GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין:
נשמע היכן הנושא עומד.
יעל דיין:
החשוד הוא שותף לדירה, או חבר ושותף לדירה.
יעל דיין:
יש כאן רקע אלכוהוליסטי – גם שלה.
יעל דיין:
מאוד מדאיגה העובדה שהילדים היו עדים לרצח.
יעל דיין:
אלה ילדים קטנים.
יעל דיין:
רפ"ק בנימין אבליה יסקור את המקרה ביפו.
יעל דיין:
אני מבקשת רק להבהיר למוזמנים שאינם יודעים זאת, שבמקרה של רצח של אישה, אנחנו פותחים את הישיבה שמתקיימת במועד הקרוב ביותר בדיווח על הרצח.
בנימין אבליה:
ביום 27 בנובמבר קיבלנו הודעה שנמצאה גופת אישה בקריית אתא, כשהיא שוכבת במיטתה ויש הרבה סימני דם בחדר.
בנימין אבליה:
הגענו למקום, מצאנו שם את אינה לוין, שנמצאת בארץ שנה.
בנימין אבליה:
היא נדקרה בפלג גופה העליון.
בנימין אבליה:
היום, אחרי הנתיחה שלאחר המוות, התברר שדקירה אחת חדרה ללב והשנייה לריאות.
בנימין אבליה:
בחדר סמוך שכב אדם שיכור במצב של אובדן הכרה עד כדי שהיה חשש לחייו.
בנימין אבליה:
פרט לסימני דם על גופה של הנרצחת וקצת על המזרון שלה לא היו סימני דם בדירה.
בנימין אבליה:
בסמוך לדירה עמד אדם ממוצא רוסי כשהוא מחזיק בשני ילדים, בני שלוש ושבע כמעט.
בנימין אבליה:
הוא אמר שהוא המטפל שלהם וסיפר שהגיע בבוקר וראה שהאישה לא חשה בטוב, יצא לקניות, חזר אחרי שעה, ראה שהאישה לא מגיבה והבין שהיא מתה.
בנימין אבליה:
גרסתו נראתה לנו תמוהה.
בנימין אבליה:
פינינו את הדייר השיכור לבי"ח רמב"ם, עם שמירה צמודה של השוטרים.
בנימין אבליה:
הזמנו מעבדה ניידת ורופא מהמכון הפתולוגי למקום, כפי שנהוג במקרים כאלה, כשיש חוסר ודאות.
בנימין אבליה:
נעשו בדיקות בדירה, ו"המטפל" הנ"ל נלקח לחקירה בחוליית התשאול של תחנת זבולון.
בנימין אבליה:
לגרסתו הוא חושב שמדובר באישה שיש לה מחלת לב, והיא מתה מהתקף לב.
בנימין אבליה:
מיד ביצענו מעצר שלו.
בנימין אבליה:
עצרנו גם את הדייר השיכור, שהתעורר רק לאחר 24 שעות.
בנימין אבליה:
אחרי ארבע גרסאות של "המטפל" הגענו לגרסת הרצח שנמסרה בערב.
בנימין אבליה:
אחריה יצאנו לשחזור.
בנימין אבליה:
הסתבר, שאינה לוין היא אם חד הורית עם שני ילדים קטנים, אין לה בעל בישראל והיא רשומה כרווקה בתעודת הזהות.
בנימין אבליה:
אין לה עבר כחשודה במשטרה או כמתלוננת על אלימות במשפחה.
בנימין אבליה:
היא לא הייתה מוכרת כלל למשטרה.
בנימין אבליה:
אולם היא הייתה מטופלת בשירותי הרווחה של קריית אתא.
בנימין אבליה:
לגבי מקום המגורים שלה: יש שטענו שאין הבדל גדול בין מזבלה לבין הבית שבו גרה המנוחה.
בנימין אבליה:
זה אתר בנייה מוזנח מאוד באזור קריית אתא.
בנימין אבליה:
אלה בנייני רכבות.
בנימין אבליה:
דירתה של אינה לוין היא בקומה שלישית, אך אפשר לשלוח רגל מהחלון ולצאת החוצה משום לא שופכים שם אשפה בפחים, אלא כל אחד משליך את הזבל מהחלון.
בנימין אבליה:
כך נוצרים הררי הזבל.
בנימין אבליה:
מהדירה שלה, מתחת לכל חלון, יש ערמות של מאות בקבוקי ודקה - ודקה זולה, שעולה 15 ש"ח לבקבוק.
בנימין אבליה:
מתברר שהמנוחה חיה במקום בשכירות.
בנימין אבליה:
מי שהודה ברצח מכיר אותה עוד מאוקראינה, ועזר לה למצוא את הדירה.
בנימין אבליה:
היא הוציאה את כל הכסף שקיבלה משירותי הרווחה על אלכוהול.
בנימין אבליה:
הילדים לא היו עדים לרצח פיזית, הם ישנו בבית בעת האירוע.
בנימין אבליה:
הילדים לא קיבלו שום טיפול.
בנימין אבליה:
יש פשפשים בבית, וכולם סובלים מפצעים על גופם בשל עכבישים ונמלים.
בנימין אבליה:
כדי לעזור לעצמה להשיג כסף לקחה המנוחה דייר נוסף, חסר-בית מיער ברנדס בקריית אתא.
בנימין אבליה:
הדייר לא משתתף בשכר הדירה אלא מספק את האלכוהול.
בנימין אבליה:
בכל לילה יש שם חגיגות של אלכוהול וודקה.
