, ביישובים בפריפריה.
רלי קצב: יש לה צורות שונות שם, היא נראית אחרת מאשר הזנות בתל אביב, אך היא בוודאי קיימת.
רלי קצב: ולכן, שוב, זה הכל קשור גם להקצאת משאבים.
רלי קצב: חשוב וראוי להקצות משאבים גם לטיפול ולנושאי האכיפה בעתיד, אני מאד מקווה, גם באזורים האלה ולא רק בערים הגדולות וכדאי יהיה להנגיש את הטיפול.
רלי קצב: אני חושבת ששני הדברים המרכזיים שכדאי לדאוג מראש ברמת המשאבים, שתהיינה חלופות נגישות וזמינות, אחד לענייני דיור, כי המאבק שלנו, כשאנחנו רוצים להתחיל קשר או איזה שהוא תהליך עם צעירה, נערה, אישה בזנות, הדבר הראשון שמעסיק אותה זה – איך כשאני יוצאת מהדירה הדיסקרטית – איפה אני הולכת לישון.
רלי קצב: אז חלופות נגישות, זמינות, בלתי מותנות, שנותנות מענה של קורת גג.
רלי קצב: ודבר שני, שחברתי ציפי נחשון-גליק ממשרד הרווחה ציינה אותו, זה העניין של התעסוקה – יצירת אלטרנטיבות, יצירת חלופות עבור אותן ואותם שלא מאמינים שיש משהו אחר עבורן ועבורם בעולם הזה.
רלי קצב: וברכות.
רלי קצב: תודה רבה.
אורית זוארץ: תודה רבה לרלי.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור לסלעית, בבקשה.
נעמה ריבלין: נעמה.
אורית זוארץ: נעמה.
נעמה ריבלין: כן, אני וסלעית זה כבר הפך להיות משהו אחד, עוד מעט יתחילו לקרוא לי סלעית.
נעמה ריבלין: קודם כל אנחנו באמת בשבוע מאד מאד מרגש.
נעמה ריבלין: אנחנו כמעט כל השבוע, גם אני וגם הנשים עצמן, גם מתראיינות בטלוויזיה וגם בכל מקום אפשרי, כדי להסביר וכמה אבסורד זה – למה בעצם החוק הזה הוא לטובת הנשים, כי כל כך הרבה אנשים פתאום נורא רוצים להגן על זכויות הנשים שם.
נעמה ריבלין: איך אמרה בעיתון, ראיתי בעיתון שציפי פה מחזיקה, על הנשים שמתנגדות לחוק, אז מי שיקרא באמת ישמע את המצוקה שלהן.
נעמה ריבלין: לא את ההתנגדות, אלא את המצוקה.
נעמה ריבלין: היא אומרת – פתאום נזכרו בנו?
נעמה ריבלין: פתאום איכפת לאנשים מאיתנו שם ברחוב?
נעמה ריבלין: פתאום כולם נורא מצקצקי שפתיים ומאד מוסריים ונורא איכפת להן מהנשים ברחוב.
נעמה ריבלין: אז לנו איכפת כל השנים מהנשים ואנחנו מקשיבים לכל הסיפורים שלהן ואנחנו מאד שמחות, וגם הנשים עצמן, עם כל הקושי שבדבר, מאד מתרגשות ומאד שמחות לעניין.
נעמה ריבלין: חוק הלקוח מעביר קודם כל מסר לגברים, אבל אני מצד הנשים, מסר לנשים עצמן - הגוף שלכן לא הפקר יותר.