GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נהאיא דאוד:
היהודים והערבים גרים זה ליד זה והזהות שלהם מאוד חזקה.
נהאיא דאוד:
אנשים מכירים את עצמם, יודעים מי הם, יודעים למה הם שם ועם זאת אנחנו עדיין יכולים לדבר אחד עם השני ולחיות אחד עם השני.
נהאיא דאוד:
אני רוצה להזמין את כולם לבוא וללמוד מאיתנו איך אפשר לעשות את זה.
עליזה שבו-חיות:
אני המנכ"ל של עו"סים שלום, עובדים סוציאליים למען שלום ורווחה.
עליזה שבו-חיות:
אני מניחה שכולם יודעים אבל בכל זאת אני אומר שרוב העובדים הסוציאליים במדינת ישראל הן עובדות סוציאליות וגם בעו"סים שלום יש הרבה מאוד עובדות סוציאליות.
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה לתאר ב-3-4 משפטים פעולות שעשינו בתקופה האחרונה, שמבטאות את הקו שלנו בעו"סים שלום למול הדברים האיומים שקרו בתקופה האחרונה.
עליזה שבו-חיות:
ראשית, אני חושבת שחשוב מאוד לומר שעו"סים שלום מאז ומתמיד היה ארגון שאחד מהדברים שבו הוא עסק באופן שוטף, ולא התחלנו בזה כעת, הוא קידום הידברות ומפגשים בין האוכלוסיה הערבית ליהודית במדינת ישראל, ובראש ובראשונה בין עובדים סוציאליים יהודים וערבים.
עליזה שבו-חיות:
לכן כשפרצו האירועים הקשים האלה היה הכי טבעי בעולם להתקשר ולשאול אנשים שלנו מנצרת, מאום-אל-פחם וממקומות אחרים מה שלומם ולשמוע מה קרה להם ממקור ראשון.
עליזה שבו-חיות:
4 ימים אחרי שהתחילו האירועים כבר התחלנו במפגשים, כשהמפגש הראשון היה בבאר-שבע ו-10 ימים אחרי האירוע הראשון קיימנו מפגש שבו השתתפו 200 עובדים סוציאליים ערבים ויהודים באולפן עקיבא.
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה בשני משפטים לומר איזה דברים עלו משני הצדדים.
עליזה שבו-חיות:
המפגש היה מאוד טעון, מאוד קשה.
עליזה שבו-חיות:
ביקשתי מאנשים לדבר מאוד בחופשיות ולומר את אשר על ליבם, כל אחד מנקודת ראותו.
עליזה שבו-חיות:
העובדים הסוציאליים הערבים - ואני מדברת על אנשים שמנהלים לשכות ואגפי הרווחה באום-אל-פחם, בכפר כנא, בנצרת וכן בדואים; היו אנשים מקריית-שמונה ועד אילת - אמרו באופן מאוד בוטא שהם לא מדברים על דו-קיום כרגע, שהם מדברים על הקיום שלהם.
עליזה שבו-חיות:
הם שאלו: איפה הייתם?
עליזה שבו-חיות:
במשך 10 ימים הרגו 13 אנשים ולא דיברתם.
עליזה שבו-חיות:
מנגד, וחשוב לי לומר את זה היות שאנחנו ארגון פלורליסטי ופתוח, אמרו עובדים סוציאליים יהודים שהם רוצים שיבינו מה המשמעות עבור מדינה שבה חיים יהודים וערבים ביחד להיות מוקפים במיליארד ערבים שמדברים על ג'יהאד.
עליזה שבו-חיות:
הם הוסיפו: אנחנו שואלים אתכם, איפה המנהיגות הערבית אל מול האמירה של הג'יהאד?
עליזה שבו-חיות:
אנחנו חיים בפחד לא פחות מכם.
עליזה שבו-חיות:
היה שם המון פחד באוויר.
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה לקחת את זה למקום אחר.