בנימין אבליה:
השכנים מספרים על הרבה אנשים שהגיעו לדירה בשעות הלילה כשהם מתנדנדים, הם היו משתוללים בדירה, ועוזבים אולי רק בשעה ארבע לפנות בוקר.
בנימין אבליה:
אז המקום היה נרגע.
בנימין אבליה:
זה היה אורח החיים של אינה לוין.
בנימין אבליה:
אנדריי קוזלוב, החשוד ברצח, התגרש מאשתו זמן מה קודם לכן, ושלושה חודשים לפני הרצח עבר לגור עם אינה לוין.
בנימין אבליה:
הם גרו על הרצפה, על מזרונים.
בנימין אבליה:
הכל שם מזוהם.
בנימין אבליה:
אחרי שהדייר הנוסף נכנס לגור במקום, החל החשוד להתעמר גם במנוחה וגם בדייר לגבי כספים.
בנימין אבליה:
הוא לא היה אלכוהוליסט, אבל כל כסף שהיה לדייר או לאינה הוא לקח.
בנימין אבליה:
ראינו גם משיכות כספים באמצעות שיקים שלה, באמצעות חשבון הבנק - מה שעוד נשאר לה.
בנימין אבליה:
בערב הרצח הגיע החשוד אל המנוחה, אחרי שהסתובב בקריית אתא.
בנימין אבליה:
הוא שאל אותה למה היא משתכרת.
בנימין אבליה:
לדבריו, הראה פתאום אכפתיות למצבה הקשה שנבע מצריכת האלכוהול.
בנימין אבליה:
הוא בא אליה בטענות שהיא לא מטפלת בילדים ומארחת שיכורים.
בנימין אבליה:
התפתח מאבק ובמהלכו הוא דקר אותה באמצעות סכין מטבח בגודל של 25 ס"מ בלב ובריאה.
בנימין אבליה:
היא נפטרה די מהר והוא השכיב אותה במיטה.
בנימין אבליה:
כל הזמן הזה הילדים ישנו.
בנימין אבליה:
היו שמועות שהם היו עדים לרצח, וגם התקשורת ניסתה לעשות מזה מטעמים - בעיקר התקשורת המקומית - אך אין זה נכון.
בנימין אבליה:
רק כשהם התעוררו בבוקר, הגיע אליהם החשוד.
בנימין אבליה:
החשוד ישב כל הלילה ליד הגופה, אחר כך הלך לביתו, התקלח וחזר.
בנימין אבליה:
הוא העיר את הילדים, לקח אותם החוצה לקניות וחזר.
בנימין אבליה:
החשוד נעצר.
בנימין אבליה:
כל הבדיקות, כולל השחזור שלו, מחזקות את החשד כלפיו.
בנימין אבליה:
הוא גם הצביע על פרטי חקירה מוכמנים, שרק הוא ואנחנו כחוקרים יודעים מהזירה.
בנימין אבליה:
לדבריו כלי הרצח הושלך מבעד לחלון בלילה.
בנימין אבליה:
מכיוון שמדובר בשטח מלא בזבל וצמחייה, נאלצנו להזמין את שירותי הגינון של קריית אתא.
בנימין אבליה:
גילחנו את המקום - השכנים יכולים לשמוח, כי כעת המקום נקי.
בנימין אבליה:
הם אפילו התלוצצו ואמרו שכעת המקום נראה טוב וגם הילדים יזכו לחיים הרבה יותר נורמליים.
בנימין אבליה:
הילדים נלקחו למשפחה אומנת.
בנימין אבליה:
מעצרם של שני החשודים הוארך.
בנימין אבליה:
גילינו בוודאות שהדייר הנוסף לא היה מודע לרצח, כי הוא השתכר.
בנימין אבליה:
כעת התיק נמצא בפרקליטות.
יעל דיין:
אני מתנצלת על שטעינו ולא הזמנו את רשויות הרווחה במקום.
יעל דיין:
מה גם שבתקשורת היה כתוב שהמשפחה נמצאה בטיפול של שירותי הרווחה, ושאנשי הרווחה התכוונו כבר כמה זמן להוציא את הילדים מן הבית.
בנימין אבליה:
כן, אבל מאוקטובר לא הייתה שום פעילות של הרווחה בנושא.
יעל דיין:
כאמור זו טעות שלנו שאין כאן נציג מהרווחה.
יעל דיין:
אך הוועדה תתקשר אל שירותי הרווחה כדי לקבל חומר ולהביע את דעתה, אם אכן הדברים הם כמו שהם נשמעים.
יעל דיין:
אי אפשר לבוא בכל פעם בטענות למשטרה, כאשר נאמר בברור שלא היו תלונות קודמות.
יעל דיין:
יש מקרים שבהם יש תלונות קודמות, ואז יש קצה חוט – אולי לא להאשמה – אבל לחיפוש שלנו האם ניתן היה למנוע את הרצח.
יעל דיין:
במקרה הזה, אם היה בתמונה מישהו משירותי הרווחה שהוא קצת רציני ומקצועי, ואכן הם היו בתמונה, זה נראה לי הזנחה פושעת.
יעל דיין:
ואני אומרת זאת לפרוטוקול, למרות שעדיין לא שמענו את הצד השני.
יעל דיין:
כשהילדים נמצאים במצב שתואר כאן, ובתנאי החיים האלה – יש הרי כמעט ודאות שיקרה משהו מסוג זה של מקרים.
יעל דיין:
נעלה את הטענה ואת סימני השאלה לפני רשויות הרווחה.
יעל דיין:
לצערי הכל נעשה לאחר מעשה.
