GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טובית אנקור:
על פי תפיסת העולם השיטור הקהילתי אנחנו מנסים לומר, שלמשטרה אין מונופול על תופעות פשיעה, אלה דברים שהחברה כולה, גופים וארגונים צריכים לחבור יחד כדי לטפל בתופעה ולתת לה מענה מן השורש.
טובית אנקור:
לכן מה שאנחנו מנסים לעשות, לפתח ולהטמיע הן מודלים של עבודה משותפת והן תפיסת עולם כדי שתחנות המשטרה יחפשו כל אחד בתחומו את השותפים המתאימים לפתרון הבעיה.
טובית אנקור:
בנושא של אלימות במשפחה פרופר - וחלק מהדברים נוגעים לנושא בעקיפין - זה מודל עם ארגוני רווחה ונעמ"ת, הפניית אותם גברים מכים לטיפול.
טובית אנקור:
אני חושבת שרונית לב-ארי, תוכל להרחיב בעניין, היא מומחית גדולה ממני.
טובית אנקור:
זה נושא אחד שניסינו להטמיע אותו בתחנות המשטרה, ברור שאנחנו נתקלים בקשיים, לא בכל מקום יש כזה מעון לגברים מכים, לא בכל מקום מסוגלים לטפל באותן כמויות.
ציפי נחשון-גליק:
מעון לגברים מוכים יש רק אחד.
טובית אנקור:
גם כשאנחנו יוצרים את השותפות ויש נכונות של כל הצדדים, לא תמיד אנחנו מקבלים מענה שלם, אנחנו אומרים, גם זה טוב, נצליח להרחיב את זה - עוד יותר טוב.
טובית אנקור:
דבר נוסף, אותו מודל של סיוע לקורבנות, שיהיו מתנדבים שילוו את אותה אישה לכל המערך הנדרש, זה תהליך שהתחיל להתפתח ואנחנו מקווים שהוא יתפתח בכל הארץ.
יעל דיין:
איפה זה קיים?
טובית אנקור:
זה קיים בעיקר במחוז מרכז שלנו, בכפר סבא.
ציפי נחשון-גליק:
מה שקיים ברחובות אינו שייך לכם?
טובית אנקור:
גם שייך.
טובית אנקור:
היינו רוצים להפעיל מתנדבים שילוו את אותם קורבנות בכל התהליך ובכל הפרוצדורה שצריך לעבור, זה דבר שאנחנו מפתחים.
יעל דיין:
אני לא מבינה איפה זה מקביל או חופף או מתנגש בעניין הקהילתי?
יעל דיין:
במסקנות הוועדה הבין משרדית יש דגם שקיבל תקציב לוועדות היגוי מקומיות, שהיו אמורות לחלוש על שיתוף פעולה כזה.
טובית אנקור:
אני מניחה, שברגע שוועדות כאלה פועלות ברמה מקומית, ברמת העירייה, הרבה יותר קל גם לתחנת המשטרה או לגופים אחרים לחבור, זה מקל על העבודה המשותפת.
אריה רמות-שיפמן:
מפקד התחנה שותף בוועדת ההיגוי.
טובית אנקור:
ברור שזה יוצר את המודעות, את השותפות ופתרון הבעיות קל יותר כאשר יש שיתוף של כוחות ומשאבים.
יעל דיין:
הייתי רוצה לדעת, מה בפועל קורה, תני לי דוגמה של מקום, מה משת"פ הפעילות שלו, כמה קורבנות ליוו, כמה נשים פנו?
מלכה סופר:
אפשר להזמין אותך למפגש.
יעל דיין:
אני יכולה לבוא לעשרה מפגשים, אני רוצה לדעת, בכמה מקומות פועל המודל?
טובית אנקור:
המודל פועל כרגע בשלושה מקומות, ברחובות, בכפר סבא ורמלה.
טובית אנקור:
זה מודל חדש שנמצא בתחילת הדרך.
טובית אנקור:
אנחנו בוחנים כל מודל כזה, רואים איך הוא עובד, לומדים את הלקחים ומנסים להרחיב אותו, זה תהליך, צריך לעבוד עם הגורמים הנוגעים בעניין, לאתר את המתנדבים, להכשיר אותם, לבוא בדברים עם כל הגורמים האזרחים האחרים שיסייעו בהכשרה של המתנדבים וכו'.
טובית אנקור:
במקומות הללו זה נעשה וזה נמצא כעת בתהליך של הרחבה.
יעל דיין:
כמה אנשים מועסקים בזה?
כנרת אופירי:
יש בערך 120 מתנדבים.
יעל דיין:
כמה כוח משטרתי מוקצה לזה?
טובית אנקור:
יש את רמק"מ, בראש משרד קהילה ומשמר אזרחי בכפר סבא, שהוא אחראי על יחידת אלמ"ב בכפר סבא עצמה.
יעל דיין:
כלומר, יש שוטר במדים שזה תפקידו.
נורית זיו:
בין השאר, זה לא תפקידו הבלעדי, זה נעשה בשותפות.
נורית זיו:
יש אדם מאק"מ שהוא מגויס והוא אחראי על הרבה מאוד נושאים, בין היתר על נושא של גיוס מתנדבים לליווי קורבנות.
נורית זיו:
צריך ליצור בכל מקום את הקשר בין מדיניות אח"ק עם הקשר לאק"מ.