עליזה שבו-חיות:
אחד מהדברים שאני עושה, בהחלט בגלל היותי בעו"סים שלום מבחינת האוריינטציה שלי, אני מנחה של קבוצות דו-קיום.
עליזה שבו-חיות:
אני ירושלמית והוזמנתי למפגש אחרי שהיו ממש פרעות בערבים בבית-צפאפה, שזו שכונה ערבית קטנה בירושלים המוקפת בכמה וכמה שכונות, ששלוש מהן הן שכונות מצוקה קשות.
עליזה שבו-חיות:
הוזמנתי להנחות מפגש בין המוכתרים של בית-צפאפה ושרפאת לבין יושבי-ראש המינהלים הקהילתיים של גילה - שהיום נמצאת הרבה מאוד בכותרות - פת וקטמון ח' ו-ט'.
עליזה שבו-חיות:
האווירה היתה מאוד טעונה אבל אמרו התושבים של בית צפאפה לתושבים של פת:
עליזה שבו-חיות:
אנחנו רוצים קודם כל להגיד לכם תודה.
עליזה שבו-חיות:
למול אותן התקפות של 200 ולאחר מכן 400 יהודים צעירים וחמומי מוח, שבאו וניסו לנתץ, לשבור ולהזיק לנו פיסית, מה שמנע את שפיכות הדמים היתה העובדה שאתם השכנים שלנו באתם והגנתם עלינו בגופכם.
עליזה שבו-חיות:
הם אמרו: לנו אין בעיה איתכם השכנים שלנו אלא יש לנו בעיה עם הממסד, עם התגובה של המשטרה, עם התפיסה של ערבים במדינה כלא שווי זכויות.
עליזה שבו-חיות:
וכמובן דיברו על כל הנושא של קיפוח, חוסר הזדמנויות שוות, חוסר תשתיות וכולי.
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה לקחת את זה למה שעו"סים שלום עושים.
עליזה שבו-חיות:
אחד מהדברים שאנחנו קוראים עליו הרבה מאוד שנים, ולכן אנחנו מדברים על קידום רווחה ושלום - שלום ורווחה כמיקשה אחת - אנחנו באים ואומרים שמתוך קוד האתיקה המקצועית של העובדים הסוציאליים המחוייבות הראשונה שלנו היא לאפשר רווחה או שיפור איכות החיים של כל המגזרים, ללא שום הבדל.
עליזה שבו-חיות:
לכן אנחנו באים ואומרים, בשביל החוסן הנפשי של כולנו, בשביל איכות החיים של כולנו, זה הדבר הראשון שאנחנו רוצים לעסוק בו.
עליזה שבו-חיות:
גברת נדיה חילו ביחד איתי עומדת להוביל בחודשים הקרובים באופן מאוד מסיבי פעילות שלנו שמטרתה לעשות הכל, גם באמצעות לובי בכנסת, גם באמצעות מפגשים עם משרד העבודה והרווחה וגם באמצעות פנייה לכל מי שיכול לסייע, לבוא ולקדם את צמצום הפערים בשירותי הרווחה בין המגזר היהודי והערבי.
עליזה שבו-חיות:
אני לא מדברת על שוויון כי אנחנו יודעים שזה תהליך ואנחנו לא מתכוונים לומר דברים שלא נעמוד בהם.
עליזה שבו-חיות:
חשובה לנו מאוד האמינות שלנו כארגון ולכן אני אומרת את זה.
עליזה שבו-חיות:
כמובן שהמטרה הסופית ברורה לכולנו.
עליזה שבו-חיות:
דבר שני, אנחנו הולכים לעשות כל מה שאנחנו יכולים על מנת שימשיכו להתקיים ויתקיימו כל הזמן מפגשים בין עובדים סוציאליים יהודים וערבים.
עליזה שבו-חיות:
לדעתנו המפגש הבלתי אמצעי מפזר את אותה הרגשה שמדובר על איזה המון חסר שם, המון שמאחוריו יש מפלצות, המון שיש סביבו איזה סטיגמה, שהוא לא ברור, שאי אפשר בכלל להתייחס אליו.
