GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין:
בכל זאת הייתי רוצה לחבר את זה עם מה שקרה והתייחסות להצעה הזאת כהצעת פתרון גם יותר לעומק.
יעל דיין:
איפה זה מתחבר?
יעל דיין:
אם אתה אומר שהסכום הזה היה בין כה שם ופשוט במקרה לגמרי פתאום, בגלל האירועים או לא בגללם, אישרו את התקציב הזה - אם הממשלה לא מחברת את זה אז יש לנו כאן בעיה.
יעל דיין:
אם זה בין כה היה קורה אז "חבל על הזמן", כמו שאומרים.
עוזי גדור:
יכול להיות שאם היו מחליטים את ההחלטה לפני 3 חודשים המראה היה קצת שונה.
יעל דיין:
או לפני 50 שנה.
יעל דיין:
או לפני 40 שנה.
עוזי גדור:
אולי לפני 50 שנה, אבל אני חושב שלא רלוונטי היום לדבר על מה שהיו צריכים לעשות לפני 50 שנה.
עוזי גדור:
אני לא רוצה להאריך בזה.
עוזי גדור:
אני רוצה לסיים.
עוזי גדור:
בתוך כל המכלול הזה יש גם סעיף של השלמות השכלה לנשים, שזה ספח של תוכנית שעד היום התנהלה לאוכלוסיה של מובטלים, כלומר לכאלה שהגיעו לשירות התעסוקה ובעזרת השלמת השכלה שובצו בקורסים מקצועיים או הסתדרו בעבודה.
עוזי גדור:
גם השנה פתחנו כ-20 כיתות כאלה במגזר הערבי.
עוזי גדור:
נשים לומדות, מביאים אותן לדרגה מסויימת ואז משלבים אותן בקורס מקצועי.
עוזי גדור:
על-פי התוכנית כל שנה ב-4 השנים הקרובות יהיו 40 כיתות כאלה שיקיפו כ-1,000-1,200 נשים.
עוזי גדור:
חבל שזה לא מספר כפול אבל זה הסכום שאושר לעניין הזה.
עוזי גדור:
לפני כחצי שנה הממשלה קיבלה החלטה לגבי נשים בכלל, לא רק ערביות אלא גם נשים בדואיות ואתיופיות ונשים בעיירות פיתוח, החלטה שמדברת על 200 כיתות כאלה בשנה אבל ההחלטה לא ממומשת, כמו הרבה דברים טובים שלא ממומשים.
עוזי גדור:
אני רוצה לסיים במשפט אחד לזכותה של גברת שרי גינצבורג, שנוכחת איתנו.
עוזי גדור:
גברת שרי גינצבורג מלווה את הישוב דיר חנא והיא אמורה להפעיל ב-1.11 בנות שירות לאומי בדיר חנא.
עוזי גדור:
כלומר, בנות ערביות שסיימו כיתה יב' שיתחילו לתפקד כבנות שירות לאומי בישוב.
עוזי גדור:
זה סנונית ראשונה ואנחנו מקווים שבעקבותיהן יצטרפו עשרות ישובים.
עוזי גדור:
לא ניסיתי לבטל את הבעיה הערבית בארץ.
עוזי גדור:
ניסיתי לספר משהו ממה שנעשה.
יעל דיין:
האם יש שאלות למר עוזי גדור לפני שהוא הולך?
יעל דיין:
שאלות לשם קבלת אינפורמציה ולא הבעות דיעה.
דפנה יזרעאלי:
רציתי לדעת מה גודל התקציב ומה אתם תעשו כדי לספק את המורים כדי לנהל את הכיתות האלה.
דפנה יזרעאלי:
לא מספיק לפתוח כיתות.
דפנה יזרעאלי:
צריך גם מורים.
עוזי גדור:
אם יש משהו שלא נמצא במחסור במגזר הערבי בצפון זה מורים.
עוזי גדור:
עד היום זה היה המפלט היחיד בקידום התעסוקתי שם.
עוזי גדור:
היום אנחנו חושבים שצריכים ליצור צירים אחרים.
עוזי גדור:
לכיתות השלמת השכלה יש 6 מיליון ש"ח לשנה.
עוזי גדור:
כיתה כזאת עולה 150,000 שקל לשנה, תכפילו ב-40 וזה 6 מיליון ש"ח.
עוזי גדור:
במשך 4 שנים זה 24 מיליון ש"ח.
עוזי גדור:
זה קומץ שיכול היה להיות הרבה יותר גדול.
עוזי גדור:
אני מדגיש, זה לא הנושא המרכזי.
עוזי גדור:
הנושא המרכזי זה הצעירות בהמוניהן, שאנחנו רוצים שיגיעו לאותם 40% הזכאים לתעודת בגרות, כפי שמקובל במגזר היהודי, ולאותם 35% שממשיכים ללמוד אחרי בית-הספר התיכון ומשתלבים בתעסוקה.
עוזי גדור:
זה מתחבר לנושא גדול שאנחנו עוסקים בו במקביל וזה פיתוח איזורי תעשיה, העברת מפעלים וכולי.
עוזי גדור:
אני לא בא להגן פה על כל המחדלים שנעשו ב-50 השנים האחרונות.
נדיה חילו:
מר עוזי גדור, אתה הצגת פה נתונים, חלק מתוכניות עתידיות ושניים-שלושה יעדים עיקריים.
נדיה חילו:
האם שולבו נשים ערביות בהכנת התוכנית?