נורית זיו:
משלב התלונה והחקירה עד לשלב ההגשה, אח"ק מטפל בזה, אח"ק צריך ליצור קשר וגשר למתנדבי אק"מ ומכאן מלווה קורבן.
יעל דיין:
איך זה עובד עם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות?
טל קורמן:
אני עוד לא נתקלתי בסוג כזה של שיתוף פעולה, לנו יש פרוייקט אחר של ליווי.
נורית זיו:
אח"ק עובד באופן ישיר מול מרכזים לנפגעות תקיפה מינית, זה לא מהיום.
יעל דיין:
אני לא מדברת על אח"ק, המתנדבים שלכם לליווי קורבנות עושים הבחנה כאשר מדובר בעבירות מין למשל, כשיש אונס במשפחה, הולכים למישהו אחר?
נורית זיו:
למרכזי הסיוע.
יעל דיין:
לכן שאלתי את טל קורמן, מי מלווה את מי ואיך זה מנותב.
נורית זיו:
על פי הנחיות שלנו.
נורית זיו:
יש הנחייה מפורשת בנושא של עבירות מין, יש הפנייה, החוקר מחויב, זאת אומרת, אם מישהי מגיעה ממרכזי הסיוע, היום יש פתיחות ואפשרות לאותו גורם של מרכזי הסיוע, להישאר בחקירה, ללוות וכו', אם היא הגיעה ישירות, אותה מתלוננת מקבלת את כל האינפורמציה.
נורית זיו:
באח"ק מזמן קבענו את הקשר למרכזי הסיוע, לא ניצור מערך ליווי נוסף, אין צורך בכך.
יעל דיין:
את מי אתם מלווים?
נורית זיו:
היום אנחנו צריכים נישה של ליווי של נשים שסובלות מאלימות במשפחה שאינה אלימות מינית.
ציפי נחשון-גליק:
כן קיים קשר עם המרכז לטיפול באלימות, אישה מוכה שמגיעה לתחנת המשטרה, מציעים לה את הקשר עם המלווה, המלווה עוזר לה ליצור קשר עם המרכז לטיפול באלימות.
נורית זיו:
המודל הזה הוא נושא של אלימות נגד נשים, אלימות שאינה אלימות מינית.
נורית זיו:
בכל מקום שיש אלימות מינית, ההפניה היא לגורמי הסיוע.
נורית זיו:
אנחנו צריכים ליצור מודלים של ליווי קורבנות של אותה אישה מוכה ולא נפגעת תקיפה מינית, שנזקקת לליווי.
נורית זיו:
בנושא של עבירות מין פרופר, יש גורמי סיוע, אין שום צורך ליצור מעגל נוסף.
נורית זיו:
לכן אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם מרכזי הסיוע.
מלכה סופר:
הרעיון הוא לקשר אותה בין הגורם המתמחה בסוג הבעיה, אם הטראומה העיקרית היא תגובה לאלימות בין זוגית, הרעיון הוא לקשר אותה עם מי שהתמחותו - גם אם היא אלימות מינית - לטיפול באלימות בין בני זוג כמו מרכזי טיפול באלימות במשפחה.
מלכה סופר:
מרכזי סיוע מסייעים בדרך כלל כשמדובר באלימות מינית שיש לה מאפיינים שונים, שזה לא חלק מסינדרום של אלימות בין זוג, היא שונה, ההתמחות היא התמחות שונה.
יעל דיין:
מי מכשיר את המתנדבים לסיוע הזה?
כנרת אופירי:
אנשי אק"מ בשיתוף פעולה עם אח"ק.
יעל דיין:
התקציב של מי?
כנרת אופירי:
של אק"מ.
אריה רמות-שיפמן:
של המשטרה.
יעל דיין:
מה אורך ההכשרה של המתנדבים?
כנרת אופירי:
אגף קהילה ומשמר אזרחי מכשיר, אורך ההכשרה בסביבות 40 שעות.
יעל דיין:
מי נותן סיוע שהוא לא משפטי פרופר, אבל הפנייה?
יעל דיין:
מאחר ואנחנו מדברים על אלימות במשפחה, הנושא של גירושין, הנושא של היפרדות, ילדים, כל הנושאים האלה לצערי הרב בלתי נפרדים, אני שואלת, למי אתם מפנים?
נורית זיו:
אנחנו מפנים למרכזים לטיפול באלימות במשפחה.
ציפי נחשון-גליק:
לא לכולם יש יועץ משפטי, למרביתם אין, אבל ביקשנו שלכל מרכז יהיה יועץ משפטי.
נורית זיו:
יש שני דברים שעושים, ראשית, הפנייה למרכז לטיפול ומשם יוצאת ההנחיה המקצועית הכוללת.
נורית זיו:
שנית, הפנייה לבית למשפט לענייני משפחה עם האפשרות להוציא צו הגנה במידת הצורך.
נורית זיו:
אבל מעבר לזה, המשטרה לא יכולה לתת את הסיוע המשפטי.
יעל דיין:
היה מאוד כדאי, שלאותם מתנדבים שמלווים יהיה מושג לאן להעביר, כתובות, שיהיו ערים לעובדה, שכמעט תמיד למצוקה של קורבן עבירה נלווה גם ההיבט הזה.
טובית אנקור:
זאת בדיוק המטרה, זה לא מחליף את אח"ק ולא את גורמי הטיפול האחרים, מדובר במתנדבים שקיבלו הכשרה, יש להם את הגורמים שאליהם הם מפנים, מי מטפל במה, על מנת ללוות את אותה אישה שלא תלך לבד, מישהו מלווה אותה, מישהו מפנה אותה, אותה מתנדבת לא מחליפה שום גורם טיפולי.