יעל דיין:
אנחנו מפנים אל משרד הרווחה מסקנות שונות מסוג זה.
יעל דיין:
לא ייתכן שכאשר קיימים כל האלמנטים – לא רק לרצח, אלא אפילו לאלימות כלפי ילדים, להזנחה – לא עושים שום דבר ממשי, אלא רק תכניות.
יעל דיין:
אחר כך טוענים בפנינו שאין תקציב.
יעל דיין:
יש דברים שהם לא תלויים בתקציב או במשטרה או במוסדות.
יעל דיין:
הילדים הם בגיל המתאים לגן ולבית ספר.
יעל דיין:
יש גם מערכת חינוך שצריכה הייתה להיות ערנית.
יעל דיין:
אם היא לא ראתה את הילדים – אז יש בעיה במערכת החינוך.
יעל דיין:
אם היא ראתה את הילדים, במצב שבו הם היו, הרי שגם אנשי מערכת החינוך שותפים להאשמה כבדה מאוד.
יעל דיין:
לסיכום, את הדברים החוץ-משטרתיים נברר בהמשך.
יעל דיין:
נפנה כעת לדיווח על אירוע הרצח השני, מפי סנ"צ אבי סלנט.
אבי סלנט:
ביום 28 בנובמבר, בשעה 07:30 ביפו, נרצחה עמאל דאס, בת 32.
אבי סלנט:
הרוצח הוא אחיה, בן 34.
אבי סלנט:
היא התגוררה ביפו, והוא מתגורר בג'לגוליה.
אבי סלנט:
מי שהיה עמה בדירה הוא חברה, ראאד סרחאן בן 31, דרוזי שהתאסלם.
אבי סלנט:
הנרצחת נשואה שנים רבות לאחיו של הרוצח.
אבי סלנט:
הם בני אותה משפחה ולכן שם המשפחה של משפחת הבעל ושל משפחת האישה זהים.
סוזי יוגב:
האם הרוצח לא היה אחיה של הנרצחת?
יעל דיין:
הרוצח הוא אחיה של הנרצחת, והם בני דודים של הבעל.
אבי סלנט:
בני הזוג נשואים כבר זמן רב ויש להם ילד בן 15.
אבי סלנט:
לפני כשש שנים נפצע הבעל בתאונת דרכים קשה והפך למטופל סיעודי שזקוק לשיקום.
אבי סלנט:
הוא מאושפז בבית חולים סיעודי-שיקומי בטירה, ולא נמצא בבית.
אבי סלנט:
לפני כחמש שנים הכירה הנרצחת את בן זוגה, והוא היה מוכר כחברה לחיים.
אבי סלנט:
היא התגוררה ברחוב בן הדייג, בבית שלה ושל בעלה.
אבי סלנט:
באותו בניין גר גם אחד מאחיו של הבעל - אדם מעורער בנפשו.
אבי סלנט:
כאמור, הרוצח הוא אחיה של הנרצחת.
אבי סלנט:
הוא הגיע מג'לג'וליה בבוקר, עם אקדח, נכנס לחדר שבו היו בני הזוג וירה באחותו מספר יריות מטווח קצר.
אבי סלנט:
הוא ירה גם בחבר, שנפצע קל.
אבי סלנט:
האישה נפצעה קשה.
יעל דיין:
האם היה זה אקדח ברשיון?
אבי סלנט:
לא.
אבי סלנט:
זה היה אקדח ללא רשיון.
אבי סלנט:
עדיין איננו יודעים את מקורו, כי עדיין מנסים לבדוק מהיכן הגיע.
אבי סלנט:
כאמור, החבר נפצע קל משני כדורים.
אבי סלנט:
האישה נפצעה קשה, הובהלה לבית החולים איכילוב ונפטרה שם.
אבי סלנט:
החשוד, אחיה של הנרצחת, נמלט עם האקדח וכעבור זמן מה הסגיר את עצמו לתחנת משטרת פתח תקווה.
אבי סלנט:
הוא נחקר על ידי צוות החקירה של תחנת יפתח.
אבי סלנט:
הוא מודה במעשה, וביצע שחזור שצולם בווידאו.
אבי סלנט:
הוא לא מערב בני משפחה אחרים במעשה, אך ידוע שהרצח בוצע על רקע של כבוד המשפחה, מאחר שהאחות יצאה עם גבר זר כשהייתה עדיין נשואה.
אבי סלנט:
לטענתו זה מה שהביא אותו למעשה.
אבי סלנט:
החשוד גם טוען שערב לפני כן ביקר בדירתה של אחותו וראה אותה בתנוחה זו או אחרת עם החבר, והדבר הרתיח אותו, לכאורה.
אבי סלנט:
הנרצחת לא מוכרת לתחנת המשטרה יפתח.
אבי סלנט:
איננו יודעים עליה דבר.
אבי סלנט:
לא היו תלונות, לגבי תלונה אחת לגבי האח חולה הנפש, שמנע מהנרצחת לנקות את החצר המשותפת.
אבי סלנט:
לא היה שום דבר מעבר לזה.
אבי סלנט:
החשוד נמצא במעצר.
אבי סלנט:
קיבלנו כבר הצהרת תובע מהפרקליטות.
יעל דיין:
לבני הזוג יש ילדים?
יעל דיין:
כוונתי לנרצחת ולחברה לחיים.
אבי סלנט:
לא, אין להם ילדים.
אבי סלנט:
יש ילד בן 15, בנם של הנרצחת ובעלה, שהיה בדירה בעת הרצח.