נדיה חילו:
האם מישהו שאל את פיהן?
נדיה חילו:
האם מישהו פנה לאוכלוסיות היעד, צעירות או לא צעירות, ושאל אותן מה הן רוצות, לפני הכנת התוכניות?
עוזי גדור:
אני "מת" על השאלות האלה.
יעל דיין:
אנחנו לא נותנים ציונים כאן, לא לשאלות ולא לתשובות.
יעל דיין:
גם אם אתה לא "מת" עליהן תואיל לענות.
עוזי גדור:
אני שורץ במגזר הערבי.
עוזי גדור:
בטוח ששום דבר לא מספיק.
עוזי גדור:
אני בקשר עם עשרות מומחים בתחומים שונים במגזר הערבי: אנשי ציבור ומומחים במגזר הערבי, כולל נשים.
עוזי גדור:
אני נמצא בכיתות, משוחח עם בנות ועם נשים, אני משוחח עוד ועוד.
עוזי גדור:
הדברים הועברו לחוות דעת של המגזר הערבי וקיבלנו תגובות, מעבר להסתייגויות שונות שקשורות בגודל התקציב.
עוזי גדור:
אבל זה לא הזמן להרצות פה.
עוזי גדור:
המגזר הערבי יודע בדיוק מה אנחנו עושים ואנחנו עושים את זה יחד איתו.
יעל דיין:
השאלה שלי היא טכנית.
יעל דיין:
אני מבינה שמשרד ראש הממשלה עוסק בזה.
יעל דיין:
באשר לדברים שהצגת אנחנו מדברים על משרד החינוך לגבי מערכת החינוך, ובחלק של הכשרה מקצועית אנחנו מדברים על משרד העבודה והרווחה.
יעל דיין:
יש לנו את הרשות לקידום מעמד האשה, שאנחנו מאוד גאים בה וקיווינו שהיא תהיה הכתובת שתעסוק גם בניתוב, גם בסדרי עדיפויות וגם בהכנת הרקע.
יעל דיין:
אני מאוד שמחה שראש הממשלה הנוכחי ער וקשוב לדברים האלה אבל האם זה המצב?
יעל דיין:
זאת אומרת, האם זה לא ישתנה?
יעל דיין:
האם נושאים של חינוך ושל משרדים אחרים אכן ירוכזו במשרד ראש הממשלה, שנותן לזה צבע מסויים?
יעל דיין:
משרד ראש הממשלה הוא משרד פוליטי, זה ראש ממשלה נבחר.
יעל דיין:
בעוד שנה או בעוד 3 שנים יבחר ראש ממשלה אחר.
יעל דיין:
אני רוצה לדעת מדוע זה לא נמצא ברשות לקידום מעמד האשה או במשרדים המקצועיים שצריכים לקדם את זה.
עוזי גדור:
כל התוכנית מנוהלת על-ידי המשרדים המקצועיים.
עוזי גדור:
משרד ראש הממשלה מלווה את התוכנית ומוביל אותה.
עוזי גדור:
השיחה האחרונה שלי בטלפון לפני שעזבתי את המשרד ובאתי הנה היתה כשצרחתי על משרד החינוך, שהיה צריך לצייד 10 מגמות תוכנה בבתי-ספר ערביים.
עוזי גדור:
זה היה צריך לקרות בחודש ספטמבר וניסו לקבוע לי את הפגישה לחודש דצמבר.
עוזי גדור:
זה חלק מתפקידנו, זה חלק מהקשר עם המשרדים.
עוזי גדור:
אני לא רוצה להגיד שמשרד החינוך הוא יותר גרוע מאחרים.
עוזי גדור:
באמת, אני לא מחלק פה ציונים.
עוזי גדור:
זה התפקיד של משרד ראש הממשלה, להוביל כדי שהתוכנית כרוחה וכלשונה תתממש.
עוזי גדור:
זה מאוד לא פשוט, זה קשה, אבל עושים דברים קשים.
יעל דיין:
ואיפה נכנסת פה הרשות לקידום מעמד האשה, שהיא גם כן תחת משרד ראש הממשלה?
עוזי גדור:
אני בקשר טוב עם הרשות לקידום מעמד האשה.
יעל דיין:
זה לא שאלה של קשר.
יעל דיין:
אני מדברת על תקניות ותקינות של חלוקת סמכויות, ובמקרה הזה גם תקציבים.
פסי הילסהיים:
האם התקציב הוא לפי המחלקות?
עוזי גדור:
כל משרד יודע בדיוק מה התקציב שהוא חייב להפעיל בתוכנית ובאיזה תחומים.
עוזי גדור:
אם ניגע באותו סעיף קטן של כיתות השלמת השכלה לנשים - זה תקציב של משרד העבודה והרווחה שמועבר למשרד החינוך, לאגף לחינוך מבוגרים, שהוא מפעיל את הכיתות האלה.
עוזי גדור:
אנחנו מלווים אותו השכם והערב, כדי שהכיתות תתארגנה ושהנשים תהיינה ושיעשו את הבחינות בזמן.
עוזי גדור:
הדברים הם לא פשוטים.
יעל דיין:
שום דבר לא פשוט.
יעל דיין:
עדיין אני שואלת מדוע זה לא תחת הרשות לקידום מעמד האשה.
עוזי גדור:
אדרבא, כל מי שיכול להוריד ממני מטלות- אני אשמח.
חוסניה ג'בארה:
קודם כל, המפגש הוא יפה וגם המספרים יפים.