יעל דיין:
המלווה עושה זאת בהתנדבות?
טובית אנקור:
בהתנדבות מלאה כמו כל מתנדב של המשמר האזרחי, הייחודיות שזה תפקידם.
טובית אנקור:
במקרה הצורך, יש ניידת שאוספת את המתנדבים, בדרך כלל ההתנדבות היא באותו אזור מגורים.
יעל דיין:
זה לא שייך ל"מצילה"?
טובית אנקור:
לא שייך ל”מצילה".
יעל דיין:
יש לנו את "מצילה", יש לנו את השיטור הקהילתי, יש לנו את מרכזי הסיוע ויש את המרכזים של הקהילה.
ציפי נחשון-גליק:
יש תוכנית ליווי דומה ברמת גן, שהמתנדבות מופעלות על ידי ויצ"ו, קבוצת המתנדבות מופעלת על ידי ויצ"ו כל פעם שמוגשת תלונה.
נורית זיו:
הצורך לליווי קורבנות במשפחה קיים ומאחר שלא ניתן לתת טיפול מערכתי ארצי בפעם אחת, צצו מודלים שהם גם מודלים מקומיים.
טובית אנקור:
זו בדיוק המטרה שלנו, כלומר, לא כל דבר צריך להיות רק בידי המשטרה.
יעל דיין:
אבל גם לא צריך על כל דבר שבעה גורמים שונים.
אריה רמות-שיפמן:
"מצילה" פועלת רק ברמת הרשויות המקומיות, היא למעשה עובדת עם הרשויות המקומיות.
יעל דיין:
הרשות המקומית אמורה להיות מתוקצבת באגפים השונים שלה כדי לטפל בזה בלי תוספות.
אריה רמות-שיפמן:
ראשית, לא לכל רשות מקומית יש את ועדת ההיגוי, היום ב"מצילה" אנחנו נותנים ייעוץ כיצד תעבוד הרשות בוועדת ההיגוי, אנחנו נותנים להם מומחים שאנחנו משלמים את עלות המומחה בחצי משרה, וחצי משרה מממנת הרשות.
יעל דיין:
כמה רשויות יש ל"מצילה"?
אריה רמות-שיפמן:
22 רשויות, אנחנו נרחיב אותן בשנה הבאה.
אריה רמות-שיפמן:
עשינו מספר מפגשים, יש התקדמות בעניין הזה, הדגש של "מצילה", היא לא באה להחליף אף אחד, "מצילה" באה לחזק את היכולת של הרשות המקומית להתמודד בעניין בראייה כוללת, זו הכוונה.
יעל דיין:
הרשות המקומית מברכת על כל גורם שבה עם כסף.
אריה רמות-שיפמן:
אני מציע שלא נתווכח על כך כעת, נבוא, נציג זאת, תראו ותתרשמו.
ציפי נחשון-גליק:
אם זו המציאות הקיימת בשטח, כדאי שאנחנו נשתף פעולה, אין טעם להקים גם ועדת היגוי וגם "מצילה", אלה אותם גורמים.
יעל דיין:
צריך לבדוק מה היעילות ומה התועלת של כל אחד מהדברים, להעיף את מה שמיותר ולהישאר עם מה שמביא תוצאות.
יעל דיין:
בעניין של השיטור הקהילתי, מה תוכנית ההמשך?
טובית אנקור:
כל הזמן יש לנו נושא חדש שמנסים להטמיע אותו בשטח, יש מספר דברים שאנחנו נמצאים בשלבים של פיתוחם, אחד, זה הפעלת מתנדבים, השני, מודל התגוננות נשים, שעשינו בשותפות עם נעמ"ת.
יעל דיין:
אלה דברים קיימים.
טובית אנקור:
אלה דברים קיימים שצריך להרחיב אותם, כל דבר כזה צריך להרחיב אותו.
יעל דיין:
אני שואלת, מה התוכנית לשנה הבאה, מה קורה בשנת 2001?
כנרת אופירי:
היעד שלנו לשנה הבאה, לשנת 2001, התנדבות בתנופה, להעלות ב-100% את כמות המתנדבים בנושא אלמ"ב ובחלק מהיחידות המיוחדות הנוספות שיש לנו.
יעל דיין:
להעלות במקומות נוספים?
כנרת אופירי:
בוודאי, במקומות נוספים.
יעל דיין:
זאת אומרת, עוד שלושה מקומות.
כנרת אופירי:
לפחות שלושה מקומות.
יעל דיין:
אתם יודעים או שיש תכנון באיזה מקומות?
כנרת אופירי:
מבחינתנו, מחוז ירושלים הוא המחוז הבא שעומד על הפרק.
יעל דיין:
לפי מה אתם קובעים את סדר העדיפות?
טובית אנקור:
יש שתי אופציות, אופציה אחת, כפיילוט אנחנו מחליטים על פי נתונים שיש לנו, נתונים סטטיסטיים כאלה ואחרים, שאנחנו מנסים להחדיר זאת בתחנה ספציפית, אנחנו באים אתם בדברים, ויש מקרים אחרים, שמדובר בתופעה שמתרחשת באותה עיר, יש פנייה מצדם, אם אפשר לעזור, אנחנו נכנסים לשם.
יעל דיין:
אז אתם צריכים להיכנס עם כל המערך.