אבי סלנט:
הוא מסר עדות, סיפר שראה את החשוד נכנס לדירה עם האקדח, נכנס לחדר שבו ישנה האם עם החבר, ואז היו יריות.
אבי סלנט:
לאחר המקרה נערכה בדיקה והסתבר שכנראה שהייתה תלונה למשטרה בראש העין, לגבי שני אחים אחרים.
אבי סלנט:
הנרצחת התלוננה נגד האחים שלה בטענה שכלאו אותה וחטפו אותה – גם כן, לכאורה, על רקע יחסיה עם בן זוגה.
אבי סלנט:
משפחתה של הנרצחת לא דאגה לקבורה, דווקא משפחתה של הבעל היא זו שדאגה לכך.
יעל דיין:
מה קרה לתלונה בראש העין?
אבי סלנט:
התיק נמצא בתביעות של לשכת שרון.
אבי סלנט:
איננו יודעים מה המצב שם.
אבי סלנט:
אני מניח שהתיק נמצא שם כחצי שנה.
מלכה סופר:
התיק נמצא שם ארבעה חודשים.
מלכה סופר:
המשטרה ביקשה מעצר עד תום ההליכים בעקבות תלונה קודמת, לתחנת ראש העין.
מלכה סופר:
החשודים נעצרו, בתחילה ליום אחד, ולמחרת התבקש מעצר נוסף עד תום ההליכים.
יעל דיין:
מדובר בשני אחים אחרים?
מלכה סופר:
נכון.
מלכה סופר:
המשטרה ביקשה מעצר עד תום ההליכים נוכח הסיכון לפגיעה על רקע כבוד המשפחה ונוכח העובדה שהנרצחת מתגוררת עם אדם שאיננו בעלה.
מלכה סופר:
השופטת דחתה את המעצר, בטענה שאין די ראיות כדי להוכיח את העבירה עצמה.
מלכה סופר:
עלו שם כל מיני ספקות, והמשטרה נשלחה להשלים את החקירה.
מלכה סופר:
בכל מקרה השופטת דחתה את הבקשה למעצר שהמשטרה ביקשה בדיון הדחוף.
מלכה סופר:
במהלך החודשים המשטרה השלימה את החקירה, אך האירועים הקדימו את התיק הזה.
יעל דיין:
האם אפשר לערער במצב שכזה על החלטת הפרקליטות?
מלכה סופר:
מדובר בהחלטת בית המשפט.
מלכה סופר:
קיימת אפשרות לערער.
מלכה סופר:
אינני יודעת למה הוחלט שלא להגיש ערעור באותה עת, אך נימוקי השופטת לא נגעו לסיטואציה המסוכנת, אלא לקיומן של הראיות.
יעל דיין:
במצבי סיכון מהסוג הזה, ורואים זאת בעוד הרבה סיטואציות יש הרבה מקרים של נשים שהן רצח ידוע מראש.
יעל דיין:
אינני יודעת אם גם הפעם זה המצב.
יעל דיין:
יש הרבה מקרים, בעיקר בערים המעורבות, שנשים עזבו את הבית ושהרקע המסכן מתמשך וקיים ואין סיבה שהוא ייעלם.
יעל דיין:
דיברנו אז על שימוש מאגר מידע ועל מעקב כדי לטפל בסכנה.
יעל דיין:
לא ארחיב עוד בנושא, מאחר שנקבעה ישיבה עם המשטרה ואנשי הרווחה רק לגבי הנושא של רציחות מסוג זה, הקרויות "רצח על רקע כבוד המשפחה".
יעל דיין:
המשרד לביטחון פנים ביקש זמן להיערך.
יעל דיין:
אני הערתי אז בציניות שאני מקווה שבזמן ההיערכות לא יצוצו נתונים חדשים.
יעל דיין:
אני פונה לנוכחים המעורבים בנושא ומבקשת מאוד לקבוע תאריך לישיבה זו.
יעל דיין:
המשטרה ביקשה זמן עד סוף דצמבר, ואני הבהרתי שזה איננו זמן מתאים, משום שבתקופה זו הכנסת דנה בתקציב וכו'.
יעל דיין:
אני מבקשת לקבוע תאריך לפני כן.
יעל דיין:
נדון בנושא גם לעומק, מעבר לדיווחים.
יעל דיין:
חייבים להגיע למסגרת מחייבת של הצעות לפתרון והגנה מקסימלית.
יעל דיין:
הרבה אנשים מרימים ידיים.
יעל דיין:
גם בכנסת יש בעיה כזאת – והנושא הזה אישי מבחינתי, כי כל הטיפול בנושא נוגע בעיקר אלי.
יעל דיין:
מהבחינה הפוליטית כמובן שהדבר עולה לי בכל קולות הדרוזים – ואין לי בכלל סיכוי אצלם, לא נותנים לי להופיע שם.
יעל דיין:
וגם כאשר הקהילה המקומית מביעה התנגדות למעשים שכאלה – והצעירים עושים זאת – יש תגובות קשות מאוד לכך.
יעל דיין:
בדליית אל-כרמל חטפתי מתקפה פיזית, פגעו במכוניתי ופגעו בי – משום שבאתי להזדהות עם מקומיים שארגנו מחאה בנושא.
יעל דיין:
לאחרונה היה מקרה של שוטר שהואשם בחנק אחותו.
יעל דיין:
נדמה לי שזה היה בג'וליס.
יעל דיין:
רדפו אותי באיומים בלתי נסבלים שאני מפלילה אדם.