חוסניה ג'בארה:
כל הזמן אנחנו שומעים אותם וזה מצויין.
חוסניה ג'בארה:
אבל בפועל, אני בדקתי גם במשרד החינוך, לא מועברים התקציבים המתאימים לפעילות עליה אתה מדבר.
חוסניה ג'בארה:
היתה מלחמה בין משרד החינוך למשרד האוצר על תוספת תקציבים למגזר הערבי עבור כמה דברים.
חוסניה ג'בארה:
אני מתפלאת, גם בקשר לחינוך, גם בקשר לתעסוקה וגם בקשר לכל מיני דברים אחרים שאין תקציבים.
חוסניה ג'בארה:
אני חושבת שהאחראי לכל הנושא הזה הוא משרד ראש הממשלה, שלא מעביר תקציבים למשרדים המקצועיים שיפעלו בנושא הזה.
חוסניה ג'בארה:
אי אפשר, אחרי כל מה שקרה לאחרונה, תקרא לזה בשם שתירצה, אחרי ההפגנות במיגזר הערבי, שאנחנו נימצא בכל הוועדות - בוועדת החינוך והתרבות, בוועדה לקידום מעמד האשה ובוועדות אחרות - ואנשי המקצוע מהמשרדים יגידו שיש כך וכך למגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה:
אי אפשר להמשיך לשמוע את זה.
חוסניה ג'בארה:
אנחנו כבר לא יכולים לקלוט את זה.
חוסניה ג'בארה:
אנחנו שומעים יפה מאוד אבל זה לא מתבצע בשטח.
חוסניה ג'בארה:
יש לנו אלפי בנות שהן בוגרות תיכון שאין ביכולתן להשתלב, לא באוניברסיטאות ולא במכללות.
חוסניה ג'בארה:
ואפילו אם הן משתלבות במכללות ומסיימות שם את לימודיהן הן לא יכולות להשתלב בעבודה.
חוסניה ג'בארה:
רבות מהנוכחות כאן עדות לכך.
חוסניה ג'בארה:
לדוגמא, במכללה להכשרת מורים בבית-ברל מנסות להתקבל ללימודים 2,000 בנות ומתוכן מתקבלות 120 בנות.
חוסניה ג'בארה:
איפה השאר?
חוסניה ג'בארה:
השאר נמצאות מובטלות בבית וגם כמובטלות הן לא יכולות לעבור הכשרה מקצועית ממשרד העבודה והרווחה.
חוסניה ג'בארה:
פניתי לשר העבודה והרווחה והוא אמר לי שאין תקציבים להכשרת המגזר הערבי בכל מיני נושאים.
חוסניה ג'בארה:
דבר שני, הבנות מתחתנות, יש כל מיני בעיות בבתים שלהן, חלקן מתגרשות, חלקן הולכות למקלטים לנשים מוכות אולם אין מקום לקלוט את הנשים האלה במקלטים לנשים מוכות.
חוסניה ג'בארה:
גם אין תקציבים מתאימים למקלטים לנשים מוכות ומוציאים את זה למיכרזים במגזר הערבי.
חוסניה ג'בארה:
אי אפשר לשתוק, עם כל הכבוד.
חוסניה ג'בארה:
אנחנו רוצים משהו בפועל.
חוסניה ג'בארה:
בואו נתחיל מעכשיו.
חוסניה ג'בארה:
אם יש X תקציב במשרד ראש הממשלה תעבירו את זה לכל נושא ולכל משרד בהנחייה שנשים ערביות מקצועיות מהשטח יהיו שותפות לקבלת החלטות לאן יועבר התקציב הזה.
עוזי גדור:
מה רוצים שאני אענה על זה?
חוסניה ג'בארה:
תעבירו את התקציבים.
יעל דיין:
אתה הצגת דברים.
יעל דיין:
אנחנו נחזור אליך בעוד זמן קצר מאוד כדי לראות מה קרה עם זה.
יעל דיין:
מר עוזי גדור, אני מודה לך מאוד.
יעל דיין:
אנחנו לא נניח ולא נרפה.
יעל דיין:
השאלות האלה צריכות לקבל את המענה בשטח ובפועל.
יעל דיין:
תפקידנו לבקר אתכם.
רולה חאמד:
מר עוזי גדור הבהיר שהתוכנית לגבי המגזר הערבי לא כללה ערים מעורבות, תושבי מזרח ירושלים, בדואים ודרוזים.
רולה חאמד:
לדעתי ההגדרה והחלוקה של המגזר הערבי נובעת מגישה פוליטית.
קריאה:
כי הבדואים למשל מקבלים תקציבים יחודיים.
יעל דיין:
אנחנו לא ניכנס לזה היום, כשם שלא ניכנס לכל הבעיה של החינוך ושל התעסוקה אלא במידה והיא באמת רלוונטית לנושא העכשווי בו אנחנו עוסקים.
יעל דיין:
אני רואה בזה גם כן בעיה אבל זה בעיה של סוג החלוקה של תקציב, לא של תיקצוב כשלעצמו.
יעל דיין:
במקומות מסויימים, למשל ערים מעורבות, יש תקציב נפרד.
יעל דיין:
נכון שהכל לא מספיק, אני לא אומרת שכאן יש די וצריך להעביר תקציבים למקום אחר.
יעל דיין:
החלוקה הזאת אולי שרירותית ואולי יש לה משמעות.
פסי הילסהיים:
היא ממש פוליטית.