טובית אנקור:
אנחנו קודם כל מפרסמים את הנושא, מביאים אותו לידיעת כלל הגורמים שיכולים לפתח אותו בתחנות, ואז, על פי היענות, על פי צורך, אנחנו נכנסים בהתאם.
יעל דיין:
למשל ברחובות, ששם יש אוכלוסיית עולים יותר גדולה מאחרים וברמלה שהיא עיר מעורבת?
נורית זיו:
אנחנו יוצרים מודלים שמתאימים לאוכלוסייה הספציפית.
טובית אנקור:
יש פעילות נוספת עם אותם נכבדי העדה, עם כל הגורמים הרלבנטיים שעושים פעילות ספציפית במקומות שיש בהם ריכוזי עולים מאתיופיה לנושא הספציפי הזה.
טובית אנקור:
זה משהו מאוד ספציפי לאוכלוסייה מאוד ספציפית, פשוט הולכים על פי צרכים, צרכים של התחנה, של האוכלוסייה, פניות שאנחנו שומעים עליהן, תופעות פשיעה שמתפתחות, אנחנו מנסים להטמיע בתחנות ולבצע עבודה פרטנית כדי לפתור את הבעיה.
יעל דיין:
יש לכם אפשרות לעשות גם מודל קטן יותר, לדוגמה, עיר כמו אילת, בגלל הבידוד שלה, יש לה בעיות שאין במקום את השירותים המתאימים, לא שלא יהיו שם מתנדבים, זו קהילה עם מועצת נשים מאוד חזקה, יש שם אוכלוסייה חזקה, הבעיה שם, שלכל דבר צריך להגיע לבאר שבע או למרכז, בין אם מדובר בהערכה רפואית מסוימת או תלונה או בית משפט.
טובית אנקור:
אם יש קושי שידוע עליו, זה בהחלט מקום ששווה לבדוק זאת.
יעל דיין:
הייתי מבקשת לבחון את אותו מודל שהוא ספציפי למקום, מצדי, תנו שירות גם לתיירים שמכים אחד את השני.
יעל דיין:
יש בעיה גם בצפון, למשל עם לשכות סיוע משפטי, כשצריך להגיע ממקום מאוד מרוחק, זה מעכב את הרצון להגיש תלונה ולטפל בזה, מקום כמו אילת יכול להיות מודל מושלם כי אתם תמצאו את כל מה שצריך במקום.
ציפי נחשון-גליק:
השנה הקמנו באילת מרכז לטיפול באלימות.
טובית אנקור:
יש לנו שם גם יחידות מתנדבים.
טובית אנקור:
לנושא הספציפי הזה, שווה להשקיע.
יעל דיין:
אם אתם עושים הכשרה במקום לעשרים איש, זה יותר קל מאשר שעשרים איש יצטרכו לנסוע למקום כלשהו כדי לקבל את ההכשרה בחוץ.
טובית אנקור:
יש לנו תהליך שהוא לא ייחודי לנושא, זה לא משהו שנולד כדי לטפל בנושא של אלימות במשפחה, אבל אני נותנת את זה באופן כללי, מדובר בפתיחת מרכזי שיטור קהילתי, שהמטרה שלהן, שהן יישבו בשכונות, יכירו את התושבים, את הנפשות הפועלות, יוכלו להפנות את גורמי הרווחה למקומות הרלוונטיים, זהו איזשהו תהליך שתפס תאוצה.
אריה רמות-שיפמן:
השנה נגיע ל-300 מרכזי שיטור קהילתי.
טובית אנקור:
מדובר בפריסה של שוטרים בתוך שכונה, בתוך קהילה, והם יותר ערים לכל התופעות.
ציפי נחשון-גליק:
בכמה מקומות יש שיטור קהילתי?
טובית אנקור:
מרכזי שיטור קהילתיים יש היום בערך 260, עד סוף השנה נגיע ל-300.
נורית זיו:
מחוז מרכז חייב לקבל את מלוא המחמאות.
אריה רמות-שיפמן:
היום יש פנייה של 30 ראשי רשויות ערביות שביקשו לאמץ את המודל הזה, הבעיה היא, שאין לי שוטרים.
יעל דיין:
אנחנו חוזרים לבסיס, אין עובדים סוציאליים, אין שוטרים, אין מורים ואין אחיות.
יעל דיין:
לשום דבר לא תהיה תוספת כגודל הדרישה, לכן אנחנו חוזרים לעניין של סדר עדיפות, בין אם זה במשרד הרווחה או במשרד לביטחון פנים, ישנה תוספת שאינה מספקת, מתוך האלף שיש לכם, זה עניין של סדרי עדיפויות, לאן אתם שולחים את ה-100 שאין לכם, לעולם לא יהיה מענה מושלם מבחוץ, אין מקום שאומר, אנחנו מסודרים בתקנים.
יעל דיין:
איפה נכנסת פנימה מערכת החינוך?
טובית אנקור:
עם מערכת החינוך יש לנו תוכניות רבות ושונות, לא בנושא הספציפי של אלימות נגד נשים אלא יש לנו למשל תוכנית שנקראת בית ספר בטוח, אנחנו נכנסים לתוך 250 חטיבות ביניים, זו תוכנית ייחודית שפועלת עם שוטר, עם כל הגורמים המשטרתיים הרלבנטיים ועם בית הספר ומורים ומנהלים לתוכנית למניעה של אלימות, קורבנות, תאונות דרכים וסמים.