יעל דיין:
בסופו הנאשם קיבל 16 שנות מאסר, וזאת אחרי שהמשפחה טענה שהנרצחת חנקה את עצמה, פחות או יותר.
יעל דיין:
אם כן, לישיבה שנקיים נזמין גם חוות דעת מעמיקות יותר.
יעל דיין:
הקאדים תמיד מגיעים לדיונים האלה, וטוענים שהנושא איננו מענייננו.
יעל דיין:
אולם אי אפשר להוציא מכאן את הממד העמוק יותר – ויש לבחון גם את מערכת החינוך בנושא זה – כדי להגיע לפתרון בסופו של דבר.
יעל דיין:
הנושא חייב להיות נושא פתיר.
יעל דיין:
אסור לומר "ככה זה" ולעבור לסדר היום.
יעל דיין:
המקרים תכופים מאוד, ומשתווים כמעט למקרי רצח על רקע אחר.
יעל דיין:
בחינת מספר הנרצחות ביחס לאוכלוסייה שלהן מראה בברור שזוהי תופעה איומה ונוראה, מחוץ לכל פרופורציות.
יעל דיין:
וכעת לנושא ה"חביב", שהוא בדרגת חומרה שונה, ואיננו בבחינת דיווח בלבד: הטרדה מינית של שוטרות.
יעל דיין:
אני מתנצלת בפני נציגי צה"ל וקצינת ח"ן ראשית על סדר הצגת הדברים.
יעל דיין:
הפעם נקדים את השוטרות לחיילות.
יעל דיין:
היה פרסום שלא היה מדויק, בלשון המעטה, מבחינת הניסוח שלו.
יעל דיין:
הכותרת הייתה: "מחקר שערכה המשטרה: 92% מהשוטרות הוטרדו מינית בעבודה".
יעל דיין:
אחר כך מסתבר שזה 92% מתוך דגם מחקרי, סקר שנערך בקרב 1,600 נשים שעובדות במשטרת ישראל.
יעל דיין:
אחר כך היו תגובות שונות בתקשורת, כולל התייחסות לתגבור המשטרה בנשים.
יעל דיין:
הייתה טענה שאם לוקחים יותר שוטרות צריך לצפות לעלייה בהטרדה המינית.
יעל דיין:
זה דבר בלתי נסבל לחלוטין.
יעל דיין:
עברנו את זה קצת במסגרת הצבאית, כשאמרו אפילו רבני מפד"ל שאם מקבלים נשים לכל מיני תפקידים - או שאנשי הזרם הדתי יעזבו או שהנשים, כי יש כאן גירוי מיני אסור.
יעל דיין:
בדרך כלל אני לא ממהרת לכרוך גידול בנוכחותן של נשים עם עלייה בהטרדות מיניות.
אסתר דומיניסיני:
זה אמור להקטין את ההטרדות המיניות.
יעל דיין:
נכון, בתיאוריה זה צריך להקטין את ההטרדות.
יעל דיין:
זה עובד הפוך, ברמה מסוימת.
יעל דיין:
אבל מבחוץ נראה שיש המון בנות, המון חיילות או המון שוטרות – ואז, אם מקבלים שצריך להיות אחוז מסוים של הטרדות מיניות, הרי שהמספר הנומינלי עולה.
יעל דיין:
הנושא במשטרה חשוב לגבי עובדות בכלל ולא רק שוטרות.
אסתר דומיניסיני:
אציג את הנוכחים מטעמנו כאן.
אסתר דומיניסיני:
נוכחת כאן עו"ד נילי אושה, ראש מחלקת משמעת.
אסתר דומיניסיני:
לידה סנ"צ עומרית מרגלית, ראש מדור מחקר, שביצעה את המחקר בפועל.
אסתר דומיניסיני:
היא תציג אותו מיד, כי יש כאן הרבה אי דיוקים ואי הבנה של המאטריה המחקרית.
אסתר דומיניסיני:
וזה עיקר הבעיה.
אסתר דומיניסיני:
נמצא כאן גם ראש מחלקת מדעי ההתנהגות, נצ"מ רפי לב.
יעל דיין:
עיקר הבעיה הוא בוודאי לא כאן.
יעל דיין:
אמנם כמו שאמרתי, הכותרת מטעה.
יעל דיין:
ההטרדה במערכות סגורות הייררכיות, כמו הצבא או המשטרה, יש לה סיבות שונות.
יעל דיין:
אך המחקר שלכם נותן לנו כלי להבין לעומק את הדברים, משום שזו מסגרת סגורה שעומדת במחקר עצמי, ויש לה מערכת שיפוט עצמי ומערכת ענישה והרתעה עצמית.
יעל דיין:
לכן אנחנו נעזרים בכם כדי ללמוד, מהנתונים שלכם, על כלל החברה הישראלית.
יעל דיין:
במשטרה, שלא כמו בצבא, המערכת החוקרת היא לא תוך משטרתית, אלא כפופה למשרד המשפטים.
יעל דיין:
בצבא זה לא כך, ויש הרבה דיונים בשאלה האם זה ראוי, והאם לא צריך להוציא גם שם את המערכת הזאת החוצה.
אסתר דומיניסיני:
ראשית, קיימת הטרדה מינית במשטרה.
אסתר דומיניסיני:
לא נציג כאן מצג אחר.
אסתר דומיניסיני:
מיום החלת החוק המשטרה עשתה הרבה מאוד כדי לטפל בתופעה.
אסתר דומיניסיני:
נצ"מ נילי אושה הופיעה בעבר בוועדה, מסרה נתונים וסקרה בקצרה את ערכות ההדרכה, את הפרסומים שעשינו, את ההחמרה בענישה.