יעל דיין:
אז תיפנו למי שקובע את הפוליטיקה ותגידו לו שחלוקה כזאת לא צריכה להיות.
יעל דיין:
תיפנו לבדואים ולבדואיות ותגידו להם שאתם לא מקבלים את החלוקה הזאת, שהסיבה שהם לחוד היא פוליטית, ואז הבדואים והדרוזים יגידו לכם: תודה רבה על כך שאתם מאחדים אותנו אבל אנחנו מעדיפים להיות לבד ולהיות מתוקצבים לבד ושיהיו לנו תוכניות יחודיות.
יעל דיין:
אז בואו לא נדבר כאן בשם אף אחד.
יעל דיין:
בבית הזה הדברים האלה נדונים בנוכחות של המייצגים של האוכלוסיה.
יעל דיין:
אני לא יכולה לבוא בשם מישהו שגר בעיר מעורבת, אני לא יכולה לבוא אפילו בשם גברת נדיה חילו, ולהגיד: לא מוצא חן בעיני, אני נוצריה תושבת יפו רוצה להיות ב-pool אחד, בחבילה אחת יחד עם התקציבים שניתנים לכפרים ב"משולש".
יעל דיין:
יכול להיות שזה פוליטי אבל זה פוליטי גם מצד האנשים עצמם.
יעל דיין:
אם אתן מייצגות מגזר כזה או אחר שרוצה אחרת אז בבקשה, זו אחת הבמות שיש לכם.
שרי גינצבורג:
אני מדיר-חנא.
שרי גינצבורג:
אני רוצה לענות על שני דברים שעלו פה.
שרי גינצבורג:
אני חושבת שצריך לעשות צדק בעניין הזה.
שרי גינצבורג:
כל הזמן מדברים על תקציבים, תקציבים ותקציבים.
שרי גינצבורג:
מי שאין לו תוכנית ולא מכין את עצמו - אין לו תקציבים.
שרי גינצבורג:
קורה במגזר הערבי שראשי המועצות המקומיות לא עושים תוכניות.
שרי גינצבורג:
גם כדי לזכות בטוטו צריך קודם למלא טופס.
יעל דיין:
אני מבקשת בכל זאת נגיעה קצת יותר לעומק.
יעל דיין:
עיזבו רגע את התקציבים, עיזבו רגע את ה-6 מיליון ש"ח.
יעל דיין:
בואו נחזור לנקודת ההתחלה: מה קרה לכולנו, מה קרה באירועים עצמם.
יעל דיין:
לא במובן הפרטני, של ניצב אליק רון וכן הלאה, אלא האם זה דבר שמראה על איזה שבר עמוק.
יעל דיין:
מה ההתייחסות שלכם?
יעל דיין:
הייתי רוצה לרדת לעומק ונחזור מייד אחר-כך לדברים שאנחנו עוסקים בהם, שהם למעשה פתרונות.
סיהאם גנים:
אני חברת מועצת נצרת.
סיהאם גנים:
באתי במיוחד כדי להעביר תמונה מן השטח.
סיהאם גנים:
לא כדי לשפוט ולא כדי להעריך אלא רק למסור לכם מידע.
סיהאם גנים:
אני הייתי בשטח וראיתי, שמעתי וחשתי כל מה שקרה.
סיהאם גנים:
זה כאב לי מאוד, כחברת מועצה, כמנהיגה, כאם, כאשה, כבת אדם.
סיהאם גנים:
המצב הוא קשה מאוד.
סיהאם גנים:
מי שלא היה שם ברחוב לא יכול לתאר לעצמו את מידת הקושי במצב הנוכחי.
סיהאם גנים:
הקרע הוא מאוד עמוק.
סיהאם גנים:
אני לא רוצה להציע כעת הצעות.
סיהאם גנים:
אני רק רוצה לתאר כמה זה היה קשה.
סיהאם גנים:
ראיתי את הבחורים שהכדורים חוררו אותם, כשנכנסו מהחזה ויצאו מהגב.
סיהאם גנים:
ראיתי במו עיני את הבחורים האלה שנפטרו.
סיהאם גנים:
ראיתי את האמהות בבת-החולים.
סיהאם גנים:
ראיתי איך היו אמהות ששרו על בנן שמת כאילו הוא חתן.
סיהאם גנים:
השהיד הוא חתן והאם, האחיות והבנות שרו לכבודו שירי חתונה.
סיהאם גנים:
זה כל-כך כאב לי.
סיהאם גנים:
כל הזמן שאלתי את עצמי: לְמה אנחנו הגענו?
סיהאם גנים:
לא שאלתי את עצמי לָמה הגענו.
סיהאם גנים:
כולם יודעים לָמה הגענו.
סיהאם גנים:
אבל לְמה הגענו?
סיהאם גנים:
יש הבדל כל-כך גדול בין שתי המילים הללו למרות שביניהן יש רק הבדל של ניקוד.
סיהאם גנים:
אני חוויתי את כל ההפגנות וההלוויות שהיו בנצרת.
סיהאם גנים:
הייתי ברחוב, בלב ליבה של החוויה הקשה מאוד הזאת, חוויה שלא יכולים לתאר ולא יכולים אפילו לעכל, כאילו זה חלום, אבל חלום כל-כך כואב.
סיהאם גנים:
אני חושבת שצריכים לשנות את המנטליות ב-360 מעלות.
סיהאם גנים:
צריכים להרגיש שהערבים בישראל הם עם ולא מיעוט.