עליזה שבו-חיות:
כשאנחנו מדברים על מפגשים אישיים אז פתאום יש את משה ואת נדיה ואת רניה ואת יסחאק ואיברהים וכולי ופתאום מאחורי השמות יש בני אדם שאתה רוצה להתקשר ולשאול אותם: מה קורה?
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה לערוב לך, אתה חבר שלי.
עליזה שבו-חיות:
זה השם של המשחק.
עליזה שבו-חיות:
אני רוצה לומר מלה על הקשר עם נשים.
עליזה שבו-חיות:
יש כאן גברים בחדר, הם יסלחו לי.
עליזה שבו-חיות:
אני חושבת כאשה שיש לנו הרבה מאוד מה להפסיד - אני מצטרפת לדברים שלך - כנשים, כאמהות, כמנהיגות למול המשך של שפיכות דמים.
עליזה שבו-חיות:
אני מאמינה בכוח ובעוצמה הבלתי רגילה של נשים לעשות את זה.
עליזה שבו-חיות:
תודה רבה שהזמנתם אותי.
יעל דיין:
אני אבקש עכשיו, זה טיבו של השעון, אנחנו מתקרבים לסיום ולכן כל אחד יוכל לומר 2-3 משפטים.
נואל אבו חתום:
קודם כל אני מצטרפת לכל מה שנאמר פה לגבי כל מה שקרה.
נואל אבו חתום:
הבנתי שבאנו היום לדבר על דו-קיום ועל הרגשות שלנו לגבי מה שהיה.
נואל אבו חתום:
אני חושבת שמשהו קרה.
נואל אבו חתום:
אני מרגישה שהגענו לתפנית מסויימת ואני לא יודעת עכשיו לאן אני הולכת מפה.
נואל אבו חתום:
יש בלבול רגשות, אני חושבת שגם אצלנו וגם אצל היהודים, הכל מבולבל.
נואל אבו חתום:
אנחנו לא יודעים איך קרה ומה קרה.
נואל אבו חתום:
התשובה שמאוד הרגיזה אותי לאורך כל האירועים הללו היא ש"אנחנו צריכים לתת שוויון".
נואל אבו חתום:
כאילו פתאום משהו "דפק" אצל המימסד: "אנחנו צריכם לתת שוויון".
נואל אבו חתום:
אנחנו כל הזמן מדברים ומדברים ופתאום, רק כשנעשו ההפגנות ורק כשהגענו למצב הזה ורק כשנהרגו 13 מטובי הבחורים שלנו, רק אז חשבו: כן, צריך לתת שוויון.
נואל אבו חתום:
אפשר לדבר הרבה על הנושא הזה ואני עכשיו מדברת מתוך רגשות, אבל אם אנחנו מדברים על קידום מעמד האשה - דיברו הרבה על תוכניות ועל כל מיני דברים - אני חושבת שצריך לתת לאשה מקום מאוד חשוב ועדיפות ראשונה כי אני חושבת שממנה ייצאו הרבה דברים טובים.
נואל אבו חתום:
צריך לקדם אותה, שתקדם את עצמה בתוך המשפחה, שתהיה עצמאית, לתת לה את כל האפשרויות.
נואל אבו חתום:
עד עכשיו דיברו על תוכניות שאנחנו בשטח לא שמענו עליהן.
נואל אבו חתום:
איך זה קורה?
נואל אבו חתום:
מנחיתים תוכניות במקומות שונים ואנחנו לא יודעים איך ההחלטות מתקבלות.
נואל אבו חתום:
פתאום מועצה מסויימת מקבלת תקציב אבל אנחנו לא מבינים מה, למה ולפי איזה קריטריונים, בין אם יש צורך ובין אם אין צורך.
נואל אבו חתום:
יש מקומות שיש בהם הרבה צרכים שזועקים לשמים ואין מענים ופתאום מקבלים במקום אחר.
נואל אבו חתום:
אני לא אומרת שלא כל הרשויות צריכות לקבל אבל סדרי העדיפויות הם שונים מאלה הנראים לנו, אנחנו שעובדים בשטח.