אסתר דומיניסיני:
מועבר מסר חד משמעי וברור שמשטרת ישראל לא תהיה טולרנטית בשום דרך לנושא ההטרדה המינית.
אסתר דומיניסיני:
לא ראוי שגוף ישבח את עצמו, אך קיום המחקר הוא כשלעצמו נורמה ארגונית ראויה לשבח.
אסתר דומיניסיני:
הרי בסך הכל הלכנו למחקר שכלל את כלל הנשים שמשרתות במשטרת ישראל, גם בשח"מ – שירות חובה משטרה, גם בשירות הלאומי, גם השוטרות שלנו – למעט אזרחיות, כי זה באמת מספר זעום.
אסתר דומיניסיני:
רצינו לדעת וללמוד על היקף הבעיה.
אסתר דומיניסיני:
כולנו יודעות שהדיווח לא תמיד תואם את שיעור העבירה – וכך זה גם לגבי אלימות במשפחה, נאנסות וכו'.
אסתר דומיניסיני:
הרי הדיווח איננו מדגם מייצג של הבעיה.
אסתר דומיניסיני:
רצינו, באמצעות שאלון, להבין את התרבות הארגונית ואת היקף הבעיה בנושא של הטרדה מינית.
אסתר דומיניסיני:
מכאן שורש הבעיה, כי שאלנו שאלות שמתייחסות אפילו להתנסחויות מילוליות, בדיחות גסות – דברים שבהחלט אינם מוגדרים במסגרת החוק כהטרדה מינית.
רבקה שקד:
מדוע לא?
אסתר דומיניסיני:
בדיחה גסה איננה הטרדה מינית.
יעל דיין:
אנחנו יוצאים מהנחה שחוק איסור הטרדה מינית מהווה את המדדים החוקיים להגדרות.
אסתר דומיניסיני:
נכון.
אסתר דומיניסיני:
בדיחה גסה בנוכחות נשים עלולה להיות לא נעימה לחלקן, אבל אין היא עבירה על החוק.
רבקה שקד:
אני חושבת אחרת, ואני בטוחה שגם החברות שלי חושבות כמוני.
דניאלה במברגר-אנוש:
זה תלוי בנסיבות - אם מדובר בסיטואציה חוזרת, למשל.
אסתר דומיניסיני:
לא אכנס כעת להגדרה בחוק.
רבקה שקד:
זה תלוי בנסיבות, אך אי אפשר לטעון שבדיחה גסה איננה הטרדה מינית.
יעל דיין:
זה נתון לפרשנות ונתון לקיום תלונה, וזה הקטע הקל ביותר.
יעל דיין:
בחקיקה עשינו הגדרות מהקל אל הכבד.
יעל דיין:
כמחוקקת החוק אינני מזלזלת לרגע בהטרדה מילולית, אבל זה החלק האפור, שבו אנחנו נותנים אפשרות לפרשנות.
יעל דיין:
כמובן, יש מקרים חמורים ביותר של הטרדה מינית מילולית, ולא הייתי רוצה להמעיט בערכם.
אסתר דומיניסיני:
בסופו של דבר התעניינו, כמו שאמרתי, בתרבות הארגונית, בהטרדות בפועל ובאפשרות לזהות את אוכלוסיית המטרידים – האם אלה מפקדים או עמיתים.
אסתר דומיניסיני:
יש לכך כמובן משמעויות כבדות משקל.
אסתר דומיניסיני:
רצינו לזהות בצורה ספציפית יותר גם את האוכלוסיות המוטרדות: חיילות, קבע, חובה, קצינות, שוטרות.
אסתר דומיניסיני:
וכל זאת כדי לדעת אילו כלים לנקוט כדי לטפל בתופעה בדרך האפקטיבית ביותר.
אסתר דומיניסיני:
כעת יציג נצ"מ רפי לב את המחקר, וכולנו נקבל תמונה נכונה.
אסתר דומיניסיני:
המאמר ב"הארץ" היה בסדר, למעט הכותרת הבעייתית.
אסתר דומיניסיני:
הנתונים נמסרו לכתב, וכנראה שהבעיה הייתה עם העורך.
יעל דיין:
המחקר נעשה בתנאי מחקר נכונים?
אסתר דומיניסיני:
מיד נציג את המחקר, את התוקף שלו ואת המדגם.
אסתר דומיניסיני:
זה יהיה בקצרה.
יעל דיין:
חשוב לדעת אם מחקר מסוים הוא בעל תוקף לגבי האוכלוסייה.
רפי לב:
אציג קודם את הגוף החוקר: אנחנו עוסקים במדעי ההתנהגות, מחקר הוא אחת המיומנויות המקצועיות שלנו.
רפי לב:
אנחנו מבצעים 15-10 מחקרים בשנה – בנושאים שהוגדרו על ידי המפקדים.
רפי לב:
הנושא הזה הוגדר על ידי המפקדים כנושא שראוי וחשוב לבדוק אותו.
רפי לב:
כפי שניצב דומיניסיני הדגישה, ניגשנו אל הנושא בספקטרום הרחב שלו, מהאספקטים המילוליים ועד לאספקטים הקשים שמגולמים בחוק.
רפי לב:
המטרה הייתה כאמור לבחון תרבות ארגונית, אקלים ארגוני - כדי שלמפקדים יהיה כלי גם לצורכי עבודת מניעה, ולא רק לטיפול משמעתי או פיקודי באנשים.