טובית אנקור:
אלה הנושאים שעלו במקום ראשון בחטיבות הביניים.
טובית אנקור:
שותפים לזה הורים, תחנות משטרה וכו'.
יעל דיין:
בוועדות ההיגוי נתנו חשיבות גדולה לשותפות של היועצות בבתי הספר, ילד שנתון לאלימות בבית בין ההורים, זה סיפור אחר, השאלה, איך מזהים את זה?
טובית אנקור:
גם בנושא הזה, בתוך התוכנית של בית ספר פתוח יש למשל מה שנקרא "חלון למשטרה".
טובית אנקור:
זאת אומרת, ששוטר בשעות קבועות מקבל חדר ונמצא שם, הרבה מקרים הובאו בפניו, שלא עברו ליועצת, שפתאום יש שוטר שהוא לא מפחד ממנו.
אריה רמות-שיפמן:
זה נובע מכך, שהמשטרה שינתה את צורת עבודתה, ברגע שהמש"ק נמצא בתוך השכונה או בתוך הקבוצה, זה שוטר מסוג אחר, ואז הוא גם בא לבית הספר ומקבל את הנישה המתאימה, זה מגדיל בצורה משמעותית את כמות התלונות.
יעל דיין:
ההרחבה של הליווי, שאת מדברת על הכפלה, אנחנו מדברים על שנת 2001?
טובית אנקור:
כן, בהחלט.
טובית אנקור:
את מודל "בית ספר בטוח" הצלחנו להכניס לבית ספר אחד, שניים ושלושה, היום אנחנו נמצאים ב-250 חטיבות ביניים.
טובית אנקור:
דבר אחרון, נושא של בניית תשתית משטרתית קהילתית מול מגזר העולים והמגזר הערבי.
טובית אנקור:
אני רוצה להתייחס למגזר העולים, ניסינו לעשות פעילויות ייחודיות עם מגזרי העולים, חברנו עם משרד הקליטה, עם כל הגורמים האפשריים, לאחר דיונים רבים, משרד הקליטה החליט לממן 13 תקנים של שוטרים, שיהיו בתחנות הרלבנטיות.
טובית אנקור:
קבענו על פי כמויות הפשיעה, על פי אחוז התושבים ואחוז העולים מתוך כלל התושבים, 13 מקומות שבהם יוצבו שוטרים והתפקיד שלהם, למצוא את הקשר עם אוכלוסיית העולים, להיות המחבר בין התחנה לכלל הגורמים.
טובית אנקור:
הנושא הזה הוקפא כרגע מכיוון שהאוצר לא מאשר את העברת התקציב ממשרד הקליטה למשרד שלנו.
אריה רמות-שיפמן:
משרד הקליטה מוכן להעביר לנו את הכסף, הבעיה היא לא תקציבית, הבעיה היא תוספת שיאים זמניים, ברגע שמשרד הקליטה יפסיק לממן, משרד האוצר יתנגד.
אריה רמות-שיפמן:
הייתי אצל הממונה על התקציבים בעניין הזה, הוא הבטיח לי בדיקה נוספת.
יעל דיין:
איך קוראים לזה באוצר?
אריה רמות-שיפמן:
שוטרי קהילה במגזר הרוסי במימון משרד הקליטה.
יעל דיין:
אתה אומר, שהתקציב קיים במשרד הקליטה?
אריה רמות-שיפמן:
הכסף קיים במשרד הקליטה.
אריה רמות-שיפמן:
ההתנגדות היא תוספת שיא, הם לא מוכנים להגדיל את מעטפת המשטרה.
טובית אנקור:
צריך להבין את המשמעות, שוטר כזה מפעיל מערך שלם של מתנדבים, מפעיל מערך שלם של קשר עם הקהילה, לא מדובר רק בשוטר שמדבר רוסית, קשה לנו היום להיכנס לאוכלוסייה בוכרית, לאוכלוסייה אתיופית ולהפעיל מתנדבים על ידי מישהו שהוא צבר, אבל אם יש מישהו שהוא דובר השפה, מבין את התושבים, הוא יכול לגבש סביבו קבוצה של מתנדבים.
אריה רמות-שיפמן:
פרט לכך, אנחנו רוצים שבמשטרה יהיו שוטרים רוסים, לרוסים יש רתיעה גדולה כלפי המשטרה וחשוב מאוד שהם יכירו את המשטרה הישראלית שהיא שונה.
יעל דיין:
זה מתבטא גם בהגשת תלונות?
טובית אנקור:
בכל דבר.
טובית אנקור:
דיברנו עם עולים מאתיופיה, הם רוצים מאוד לומר את אשר על ליבם, הם לא יאמרו למי שלא מבין את המנטליות.
יעל דיין:
על איזה מספר מדובר?
אריה רמות-שיפמן:
התחלנו ב-25, אבל התברר שעם התקציב שהם מסוגלים להעמיד זה נותן לנו 13 שוטרים.
אריה רמות-שיפמן:
זה נמצא כרגע בדו-שיח עם האוצר.
אריה רמות-שיפמן:
אותו סיפור היה לנו עם המשרד לאיכות הסביבה, שגם הסכימו להעמיד כסף - - -
יעל דיין:
אבל זה בא על פתרונו.
אריה רמות-שיפמן:
לא, זה עדיין נמצא בשלבי דו-שיח, מושכים אותנו כבר חצי שנה.