נואל אבו חתום:
אנחנו רואים את הצרכים אחרת ואנחנו שצריכים להגיד שפה דרושים X משאבים ושם דרושים Y משאבים, ולא בתוכניות שמנחיתים עלינו.
נואל אבו חתום:
אמרו את זה כבר רבים לפני.
נואל אבו חתום:
דיברו על תוכניות לחינוך, חינוך מבוגרים וכל הדברים האלה.
נואל אבו חתום:
לומדים קורסים ועושים כל מיני מניפולציות אך אחר-כך הנשים יושבות בבית.
נואל אבו חתום:
האם מישהו חשב על הקמת מפעלים במקום כל המתפרות שנסגרו ושהיו מקור הפרנסה של הנשים והנערות הערביות?
נואל אבו חתום:
האם מישהו חשב על זה?
נואל אבו חתום:
ברוב הכפרים והערים אין מקום מסודר, חוץ מבתי-ספר וכמה מישרות פה ושם ברשויות המקומיות ואולי במשרדים פה ושם.
נואל אבו חתום:
אבל האם מישהו חשב על התעסוקה?
נואל אבו חתום:
דיברו פה על היי-טק.
נואל אבו חתום:
איפה יעבדו?
נואל אבו חתום:
יפה מאוד, עברו כמה קורסים של היי-טק ושל מחשבים אבל איפה יעבדו?
נואל אבו חתום:
הרי כל המפעלים בתחום הזה סגורים בפני הערבים, ואני יכולה להגיד את זה.
נואל אבו חתום:
אז למה בכלל נותנים להן ללמוד בקורסים כאלה?
נואל אבו חתום:
כדי שיוכלו להגיד שנותנים קורסים לערבים?
נואל אבו חתום:
יש צרכים אחרים בשטח.
נואל אבו חתום:
יש צרכים וצריכים משאבים מול הצרכים.
נואל אבו חתום:
כל הנערות שמשתכרות בסוף החודש בקושי 500 שקל, שעובדות אצל עורכי-דין ובמשרדים פרטיים במצבי ניצול, האם מישהו אמר שצריכים לבדוק מה קורה שם?
נואל אבו חתום:
הרי מזה יוצא השוויון: השוויון של קידום מעמד האשה וגם השוויון של היהודים והערבים, חלום שאנחנו אולי עוד בחיינו נגיע אליו אי פעם.
נואל אבו חתום:
אבל צריך לעבוד בשטח.
נואל אבו חתום:
צריך לרדת לרמת השטח ולעבוד לפי הצרכים.
נואל אבו חתום:
לא לפי תוכניות שנקבעות אצל אני לא יודעת מי ולפי איזה קריטריונים.
נואל אבו חתום:
אני חושבת שצריך לדבר ברמת האנשים בשטח.
יעל דיין:
כל הדברים שהזכרת הם כמובן לחם חוקה של הוועדה הזאת והם נדונים בה באופן שוטף.
יעל דיין:
בוודאי העניין החדש של ההקצבה הנוספת ומי בדיוק ינתב ומעורבות הרשות לקידום מעמד האשה והצורך ללמוד על הצרכים מהשטח ולא להחליט באיזה רמה עליונה שתוכנית מסויימת נשמעת טוב.
יעל דיין:
אנחנו נקדיש לזה ישיבה נפרדת ומיוחדת.
ברברה סבירסקי:
אני מנהלת מרכז אדווה.
ברברה סבירסקי:
חילקנו פה נתונים על אי-שוויון בין יהודים וערבים, ויהודיות וערביות.
ברברה סבירסקי:
יש יָם של נתונים.
ברברה סבירסקי:
אני לא יודעת איפה להתחיל ואיפה להפסיק כי כל הנתונים מראים אותו דבר.
ברברה סבירסקי:
אני לא מרגישה צורך לחזור על זה.
ברברה סבירסקי:
אני יכולה רק להגיד לכם להסתכל על מה שקיבלתם.