רפי לב:
לגבי שיטת המחקר: לא הייתה פה דגימה אלא פנייה לכל האוכלוסייה.
רפי לב:
הנושא לא הודגש כראוי בכתבה בעיתון.
רפי לב:
אנחנו החוקרים נהנינו כאן מלוקסוס משמעותי מאוד.
רפי לב:
השאלון נשלח לכולן, למעט אזרחיות.
רפי לב:
המטרה הייתה לאפשר לכל אישה שמשרתת במשטרה להתייחס לשאלון.
רפי לב:
הרבה מאוד אכן התייחסו אליו, ומיד אציג את הנתונים.
רפי לב:
זה היה שאלון אנונימי שהגיע אלינו ישירות, יש לנו תיבת דואר עצמאית.
רפי לב:
לגבי הדגימה: כ28%- מהשאלונים חזרו אלינו.
רפי לב:
לא אתן כאן הרצאה בסטטיסטיקה, אך חשוב להדגיש שהאחוז הממוצע להשבה על שאלוני דואר הוא 20%.
רפי לב:
אנחנו במשטרה רגילים לאחוזים גבוהים יותר, כי זה גוף שחוקר את המערכת.
רפי לב:
אך לנושא כזה זהו בהחלט אחוז ראוי.
רפי לב:
יתרה מזאת, בדקנו האם מה שחזר מייצג את האוכלוסייה – בכל הנוגע לדרגה, מחוז ועוד.
רפי לב:
השאלונים אכן מייצגים את האוכלוסייה, ולכן אפשר בהחלט לומר שמה שנאסף כאן מייצג מבחינתנו את הארגון שלנו.
רפי לב:
כך גם הדגשנו בפני המפקדים.
יעל דיין:
היה עידוד במערכת, הייתה הכנה לסקר?
יעל דיין:
או שהשוטרת קיבלה את השאלון בלי הקדמות?
רפי לב:
לסקר צורף מכתב מלווה של ראש האגף, שהדגיש את חשיבות העניין.
יעל דיין:
הייתה פעולה שהדגישה את חשיבות העניין?
רפי לב:
יש לנו פסיכולוגים במחוזות, שעודדו בכל מיני דרכים למלא את השאלונים.
רפי לב:
בחרנו להציג כאן את החלק הקיצוני של התשובות.
רפי לב:
אני מבקש לדייק בדברים: בסך הכל כ12.
רפי לב:
5%- מהשוטרות חוו את אחת מהחוויות שמופיעות בשקף שאני מציג – שנעות בין ההגדרה "הצעת גמול על היענות לחיזור" ועד "שימוש בכוח פיזי".
רפי לב:
על ההגדרה הזאת, החמורה ביותר, השיבו בחיוב 3.3% מהנשים.
רפי לב:
אציג כאן נתונים נוספים, לא כדי להתעלם מנתון זה אלא כדי להראות מה המצב בארגונים אחרים.
רפי לב:
אולי לאור נושא המחקר אי אפשר לומר שאנחנו בסביבה טובה, אבל חשוב לראות את חומרת הבעיה ביחס למקומות אחרים.
יעל דיין:
מה הממצאים לגבי עמיתים לעומת מפקדים?
יעל דיין:
יש כאן סעיף שמוגדר "נקמה על אי היענות" – וזה הרי נוגע בדרך כלל ליחסי מפקד-פקודה.
יעל דיין:
כך גם לגבי ההגדרה "איום בעונש על אי היענות".
יעל דיין:
שני אלה נוגעים ליחסי גומלין של מרות.
נצ"מ רפי לב:
מיד נראה זאת.
נצ"מ רפי לב:
הממצא היה שמבחינת המפקדים השכיחות הייתה נמוכה יותר, אך מצד שני תחושת הפגיעות של השוטרות הייתה גבוהה יותר מאירועים שבוצעו על ידי מפקדים.
נצ"מ רפי לב:
בדקנו גם את השכיחות וגם את הפגיעות, וחשוב להבחין בין הדברים.
נצ"מ רפי לב:
ניגשנו אל המחקר אחרי סקירה של ספרות, ונעזרנו גם בספרות של הצבא בנושא.
נצ"מ רפי לב:
השווינו את עצמנו לארגונים בארץ ובעולם.
נצ"מ רפי לב:
בארץ, על פי דיווחים מחקריים שפורסמו, 5% מהנשים מתלוננות על הטרדה מינית חמורה.
נצ"מ רפי לב:
נתונים אלה מוצאים גם בארגונים אחרים, בחלקם לפחות, בעיקר בעולם.
יעל דיין:
בשקף מוצג נתון לגבי בתי חולים.
יעל דיין:
האם הכוונה לעובדות בבתי החולים?
יעל דיין:
הנתונים כאן הם משנת 1991.
יעל דיין:
זה נושא שאנחנו עוקבים אחריו וחשבתי שיש מחקר מעודכן יותר.
רפי לב:
התעמקנו במחקר במשטרה בבריטניה.
רפי לב:
5% מהמשיבות דיווחו שם על תקיפה מינית חמורה.
רפי לב:
ההגדרה של הסקר שם מתאימה להגדרה המחמירה שלנו.
רפי לב:
הרבה מחקרים עסקו בנושא זה – מחקרים תיאורטיים, מודלים ויישום של עבודות מסוג זה.
יעל דיין:
כשהבריטים מדברים על הצעות מיניות לא רצויות – זה כולל מגע פיזי – או הצעות מילוליות, על כוס בירה?
רפי לב:
הצעות הן הצעות.