סיהאם גנים:
אנחנו פה זה מאות ואלפי שנים.
סיהאם גנים:
אנחנו עם ולא מיעוט.
סיהאם גנים:
אנחנו פה שותפים.
סיהאם גנים:
לגבי הערבים בישראל הקונפליקט הוא על שותפות.
סיהאם גנים:
לגבי הערבים בגדה הקונפליקט הוא על בעלות.
סיהאם גנים:
יש הבדל גדול.
סיהאם גנים:
הרבה אנשים לא יכולים להפריד את העניין הזה ולהבין שאנחנו שותפים פה.
סיהאם גנים:
צריכים לשנות את המנטליות.
סיהאם גנים:
אני חושבת שהנשים צריכות לעמוד בראש הנושא הזה.
סיהאם גנים:
אשה יכולה לבטא טוב יותר את תחושותיה.
סיהאם גנים:
צריכים לעשות משהו, אני לא יודעת מה.
גליה גולן:
אנחנו מדברים על תקציבים ומשאבים ואני חושבת, כמו שנאמר, שאנחנו בעצם מכירים את המצב.
גליה גולן:
אנחנו מכירים את המצב בכפרים הערביים וגם בערים.
גליה גולן:
אנחנו גם מכירים את המצב שבנות ובנים גומרים את בחינות הבגרות ולא מוצאים עבודה.
גליה גולן:
אני מוכרחה להגיד שהסתכלתי על כל מה שהיה, כל מה שכאב בשבועות האחרונים.
גליה גולן:
אני חושבת שאנחנו חייבים להתמודד עם שורש הבעיה, והשורש לפי דעתי זה גזענות, אני מאוד מצטערת להגיד את זה.
גליה גולן:
אפשר לבוא ולתת אלף הסברים איך ומדוע החברה היהודית בישראל הגיעה למצב של גזענות, אני לא חוזרת על זה: בשל חשדנות ולא חשוב מה הם ההסברים.
גליה גולן:
לדעתי יש לנו כאן בעיה עמוקה ביותר, שמתחילה בהחלט בחינוך, מתחילה במה שמקבלים בבתי-ספר, מה שהילדים שלי קיבלו בבתי-הספר השונים מן המורים ומן המורות.
גליה גולן:
אני בשום פנים ואופן לא שוללת את העניין של משאבים, שבהחלט זקוקים להם, אבל חייבים ליצור שינוי.
גליה גולן:
גברת סיהאם גנים דיברה על מנטליות.
גליה גולן:
אני לא יודעת אם זה מנטליות אבל יש כאן משהו שהוא בסיסי.
גליה גולן:
יש סיבה שערבי עם תואר BA לא מקבל עבודה.
גליה גולן:
אני חושבת שחייבים להתחיל בחינוך, אבל חייבים גם לנסות ולראות איך אפשר לשנות את הגישה הבסיסית בתוך הארץ.
יעל דיין:
עד כמה לדעתך זה כרוך ביחסים שלנו ובתהליך עם הפלשתינאים שמחוץ לישראל?
גליה גולן:
אני חושבת שזה קשור מאוד.
גליה גולן:
התקווה שלי היתה שנתקרב להסדר ויהיו שתי מדינות ואז תהיה פחות חשדנות, יהיה פחות תירוץ לחשוד בערבים שהם אזרחי ישראל.
גליה גולן:
אבל לפי דעתי אי אפשר לחכות לזה.
גליה גולן:
קודם שמענו שמדובר לא על בעלות אלא על שותפות.
גליה גולן:
זהו המסר.
גליה גולן:
זה המסר שאני רוצה לשמוע בהחלט וזה המסר שצריכים לתת.
גליה גולן:
מדובר על שותפות.
גליה גולן:
אין ערעור על בעלות.
גליה גולן:
אין ערעור היום על זכותנו על מדינת ישראל.
גליה גולן:
אנחנו קיימים, אנחנו פה.
גליה גולן:
מה שנוגע לערבים שהם אזרחי ישראל, זה שותפות.
גליה גולן:
זה פשוט דבר אחר.
גליה גולן:
אין לי כמובן צל של ספק שאנחנו חייבים לפתור בכלל את הסכסוך עם הפלשתינאים, ואני רואה את הפתרון בשתי מדינות, אבל אני חושבת שכאן אנחנו חייבים להתמודד עם הנושא הזה גם טרם הסדר.
עאידה תומא-סולימאן:
אני לא אחזור על התיאורים של מה שהיה, למרות שלקח לנו הרבה זמן ועדיין אנחנו בתהליך ובניסיון לעכל ולהבין מה עבר עלינו בתחילת החודש הזה, ועדיין עובר עלינו עד היום הזה.
עאידה תומא-סולימאן:
אני מאוד מבקשת לא לדבר על זה בלשון עבר כי זה עוד לא עבר ואני לא רואה שזה יעבור תוך יום-יומיים.
עאידה תומא-סולימאן:
נכון שהכל כאילו נראה שקט בחוץ אבל ההרגשה שלי היא כאילו מכניסים גז לחלל של חדר ומחכים לזרוק את הגפרור הראשון.
עאידה תומא-סולימאן:
המתח הוא מאוד קשה.
עאידה תומא-סולימאן:
הייתי רוצה שהכל יחזור לקדמותו אבל אני חושבת שזה בלתי אפשרי.
עאידה תומא-סולימאן:
אני לא חושבת שהמצב רק מידרדר.