ברברה סבירסקי:
אם לא קיבלתם, תיגשו אלי אחר-כך ואני אשמח לספק לכם.
ברברה סבירסקי:
למרות החשיבות של קשרים אישיים בין יהודיות וערביות, ולכולנו יש כאלה, לכן אנחנו פה, זה לא הפתרון.
ברברה סבירסקי:
כדי שיהיה דו-קיום בין יהודיות וערבים ויהודיות וערביות הפתרון מחייב שני דברים: א) צריך פתרון מדיני, כדי שיהיה שוויון פוליטי, שגם לעם היהודי וגם לעם הפלשתינאי תהיה מדינה משלהם; ב) צריך שוויון בתוך מדינת ישראל ולא תוכניות.
ברברה סבירסקי:
התהדרנו עכשיו בתוכנית חדשה.
ברברה סבירסקי:
אין לי כעת זמן לנתח אותה אבל אני אשמח לעשות זאת בהמשך.
ברברה סבירסקי:
מה שלדעתי החברה הערבית בישראל צריכה זה מה שהנשים צריכות, זה לא תוכנית.
ברברה סבירסקי:
זה מה שנקרא באנגלית Main streaming.
ברברה סבירסקי:
חברת הכנסת יעל דיין עשתה נכון כאשר לגבי כל דבר היא שאלה מה החלק של הנשים בתוכנית הזאת.
ברברה סבירסקי:
זאת השאלה שצריך לשאול על כל הוצאה ממשלתית בכל משרד ממשלתי.
ברברה סבירסקי:
אנחנו לא רוצים תוכניות לנשים ולא תוכניות לערבים.
ברברה סבירסקי:
אנחנו רוצים בדיוק אותה הקצאה בכל סעיף וסעיף של התקציב, ועל זה אפשר לדבר בהמשך.
דפנה יזרעאלי:
ברור שקרה משבר מאוד עמוק.
דפנה יזרעאלי:
לי ברור שהדברים לא יחזרו להיות מה שהם היו קודם.
דפנה יזרעאלי:
אני גם מברכת על הפגישה הזאת.
דפנה יזרעאלי:
חשוב מאוד שנשמע את הקולות ונבין ונרגיש את הכאב.
דפנה יזרעאלי:
אני שואלת את עצמי מה התפקיד של הוועדה הזאת.
דפנה יזרעאלי:
אני אולי קצת נאיבית אבל הייתי רוצה לראות פה קול מוסרי וגם קול רציונלי.
דפנה יזרעאלי:
יש כמה דברים מאוד ספציפיים שנראה לי שצריך לעשות עכשיו.
דפנה יזרעאלי:
אחד מהם את הזכרת, לדרוש ועדת חקירה ממלכתית.
דפנה יזרעאלי:
כל ועדה אחרת פשוט תעשה את המצב יותר גרוע משום שלא יהיה אמון ולא יהיה שיתוף פעולה.
דפנה יזרעאלי:
אני רואה גם תפקיד נוסף, לראות איפה ה-4 מיליארד שקל האלה שעליהם מדובר.
דפנה יזרעאלי:
ראיתי מאמר מאוד יפה של מר נחמיה שטסלר והוא צחק על העניין.
דפנה יזרעאלי:
אני רוצה שלא נשתף פעולה עם דברים שאנחנו יודעים שהם שקר.
יעל דיין:
אני מנסה לחפש את ה-24 מיליון שקל, שהסתבר שזה 6 מיליון שקל, ואני לא מוצאת אותם.
יעל דיין:
אז מי אני שאחפש מיליארד שקל לשנה?
דפנה יזרעאלי:
כמוזמנת פה אני מבקשת ממך באמת לחפש ולא לתת להם להמשיך לדבר.
דפנה יזרעאלי:
אני שמעתי גם את השרה יולי תמיר וגם את ראש הממשלה אהוד ברק מבטיחים דברים שלא מתקבלים.