רפי לב:
היתרון הגדול במחקר שלנו, ולא אפרט כאן יתר על המידה, הוא שהלכנו לפי המודל של טיל – שבוצע בהרבה מחקרים דומים.
רפי לב:
לכן יש לנו יכולת להשוות.
רפי לב:
כמובן שצריך להתייחס להבדלים הבין-תרבותיים – נושא שכרגע לא ניכנס אליו.
יעל דיין:
ההבדל במינוחים מקשה על ההשוואה.
רפי לב:
לגבי היחס בין המפקדים לעמיתים, אני מציג שקף של הספקטרום המלא של ההתנהגויות שנבדקו – מהקלה עד החמורה.
רפי לב:
יש בשקף איחוד בין האירוע לתחושת הפגיעות כדי לראות זאת באופן ברור.
רפי לב:
בשקף זה אפשר לראות את השכיחויות של ההטרדות ביחס למפקדים, ובשקף הנוסף מוצגות השכיחויות ביחס לעמיתים.
רפי לב:
אפשר לראות שאצל העמיתים יש אחוזים גבוהים יותר.
יעל דיין:
המקרה קרה, אך היא לא נפגעה.
רפי לב:
נכון.
רפי לב:
השכיחות גבוהה יותר אך הפגיעות בדרך כלל נמוכה יותר.
רפי לב:
לסיכום: ראשית, בכל הנוגע לתמונת מצב דומה – יש הרבה הסברים ותיאוריות למה זה קורה בארגונים, ולא אפרט אותם כרגע.
רפי לב:
לנו היה חשוב לתת לארגון תמונת ראי על מצב כוח האדם שלו בכל הנוגע לשוטרות וקצינות כדי לראות איך הן תופסות את האקלים הארגוני, וכמובן לקבל מידע על הפגיעות החמורות.
רפי לב:
שנית, חשוב להדגיש שלמיטב ידיעתנו משטרת ישראל היא הגוף הציבורי היחיד שבדק את התופעה על כלל אוכלוסיית המשרתות בו.
נעמי שפירא:
הכוונה שהמשטרה היא הגוף הציבורי היחיד בארץ שבדק את התופעה.
יעל דיין:
זו שאלה של הגדרות.
יעל דיין:
בכל מקרה, אנחנו לא נמצאים כאן בתחרות ולא חשוב מי הגיע ראשון.
יעל דיין:
ברור שהצבא גם הוא גוף ציבורי, וכשנאמר "כל האוכלוסייה" – הכוונה שפניתם לכל האוכלוסייה.
יעל דיין:
קיבלתם אחוז גבוה של משיבות.
יעל דיין:
אני מבינה גם שהנחתם שהתשובות אמינות.
יעל דיין:
לא היה סינון של התשובות, לגבי נשים שהוזות או מדמיינות, או לגבי נשים שאולי הקטינו מעוצמת הדברים, נכון?
יעל דיין:
בדיקה שכזאת היא כבר העמקה של המחקר, ואני מניחה שכאן קיבלתם את המידע הרחב ביותר ולאו דווקא העמוק ביותר, בכל הנוגע לבדיקת האמינות.
יעל דיין:
השאלה המתבקשת, היא מה עושים עם זה.
יעל דיין:
המחקר מעניין מאוד, אבל בעיקר מעניינת המערכת המשטרתית ומה שהיא תעשה עם תוצאות המחקר.
יעל דיין:
חשוב גם לדעת מה התוצאות בשטח.
יעל דיין:
הרי גם בלי מחקר אתם מענישים ובודקים וחוקרים.
יעל דיין:
המחקר נותן כלי נוסף למניעה וגם לטיפול.
יעל דיין:
הוועדה מבקשת לדעת מה המצב ביחס לחקירות ולהענשה, ומה נעשה במקרים חמורים.
יעל דיין:
אנחנו יודעים מהצבא שיש תהליך מורכב החל מהגשת התלונה ועד להענשה.
יעל דיין:
מעניין גם האם מספר המתלוננות זהה למספר המשיבות בחיוב על הטרדה מינית בסקר.
יעל דיין:
האם מספר התלונות שהוגשו נותן פרופורציה כלשהי למחקר?
יעל דיין:
הרי מחקר אנונימי עדיין איננו רשימה של תלונות.
יעל דיין:
אני מבקשת אם כן לשמוע גישור בין המחקר לבין הנתונים בשטח, ובהמשך נשמע מה תעשה המשטרה עם הנתונים.
אסתר דומיניסיני:
נצ"מ נילי אושה תציג את הנתונים בפועל.
נילי אושה:
אולי לפני כן נשמע את עו"ד ורדה שחם, מהמחלקה לחקירות שוטרים.
ורדה שחם:
בשנת 1999 הוגשו בסך הכל 82 תלונות על עבירות מין.
ורדה שחם:
ב31- תלונות מתוכן הקרבן היה איש משטרה, גבר או אישה.
ורדה שחם:
20 מתוך 31 המתלוננים בתלונות אלה היו שוטרי שח"מ – אלה השוטרות הצעירות, החיילות.
רבקה שקד:
מה גודל האוכלוסייה במשטרה?
נילי אושה:
26,000 איש.
אסתר דומיניסיני:
ויש 4,500 שוטרות.
ורדה שחם:
בשנת 2000 הוגשו, נכון להיום, 72 תלונות.
ורדה שחם:
33 מהקורבנות הם אנשי משטרה.
ורדה שחם:
האחרים הם אזרחים.
נילי אושה:
האירועים עם האזרחים יכולים לנבוע ממקרים פרטיים, שלא קשורים למשטרה.