עאידה תומא-סולימאן:
להיפך, אני חושבת שאפשר לבנות לכיוון מאוד חיובי רק אם ילמדו את הלקח ויבינו שלא מספיק לשבת ולחכות ולקוות שהמצב יחזור לימים ההם.
עאידה תומא-סולימאן:
בואו לא נשלה את עצמנו, הימים לפני חודש לא היו כל-כך ורודים וטובים.
עאידה תומא-סולימאן:
עובדה שאנחנו יושבות ומדברות ואומרות את זה ועובדה שעדיין המדיניות היא אותה מדיניות: באים ומנחיתים עלינו תוכניות.
עאידה תומא-סולימאן:
ריבונו של עולם, האם אין נשים וגברים שיכולים לתכנן במגזר הערבי?
עאידה תומא-סולימאן:
עיריית נצרת קיבלה אות הצטיינות על ניהול מצויין של העיריה.
עאידה תומא-סולימאן:
האם העיריה הזאת לא יודעת לתכנן?
עאידה תומא-סולימאן:
אז בשביל מה משרד הפנים נתן להם אות הצטיינות?
עאידה תומא-סולימאן:
אני חושבת שאפילו הערה מסוג זה מעידה על המצב.
עאידה תומא-סולימאן:
לבוא ולתלות את כל האשמה במדיניות האפליה שהיתה לאורך 50 שנה?
עאידה תומא-סולימאן:
להגיד שאנחנו לא יודעים לתכנן?
עאידה תומא-סולימאן:
אולי אנחנו גם לא יודעים לבקש?
עאידה תומא-סולימאן:
אולי אין לנו מספיק שכל לקדם את עצמנו ובגלל זה המצב הוא כפי שהוא?
עאידה תומא-סולימאן:
אם אנחנו כאלה אז שלא יהיו אשליות.
עאידה תומא-סולימאן:
אנשים שאין להם כל-כך שכל לא מאשימים אותם כשהם יוצאים לרחובות וזורקים אבנים.
עאידה תומא-סולימאן:
אני לא אכנס עכשיו לכל העניין, איך הידרדר המצב לאן שהידרדר.
עאידה תומא-סולימאן:
אני חושבת שהיתה מדיניות מאוד ברורה.
עאידה תומא-סולימאן:
כשאני שומעת עכשיו הרבה יהודים ויהודיות שמכירים אותי והסתובבו תכופות בערים ובכפרים הערביים שהם מפחדים היום להיכנס, אני רואה גם את הקשר של התקשורת למה שקרה ואיך התקשורת התגייסה באופן חד-משמעי להפחיד וליצור תמונה של סכנת חיים נוראית.
עאידה תומא-סולימאן:
חברת הכנסת יעל דיין שאלה האם זה קשור למה שקורה מחוץ למדינת ישראל.
עאידה תומא-סולימאן:
בטוח שזה קשור.
עאידה תומא-סולימאן:
חלק גדול מאיתנו ראה כל הזמן את הקשר המהותי בין היחס של מדינת ישראל למיעוט הערבי בתוכה לבין הקשר בין מדינת ישראל והעם הפלשתינאי או העם הערבי בכלל.
עאידה תומא-סולימאן:
בלתי אפשרי, אם אני נחשבת לחלק מהאוייב, שהמדינה תתייחס אלי כאזרחית שווה לכל אדם אחר שנמצא בתוכה.
עאידה תומא-סולימאן:
זה בלתי אפשרי ולא מתקבל על הדעת ולא הגיוני.
עאידה תומא-סולימאן:
כל עוד ישנה הבעיה הפוליטית הישראלית-פלשתינאית, הישראלית-ערבית ימשיכו להסתכל עלי כחלק מגיס חמישי.
עאידה תומא-סולימאן:
ימשיכו להסתכל עלי כמי שלפחות לא כל-כך מסמפטים אותו.
עאידה תומא-סולימאן:
עד שלא יפתרו את הבעיה הזאת - והיו תקוות שהולכים הלאה והתחלנו לקבל הרגשה שממש הולכים לפתור את הבעיה, עד שהכל נתקע והידרדר בצורה דרסטית.
עאידה תומא-סולימאן:
בעיני אנחנו נמצאים ממש במצב מאוד קשה.
עאידה תומא-סולימאן:
זה היה חייב להשתקף.
עאידה תומא-סולימאן:
מי שחשב שאזרחי ישראל הערבים יישבו בשקט כשהם יראו שנופלים כל יום 6-10 בחורים מבני העם שלהם, טעה.
עאידה תומא-סולימאן:
אנחנו בני אנוש וזו החובה המינימלית שלנו, לצאת להפגין ולמחות.
עאידה תומא-סולימאן:
אני חושבת שחובה על מדינת ישראל לאפשר את המרווח הזה, אם הטענה הבסיסית היא שמדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית.
עאידה תומא-סולימאן:
חייבים לתת לנו את המרווח הזה ולא להיכנס בנו בכוח עם כדורי גומי, עם פצצות גז ואני לא יודעת מה.
עאידה תומא-סולימאן:
אני לא רוצה להגיע למצב שכאשר בחור נופל קרוביו ירקדו בהלוויה שלו.
עאידה תומא-סולימאן:
אני לא רוצה שירקדו.
עאידה תומא-סולימאן:
אני עדיין רוצה שנבכה כי כל בחור הוא עולם ומלואו.
עאידה תומא-סולימאן:
מי שחושב שלאמא לא איכפת כאשר הבן שלה נהרג - אני מכירה כמה נשים שאמרו: אני לא רוצה שהבן שלי יהיה שהיד, אני רוצה את הבן שלי חי לידי.