דפנה יזרעאלי:
אנחנו יודעים שהאכזבה מציפיה לא ממומשת היא הרבה יותר גדולה מחוסר ציפיה מלכתחילה.
דפנה יזרעאלי:
אני חושבת שאלה צריכים להיות הקולות שיוצאים מכאן.
צביה כהן:
הפעילות בשטח של ארגוני נשים היא פעילות משותפת לאורך שנים של יהודים וערבים.
צביה כהן:
יושבת פה גברת פסי הילסהיים שיכולה להעיד על הפעילות שלנו בשנים האחרונות.
צביה כהן:
מועצת ארגוני נשים, שהיא ארגון גג של ארגוני הנשים, כוללת את "מנארה", שהיא עמותת נשים ערביות השותפה לנו לכל דבר ולכל פעילות.
צביה כהן:
יש לנו מבצע - לא תוכנית, בכסף שהתקבל ממשרדי הממשלה.
צביה כהן:
פה דובר על תקציבים של משרדי ממשלה.
צביה כהן:
ארגוני נשים מקבלים תקציבים ויש לנו במועצת ארגוני נשים מבצע ללימוד מקצוע לנשים, כולל נשים במגזר הערבי.
צביה כהן:
זה קיים.
צביה כהן:
זאת לא תוכנית על נייר.
יעל דיין:
סליחה שאני מעירה.
יעל דיין:
בישיבה הזאת - ואני לא פוסלת שום דבר שנאמר - יש גם דקלרטיביות של שיתוף פעולה ושל עשייה אבל בואו לא נצא מכאן מרוצים כי יש לנו רשימה של שיתופי פעולה.
יעל דיין:
לא נפתור אותה כאן והיום אבל המודעות לעומקה ולשורשים שלה תמשיך להתנגן.
יעל דיין:
מה שלא פוסל את כל הדברים הטובים ששמענו.
צביה כהן:
אם לא היינו מודעים לא היינו פועלים בכיוון הזה.
יוספה שטיינר:
לא רציתי לבקש מהיושבת-ראש רשות דיבור אך אחרי ששמעתי את גברת צביה כהן ביקשתי לדבר.
יוספה שטיינר:
אני חושבת שבמפגש הזה צריך לומר את האמת: יש משבר אמון מאוד חזק.
יוספה שטיינר:
תמיד היה משבר מצד הערבים, בגלל אי-השוויון, אבל הפעם יש משבר אמון מאוד חזק גם בצד היהודי.
יוספה שטיינר:
זה הדבר שהכי מפחיד אותי.
יוספה שטיינר:
אני חושבת שנעשות הרבה מאוד פעילויות: מר עוזי גדור, מר מנחם זינדל, עו"סים שלום, גברת צביה כהן.
יוספה שטיינר:
לא צריך לשלול את זה.
יוספה שטיינר:
אני חושבת שהפעילויות דורשות חוקיות חדשה לעומת מה שנעשה עד היום.
יוספה שטיינר:
בעצם יש צורך בהתייחסות לגמרי חדשה על רקע משבר האמון הקשה.
יוספה שטיינר:
מה שגברת עאידה תומא-סולימאן אמרה נגע מאוד לליבי.
יוספה שטיינר:
היא אמרה שאנחנו מתייחסים אליהם תמיד כאל גיס חמישי.
יוספה שטיינר:
היא אמרה שבאיזה מקום, בגלל המאבק המתמיד עם מדינות ערב, תמיד הם יראו בעינינו כגיס חמישי.
יוספה שטיינר:
אני חושבת שהיא צודקת.
יוספה שטיינר:
משהו עמוק קרה בנו היום.
יוספה שטיינר:
צריך להודות בו כדי לנסות לנטרל אותו ולשנות.
יוספה שטיינר:
אבל גם לכן, הנשים הערביות, ברצוני לומר שאני אישית מתקשה לראות בנים וילדים נהרגים ולא בנות.
יוספה שטיינר:
זה לא מקרי.
יוספה שטיינר:
אילו זה היה סטטיסטיקה מקרית אז היו מתות גם בנות.