אריה רמות-שיפמן:
בעניין הרוסים, יצרנו פורום שנקרא פורום מנכ"לים, פורום של מנכ"ל משרד הקליטה ואנוכי, ובפורום הזה אנחנו מעלים בעיות שונות, עושים הסברה, פתחנו את עצמנו כלפי המערך הזה.
יעל דיין:
אל מי אני פונה באוצר?
אריה רמות-שיפמן:
מי שעוסק בעניין זה טל נוימן, עוזי לוי, ולי הייתה פנייה בעניין הזה לאוהד מראני, שמחליף עכשיו את הממונה על התקציבים, מר דוד מילגרום.
יעל דיין:
מיהו רפרנט משרד הקליטה שעוסק בזה?
אריה רמות-שיפמן:
מנכ"ל משרד הקליטה מעורה בזה, שרת הקליטה והשר לביטחון פנים גם עסקו בזה, כתבו מכתב ואין עדיין התקדמות.
יעל דיין:
אני אפנה בשם הוועדה, זה עניין של אישור העברה, הם מפחדים מכך שזו מעטפת שתישאר קבועה ובשנה הבאה משרד הקליטה יהיה חייב לתקצב זאת.
אריה רמות-שיפמן:
הצענו דבר אחד, אמרנו, אנחנו קולטים אותם לשנה ואם למשרד הקליטה לא תהיה היכולת לממן, או שנחזיר זאת, אבל אנחנו לא נחזיר, אנחנו נדאג במערכת הגיוס שהם יישארו אצלנו ונקלוט פחות 14 שוטרים מסוג אחר.
יעל דיין:
היום אני אוציא פנייה בעניין.
אריה רמות-שיפמן:
אנחנו עוסקים בזה כבר חצי שנה.
טובית אנקור:
אני עוסקת בזה כבר שנה וחצי.
אריה רמות-שיפמן:
פרק חשוב מאוד שנשאר לנו, שירות בתי הסוהר.
סלים ג'ודום:
אני ראש ענף טיפול ושיקום בשירות בתי הסוהר, אציג את הנושא בקצרה.
סלים ג'ודום:
כיום בשירות בתי הסוהר יש 1,276 אסירים ששפוטים פרופר על אלימות במשפחה, בנוסף יש 261 אסירים השפוטים על גילויי עריות.
סלים ג'ודום:
בנוסף לכך, גם לגבי אלה שאנחנו מגלים תוך כדי עבודה מול האסיר, שיש אלימות, שלא עליה הוא שפוט, גם הוא נכנס לנוהל אלימות במשפחה בשירות בתי הסוהר.
ציפי נחשון-גליק:
אתם לא יודעים כמה כאלה יש?
סלים ג'ודום:
המספר הוא לפחות 20%.
סלים ג'ודום:
פילחתי את הנתונים לפי מקומות מגורים: חיפה והצפון, תל אביב והמרכז, דרום, יו"ש וירושלים.
סלים ג'ודום:
הנתונים הגבוהים ביותר הם בחיפה והצפון, תל אביב והמרכז.
סלים ג'ודום:
יש כאן ריכוז גדול של אסירים שנשפטו על אלימות במשפחה.
סלים ג'ודום:
נתון אחר הוא אלימות במשפחה לפי גיל.
סלים ג'ודום:
גיל השפוטים נע בין 31 ועד 40.
סלים ג'ודום:
נתון נוסף הוא חיתוך לפי לאום, מצאנו, שאלימות במשפחה במגזר היהודי היא 66% לעומת מגזר המיעוטים שהוא 34%.
סלים ג'ודום:
הנתון הזה לא אומר דבר מכיוון שמדובר בעניין של תלונות בלבד.
סלים ג'ודום:
לדעתי, האלימות קיימת בעיקר במגזר הערבי.
אריה רמות-שיפמן:
אני רוצה לציין, שמאז גלי העלייה, יש עליה משמעותית בנושא של אלימות במשפחה.
סלים ג'ודום:
אלימות במשפחה לפי תקופת מאסר - יש כאן חתך על פי תקופות מאסר וזה רק משקף את התייחסות בתי המשפט לנושא האלימות כאשר יש המון תקופות מאסר קצרות שהן עסקאות טיעון מאחר ולא ניתן להוכיח ראיות.
סלים ג'ודום:
התקופה העיקרית היא תקופת מאסר עד שנתיים.
סלים ג'ודום:
במרכז, בין שנתיים לבין עשר שנים נמצאים המספרים הקטנים, כאשר מאסרי עולם הרבים ביותר זה בגלל מקרים שהסתיימו ברצח.
סלים ג'ודום:
רוב האסירים, אם מתייחסים לתקופת המעצר עד תום ההליכים, הוא כבר יושב למעלה ממחצית התקופה, ואז צריך לדון בעניין החופשה, ובעצם טיפול נטו לגבי תקופות כאלה הוא פשוט לעג לרש.
אריה רמות-שיפמן:
נקודה חשובה שאנחנו לא מצליחים להתמודד אתה, שאם המאסר הוא למשל שנתיים והאסיר נמצא חצי שנה תחת המשטרה, זה נובע מזה שאין לנו מקומות כליאה.
אריה רמות-שיפמן:
חסרים לנו כאלפיים מקומות כליאה.
יעל דיין:
את זה השר לקח כאמביציה אישית.
אריה רמות-שיפמן:
אנחנו לא מצליחים להתמודד עם זה.