עאידה תומא-סולימאן:
את זה רוצה כל אמא, גם האמא היהודיה וגם האמא הערביה.
עאידה תומא-סולימאן:
ארגוני הנשים היו הראשונים שהובילו בכל הנושא של מחאה למען הפסקת הכיבוש ולמען חברה בריאה, גם ישראלית וגם פלשתינאית.
עאידה תומא-סולימאן:
עדיין יש לנו את האפשרות הזאת.
עאידה תומא-סולימאן:
אני חושבת שבאמת הגיע הזמן.
עאידה תומא-סולימאן:
למרות כל הכאב ולמרות כל הכעס, 3 ימים אחרי כל המאורעות היינו כבר בישיבות עם נשים יהודיות והיינו כבר בפגישות וניסינו לחשוב איך להתקדם הלאה.
עאידה תומא-סולימאן:
זה לא אומר שאנחנו נתקדם בצורה של הדו-קיום האגדי של 'לנגב חומוס ולאכול ביחס ויהיה לנו טוב ויפה'.
עאידה תומא-סולימאן:
לא.
עאידה תומא-סולימאן:
מי שרוצה דו-קיום שיבוא וידבר על הקיום שלי גם כן, שיבדוק איך אני חיה ויידע סטטיסטיקות, שיידע מה בדיוק המצב וייצא גם איתי למאבק, כי זה המאבק של הנשים היהודיות גם כן, איזה מדינה רוצים פה.
עאידה תומא-סולימאן:
האם רוצים מדינה דמוקרטית שוויונית או שרוצים מדינה ש-80% ממנה, בכוונה או לא בכוונה, באופן ישיר או דרך ממשלות, מדכא את ה-20%.
עאידה תומא-סולימאן:
אם זה יהיה מאבק משותף של שני הצדדים אז אפשר למצוא דרכים.
יעל דיין:
אני מודה לך.
יעל דיין:
אני רוצה לומר משהו לקהל, לא לעובדי המדינה ונציגי המשרדים שנמצאים כאן.
יעל דיין:
בוועדה הזאת חברים 15 חברי כנסת מכל המפלגות, יותר גברים מאשר נשים.
יעל דיין:
אני שואלת את עצמי מדוע כשדנים בנושא כזה - ומובן מאליו שחברת הכנסת חוסניה ג'בארה כאן ומובן מאליו שאני אזום את המפגש הזה ומיידית ככל האפשר, ביום הראשון של מושב הכנסת - אבל איפה כולם?
קריאה:
גם איפה חברי הכנסת הערבים?
יעל דיין:
איפה האנשים?
יעל דיין:
איפה הנשים מהליכוד?
יעל דיין:
איפה הנשים והגברים מהמפלגות שאינן מפלגות קואליציה?
יעל דיין:
אני אומרת את זה לגברת עאידה תומא-סולימאן כי יש לנו בעיה עם שני צדדים.
יעל דיין:
צד אחד שרואה את זה כמובן מאליו.
יעל דיין:
מה, חברת הכנסת נעמי חזן או חברת הכנסת זהבה גלאון או חברות כנסת ממפלגת העבודה צריכות לבוא לישיבה?
יעל דיין:
ברור איפה הן עומדות.
יעל דיין:
הם עומדים במקום הנכון מבלי ללמוד אותו, מבלי לעשות את הדיאלוג עצמו ומבלי להיכנס לעומקו.
יעל דיין:
זה צד אחד, הצד של השמאל, שכאילו לא צריך להתעסק בזה כי ברור מה העמדה שלהם.
יעל דיין:
מאידך הצד של הנשים מהימין הוא מאוד סבוך.
יעל דיין:
אני כינסתי את מועצת הנשים בעיריית תל-אביב תוך כדי האירועים ולא באו נשים ערביות.
יעל דיין:
גם גברת נדיה חילו לא הגיעה.
תגריד ג'השאן:
אנחנו לא הוזמנו.
יעל דיין:
אני לא חברה בעיריית תל-אביב.
יעל דיין:
אני יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה ואני לא מוציאה את ההזמנות.
יעל דיין:
אני רוצה להגיד לכם שמי שכן בא היו נשים מהימין - אני קוראת לזה ימין בגלל צורת ההתבטאות שלהן: "איך את יכולה בכלל לדבר עכשיו על זה כשאני לא יכולה לנסוע ליפו כדי לנגב שם חומוס?".
יעל דיין:
אמרה לי אשה אחת מאוד מכובדת: "אני צריכה לשמוע מה הם אומרים כשהם טובחים בנו"?
יעל דיין:
- זה הרי המושג בו משתמשים היהודים, כל הזמן טובחים בנו.
יעל דיין:
יש 5 הרוגים פלשתינאים ליום ואילו "בנו טובחים".
יעל דיין:
"כאשר טובחים בנו", אומרת לי האשה הזאת, חברת מועצת הנשים, "אז אני צריכה לשמוע אשה חברה במועצת העיר שקוראת לעצמה פלשתינאית"?
יעל דיין:
וואי, וואי, וואי.
יעל דיין:
מה יש להגיד לה יותר?
יעל דיין:
זה פעם ראשונה שהיא שמעה בכלל את ההקשר הזה.
יעל דיין:
יש לנו דרך ארוכה מאוד.
יעל דיין:
אנחנו יודעים איפה אנחנו עומדים.