יוספה שטיינר:
זאת אומרת שיש פה ניצול משווע של ילדים בנים.
יעל דיין:
בבקשה, לא נעמוד ונוציא מחאה רשמית.
יהודית אופנהיימר:
גם אצלנו רק בנים נהרגים.
יהודית אופנהיימר:
גם שלחנו את הבנים שלנו ללבנון ולא שלחנו לשם את הבנות שלנו.
יהודית אופנהיימר:
אולי על זה אתן צריכות להיאבק.
יוספה שטיינר:
אני חושבת ששני הצדדים, נשים ערביות ונשים יהודיות, ביחד - אנחנו הקבוצה שיכולה לעשות למעשה את השלום.
יוספה שטיינר:
אני בטוחה שבחדר הזה יושב צוות שהיה יכול לעשות את השלום.
יעל דיין:
אינשאללה.
פסי הילסהיים:
כבר 6 שנים אני טוענת שאת השלום צריך היה להתחיל עם ערביי ישראל.
פסי הילסהיים:
לצורך זה הקמנו סדנאות ופעילויות בכל איזור עמק יזרעאל, מגידו ונצרת, ויש לי פה קבלות על זה.
פסי הילסהיים:
מכאן צריך לצאת עם אותם הדברים.
פסי הילסהיים:
למרות שאני "קונה" בהחלט מה שאמרת, חברת הכנסת יעל דיין, שהממשלה והמוסדות צריכים לתת את התקציבים ואת הטיפול והטיפוח בכפר הערבי.
פסי הילסהיים:
אם היו דורכים לי 50 שנה על היבלות גם אני הייתי דוחפת בכוח.
פסי הילסהיים:
אבל היום, אם כן יש נכונות ויש רצון אז לא צריך לחכות רק לממשלה כי למטה העם גם לא יודע מה קורה.
פסי הילסהיים:
בסדנאות שלנו ניתן לראות איך נשים יהודיות יושבות עם נשים ערביות וזאת לא יודעת מה קורה שם וזאת לא יודעת מה קורה כאן, ואחר-כך יוצאים מזה עם המון ידע.
פסי הילסהיים:
עולים גם המון כעסים בתוך הסדנאות האלה אבל התוצאה היא מצויינת.
פסי הילסהיים:
אבל זה טיפה בים, מה שאנחנו עושים בעמק יזרעאל ובאיזור העמקים ובנצרת.
פסי הילסהיים:
אנחנו צריכים להעתיק את הפעילות הזאת לכל איזורי הארץ ומשם לצאת הלאה.
פסי הילסהיים:
מלה אחת כדוגמא למה שזה מוביל.
פסי הילסהיים:
כאשר התחילו יהודי נצרת עלית לרדת לנצרת הערבית קיבלתי 3 טלפונים מנצרת שביקשו שאתקשר עם חברי כנסת, ואכן כך עשיתי.
פסי הילסהיים:
גברת לילי ...
פסי הילסהיים:
קיבלה את אותם הטלפונים מפני שהיא פעילה בעמק.
פסי הילסהיים:
אנחנו הפעלנו את חברי הכנסת שטלפנו לשר לבטחון פנים.
פסי הילסהיים:
אמנם התוצאות היו איומות.
יעל דיין:
מי שפנה אלי זה גברת סמירה חורי וגברת לילי ....
יעל דיין:
ואני פניתי לשר לבטחון פנים בערב יום כיפור.
פסי הילסהיים:
אני פניתי לחבר הכנסת אבשלום וילן.
פסי הילסהיים:
רציתי להגיד פה שפעילות בשטח היא לא פחות טובה מאשר מוסדות ממשלתיים, אולי אפילו להיפך.
פסי הילסהיים:
כשהלכנו לבקר את המשפחה השכולה בנצרת הרגשתי שממש רצחו את השלום, לא רק את הבן.
פסי הילסהיים:
כשיש קשרים ומגיעים לשם, אחרי שמסתבר שאחרים לא הגיעו, זה בעצם מה שצריך לקרות.