נורית זיו:
אפשר לומר, שהרוב המוחלט של אלה שנשלחים למאסר הם נעצרו עד תום ההליכים קודם למאסר?
נורית זיו:
חלק מהמאסר הוא מתחילת מהמעצר?
סלים ג'ודום:
בדיוק.
נורית זיו:
זה בזבוז של זמן טיפול, בחצי השנה שהוא עצור אין אפשרות כל כך לטיפול.
אריה רמות-שיפמן:
לזה היינו יכולים לתת פתרון אם היו לנו מקומות כליאה.
אריה רמות-שיפמן:
אם את שואלת אותי, בעתיד, היינו רוצים שכל בתי המעצר הגדולים, שהיום באחריות המשטרה, כמו אבו-כביר, קישון, נגב, היינו רוצים להעביר אותם לאחריות שירות בתי הסוהר כי היכולת שלהם מבחינה טיפולית שונה, הסטנדרטים שלהם שונים, אחרים, המשטרה לא בנויה לזה.
סלים ג'ודום:
(מציג שקף שכותרתו:
סלים ג'ודום:
תזרים זרימה לטיפול באסיר השפוט על אלימות במשפחה).
סלים ג'ודום:
תרשים הזרימה שלפניכם, בא לתת את הדגשים לגבי הצמתים השונים שאנחנו עוסקים מול העצור ברגע שהוא נקלט.
סלים ג'ודום:
בתקופת המעצר אנחנו רק אוספים אינפורמציה מכיוון שאנחנו לא יכולים להתערב בחייו של אותו עצור בגלל ההליך המשפטי ובגלל הסוגייה, שברגע שאתה מתערב בתקופת המעצר, אתה מוזמן אחר כך לבית המשפט כעד אופי או עד מומחה, לכן ההתייחסות בתקופה הזו, אנחנו עושים לו ראיון קבלה, אוספים את האינפורמציה וברגע שהוא נשפט רק אז מתקבלת החלטה לאיזה כיוון אנחנו פונים, האם לכיוון של ועדת אלימות פנימית או ועדת אלימות חיצונית.
סלים ג'ודום:
ההבדלים הם בתקופת מאסר.
סלים ג'ודום:
ברגע שאנחנו רוצים להעביר לוועדת אלימות בין משרדית, תור ההמתנה הוא ארוך ולכן אנחנו לא יכולים לתת את הפתרונות לגבי אלה שכבר יושבים זמן רב במעצר ואז אנחנו צריכים לתת מענה לנושא של חופשות או כל דבר אחר.
סלים ג'ודום:
לגבי ההמלצות, ניתנות המלצות מנהלתיות או מקצועיות, המלצות מקצועיות ניתנו לגבי האסיר, הקורבן ועם המשפחה.
סלים ג'ודום:
והמלצות מנהלתיות לנושא חופשות, שחרור מוקדם ואחרות.
סלים ג'ודום:
אני רוצה לציין, בתקופת המעצר עד תום ההליכים, אין אפשרות למנוע ביקורי הקורבנות אצל העצורים.
סלים ג'ודום:
יש צו מעצר עד תום ההליכים, לאותו עצור אין מניעה לקבל את ביקורי הקורבן.
סלים ג'ודום:
את זה צריך לחוקק בצורה מסודרת כי אחרת מופעל לחץ, יש שיבוש הליכי משפט וגם פגיעה נפשית בהמשך.
יעל דיין:
זו בעיה של רצון האישה לבקר.
ציפי נחשון-גליק:
הרבה פעמים מפעילים עליה לחץ.
יעל דיין:
כשמדובר בחקיקה, צריך להשאיר את ההחלטה, האדם נמצא עדיין במשפט, הוא עוד לא נתון במסגרת של - - -
ציפי נחשון-גליק:
אולי זה יכול להיעשות בצורה אחרת, אם רובן מציינות שמופעל עליהן לחץ ולכן הן מקיימות ביקורים, אפשר לבטל את הביקורים אלא אם הוועדה המקצועית כן ממליצה שיתקיימו ביקורים.
רונית לב-ארי:
כל הבעיות תיפתרנה אם ההליך יהיה מהיר יותר.
סלים ג'ודום:
גם בתקופת המעצר יש את הבעייתיות הזו.
רונית לב-ארי:
בעיקר בגילוי עריות.
סלים ג'ודום:
נכון, בעיקר בגילוי עריות.
סלים ג'ודום:
אם אנחנו מדברים על מעמד חוקי לוועדות, זה חלק מהתוכניות של המשרד לביטחון פנים, התחלנו לטפל בעניין, זה מחייב כי היום יש התערבות מאוד רצינית של בג"ץ בעניין ההמלצות המקצועיות של הוועדות.
יעל דיין:
לגבי סוג הטיפול?
סלים ג'ודום:
לא, לגבי הסטטוס החוקי של הוועדות לגילוי עריות ובעיות אלימות במשפחה.
ציפי נחשון-גליק:
נכון יהיה לומר, שלרוב לא מאשרים חופשות וגם לא שחרור מוקדם, כלומר, מרביתם יושבים במאסר כל תקופת המאסר מבלי לנכות שליש וזה בעקבות המלצות הוועדות המקצועיות.
יעל דיין:
יש בדרך חקיקה לגבי עבירות מסוימות, ביטול האופציה של ניכוי שליש.
יעל דיין:
מי כמוכם יודע את הפאניקה המוחלטת של חלק גדול מהנשים.