יעל דיין:
פרופ' גליה גולן הגדירה את זה בצורה החריפה של "גזענות".
יעל דיין:
הצורה של "שותפות" היא פחות חריפה.
יעל דיין:
אם אנחנו מדברים על "שותפות ולא בעלות" זה עדין.
יעל דיין:
אבל כדאי להזכיר שזה שותפות בין שווים, לא שותפות של החמור ומי שרוכב עליו, שגם זה סוג של שותפות.
סיהאם גנים:
קשר עין ישר בין הרוכב והחמור.
יעל דיין:
אני מבקשת להתייחס לעניין של מעמד האשה בתוך החברה הערבית באירועים האלה.
יעל דיין:
זאת אומרת, האם נשים הובילו?
יעל דיין:
האם נשים נחותות לעומת גברים?
יעל דיין:
האם זה מאבק שהאשה היא משנית בו?
יעל דיין:
האם האשה סובלת ולא מתבטאת?
יעל דיין:
אני שואלת כי צויין כאן שמחנה השלום הישראלי מורכב יותר מנשים מאשר מגברים.
יעל דיין:
אני אומרת את זה לטובת הנשים ולא לרעת הגברים.
יעל דיין:
אותו דבר היה באינתיפדה המקורית הפלשתינאית.
יעל דיין:
היום רואים פחות נשים.
יעל דיין:
רואים נשים בהפגנות באירן וכדומה כשיש סגרגציה.
יעל דיין:
אני רוצה לשאול איפה אתן במאבק הזה על שותפות או נגד גזענות.
יעל דיין:
האם יש לכן מעמד שהוא משתנה, נעשה יותר חשוב או פחות חשוב, או שזה עדיין האשה והאם שמקבלת את ההנהגה של הגברים?
סמירה חורי:
אני מנצרת.
סמירה חורי:
אני פעילה ב"תנועת נשים דמוקרטיות" (תנד"י), ב"בת שלום" ובכל מיני ארגוני נשים לשלום.
סמירה חורי:
אני רוצה להגיד שמה שקרה, אנחנו ציפינו לדבר הזה.
סמירה חורי:
אם אתם רוצים לדעת מה היא עמדת הנשים, הן עכשיו מאוד רוצות להתקדם, מאוד רוצות להגיע למעמד גבוה ורוצות להיות שוות כמו הנשים היהודיות.
סמירה חורי:
לדעתי מה שקרה בנצרת ובכפרים הערביים במגזר הערבי צריך לעניין כל אשה וכל איש יהודי, אפילו יותר מאשר את הנשים הערביות.
נהאיא דאוד:
"בחברה הערבית" ולא "במגזר".
נהאיא דאוד:
בחברה עם כל המאפיינים שלה.
סמירה חורי:
זה מעניין כל אשה יהודיה.
סמירה חורי:
אני יודעת שבוודאי כל אשה מתקדמת שיש לה מצפון לא רוצה שמישהו יהיה מדוכא.
סמירה חורי:
לכן אני אומרת שזה צריך לעניין כל אשה מביניכן.
סמירה חורי:
אמרתי שאנחנו ציפינו למה שקרה בנצרת, אחרי 50 שנה של דיכוי, 50 שנה של הזנחה, 50 שנה שהתושבים מרגישים את הגזענות.
סמירה חורי:
נכון, אנחנו שותפים בחיים הישראלים אבל לא מרגישים את הרצון שבאמת יהיה שוויון.
סמירה חורי:
החוגים שעובדים למען שוויון ולמען דו-קיום מעבירים את המסר הזה אחד לשני אבל זה לא מספיק כי על-ידי כך אין אפשרות להתרחב יותר.
סמירה חורי:
גברת סיהאם גנים וגם גברת עאידה תומא-סולימאן תיארו מה קרה בנצרת אבל אני רוצה לתאר את זה באופן אישי.
סמירה חורי:
הנשים לא היו צד.
סמירה חורי:
הנשים הביעו את הדיעה שלהן בהפגנה, בצעקות, בקריאת סיסמאות.
סמירה חורי:
כל זה היה מפני שכאב להן מה שקורה לאחים שלהן בצד השני, האחים הפלשתינאים.
סמירה חורי:
למשל גברת רולה חאמד היא אשה שהובילה את כל התקשורת בנצרת.
סמירה חורי:
דרך "רדיו 2000" היא ניהלה את כל המערכה והובילה, והיא אשה.
סמירה חורי:
היא ידעה איך להתמודד עם כל העניינים.
סמירה חורי:
לצערי הרב עומדים עכשיו לסגור את תחנת השידור הזאת.
סמירה חורי:
כך מראים את אי-הצדק ואת הגזענות.
סמירה חורי:
השידור הזה דיווח על כל מה שקרה, דבר אחר דבר, צעד אחר צעד, בשטחים וגם בנצרת, בחברה הערבית ובכל המקומות.
סמירה חורי:
בתקשורת הישראלית לא הביאו דיווח על כל הדברים כפי שצריך.
סמירה חורי:
אנחנו צריכים לדאוג לכך שיידעו ברחוב היהודי באמת כל מה שקורה.
סמירה חורי:
אני בטוחה שאם היהודים היו יודעים מה שקורה הם לא היו מסכימים לכך.
סמירה חורי:
שתי הבנות שקיבלו מכות קשות, מכות רצח, ניצלו ממש בנס, כנראה שיש אלוהים, מבין הידיים של השוטרים ושל משמר הגבול.