יעל דיין:
בוועדה הבין משרדית הוחלט על יידוע, בדיקה בכל כיוון אפשרי לגבי קיום החופשה או ביטולה.
ציפי נחשון-גליק:
ברגע שהוועדה ממליצה שלא לתת חופשה, מופעל לחץ על חברי הוועדה ומוגש בג"ץ.
יעל דיין:
הוועדה היא אוטונומית להחליט.
ציפי נחשון-גליק:
אבל אין לה תוקף סטטוטורי ואז היא נדרשת לעמוד מול בית משפט ולנמק.
יעל דיין:
זאת אומרת, שהחקיקה צריכה לחייב לקבל את חוות הדעת המקצועית.
שפרה לב:
ומי צריך להיות בוועדה הזאת, איך זה צריך להתנהל?
שפרה לב:
האם נציגים מהקהילה, נציגים מהמשרד, נציגים משב"ס?
יעל דיין:
לגבי ועדות שליש למשל, יש ערעורים רבים, אני בעצמי ערערתי על ועדה שנתנה שליש, הפרקליטות תמכה בערעור שלי והוא חזר לזמן הנוסף.
יעל דיין:
עכשיו מוצעת הצעת חוק של חבר הכנסת ריבלין, לניכוי חצי.
ציפי נחשון-גליק:
לדעתי, אסור לכלול את אלימות במשפחה.
סלים ג'ודום:
הפעילות המתקיימת בשב"ס, כל אסיר ששפוט על אלימות, יש לו קשר פרטני עם עובד סוציאלי כדי לבדוק את מצבו וגם לקבל את האינפורמציה הדרושה מהעובדים הסוציאליים בקהילה, ברשות המקומית וכדי להגיע להחלטה נכונה.
סלים ג'ודום:
כל הדברים האלה מטופלים בצורה פרטנית.
סלים ג'ודום:
בסיוע של משרד העבודה והרווחה קיימנו בשנה האחרונה קורס הכשרה ל-27 סוציאליים בשירות בתי הסוהר, קורס שהסתיים לפני שלושה וחצי חודשים.
סלים ג'ודום:
בעקבות זה, אנחנו מקיימים קבוצות טיפוליות לגברים אלימים בכל בתי הסוהר.
סלים ג'ודום:
הקמנו את המחלקה הטיפולית לטיפול באלימות בכלא חרמון - - -
ציפי נחשון-גליק:
כדאי לשכפל אותה בכל כלא, אם אפשר לעזור בתקציבים, זו פעולה נהדרת.
אריה רמות-שיפמן:
בנושא של עובדים סוציאליים יש לנו בעיה, שהאוצר עוד לא מבין שבית הסוהר הוא מקום טיפולי ושיקומי, כאן אנחנו נמצאים בגירעון אדיר, אני לא יודע מה היכולת של הוועדה לעזור לנו, אבל אנחנו זקוקים לעזרה.
יעל דיין:
נחזיר את זה לוועדה הבין משרדית, זה הכלי שהוכח ככלי הכי טוב על מנת לקבל אישור תקציבי.
יעל דיין:
זה הניתוב היחיד שדרכו קיבלנו כסף.
אריה רמות-שיפמן:
בביקורים של בתי הסוהר, רוצים להרחיב את המודל הזה אבל אין את היכולת.
יעל דיין:
בכמה קבוצות מדובר?
ציפי נחשון-גליק:
יש לי 27 קבוצות טיפוליות במקביל, אבל בכלא חרמון יש אגף מיוחד של 40 אסירים.
ציפי נחשון-גליק:
אם אפשר להגדיל את התקציבים, זה יתקבל בברכה, שתי משרות של עובדים סוציאליים על מחלקה כזו, זה בלתי אפשרי.
יעל דיין:
כל תוכנית כוללת את זה, זה לא דבר חדש.
אריה רמות-שיפמן:
בשירות בתי הסוהר זה חדש לגמרי.
יעל דיין:
כתוכנית זה היה מאז ומעולם.
יעל דיין:
לא הייתה תוכנית שעסקה בשב"ס באלימות שלא דיברה על אגף מיוחד לאסירים אלימים.
אריה רמות-שיפמן:
אבל לא יישמו את זה.
סלים ג'ודום:
היעדים שלנו לשנים הקרובות, לאחר שנפעל על מנת ללוות את המחלקה הטיפולית גם במחקר כדי לבדוק את האפקטיביות, אנחנו מתכוונים לקראת 2002 להקים מחלקה נוספת בכל שנה נוספת בגוש אחר.
סלים ג'ודום:
בכל גוש תהיה עוד מחלקה של 40 אסירים שיקבלו טיפול אינטנסיבי עם כל הפרמטרים הדרושים.
יעל דיין:
יש אנשים שמראש אפשר לקבוע, שהטיפול לא יעזור.
ציפי נחשון-גליק:
מתוך 1,200 עדיין יש מאות של פוטנציאל.
יעל דיין:
מה לגבי 40 המטופלים בכלא חרמון?
סלים ג'ודום:
הם מוינו מכל מתקני שב"ס והובאו במיוחד לשם לצורך טיפול.
יעל דיין:
יש לכם הערכה מתוך האסירים של אחוז בר טיפול?
סלים ג'ודום:
אני יכול לדבר על בין 15% ל-20%, שאפשר להגיע אתם לטיפול ממשי.
יעל דיין:
זה כמו גמילה מסמים או שזה אחוז גבוה יותר?