פסי הילסהיים:
אני חושבת שהדבר החשוב בקשר עם ערביי ישראל הוא הדו-קיום ביחד, ואת זה צריך להגיד.
זהבה רוזן:
אני שומעת את הדברים שנאמרים פה.
זהבה רוזן:
בעצם הוזמנתי על-ידי גברת נדיה חילו כי אנחנו עושות הרבה דברים יחד.
זהבה רוזן:
אני אמא של ענת רוזן-וינטר שנהרגה בפיגוע בקפה אפרופו.
זהבה רוזן:
ענת בתי מאוד דגלה בשלום.
זהבה רוזן:
היא דגלה בשלום הבין-אישי.
זהבה רוזן:
היא חשבה ששלום יהיה מתוך העמים, מתוך זה שמשוחחים, שמדברים, שמכירים.
זהבה רוזן:
שנה וחצי אחרי שבתי נהרגה החלטתי שאני הולכת בעקבותיה.
זהבה רוזן:
הקמנו פורום נשים לשלום על-שם ענת.
זהבה רוזן:
סביבי התקבצו נשים שמכירות באידיאולוגיה הזאת - לא אמהות שכולות - שהבינו כמה אנחנו הנשים יכולות לתרום בעניין הזה.
זהבה רוזן:
התחלנו ליצור קשרים עם נשים ערביות.
זהבה רוזן:
אני מוכרחה להגיד שאני נמצאת היום על פרשת דרכים.
זהבה רוזן:
אני לא יודעת מה קרה כאן.
זהבה רוזן:
באתי לכאן וחשבתי שמישהו יגיד לי מה קרה.
זהבה רוזן:
הייתי בשכם, הייתי באום-אל-פחם, הייתי בבקה-אל-ערביה, הייתי בטייבה, הייתי בהמון כפרים ערביים שהיום אני יודעת שאני לא יכולה אפילו להתקרב אליהם מפני שהנשים שלנו מפחדות, וחבל.
זהבה רוזן:
אנחנו יצרנו קשרים נהדרים.
זהבה רוזן:
דבר ראשון כשהתחילו המהומות צלצלתי לכל החברים החדשים שהכרתי ורציתי לדעת איך הם מרגישים, והם מתקשרים אלי.
זהבה רוזן:
אנחנו בקשרים טלפוניים.
זהבה רוזן:
אבל האם מישהו יכול להגיד לי היום שאני יכולה להיכנס לשכם?
קריאה:
לשכם גם אני לא נכנסת.
יעל דיין:
אני רוצה להגיד לך שאני מוכרת היטב בשכם כאשת שלום אבל לא היה עולה על דעתי היום להעמיד את תושבי שכם או את עצמי במצב הזה.
יעל דיין:
אל תדברי באותה נשימה על אום-אל-פחם או על נצרת ומקומות אחרים.
זהבה רוזן:
עם ראש עיריית שכם, שהוא אדם נהדר, הוא במקצועו גם כן עורך-דין, קשרנו קשרים מאוד טובים אבל אני יודעת שכאשר הייתי שם הוא יכול היה לשמור על הנשים והיום הוא לא יכול לעשות את זה.
יעל דיין:
נעשה הפרדה.
יעל דיין:
הנושא הוא לא ביקורים בשכם.
יעל דיין:
לטעמי ולדיעותי גם זה יגיע, ויגיע בקרוב, ויגיע על בסיס של שוויון.
יעל דיין:
הפחד מתנועה חופשית בתוך גבולות הקו הירוק, את זה אנחנו יכולים ממש במו ידינו לרכך.
זהבה רוזן:
כשהלכנו לאותם כפרים דיברנו עם אנשים.
זהבה רוזן:
המסר שלי, שבא מהמקום הכי כואב, היה: תתעוררנה, פשוט תשמרו על הילדים שלכם.
זהבה רוזן:
אני לא יכולתי לשמור על בתי, קרה מה שקרה, אבל אני אומרת, כאמהות אנחנו צריכות לשים את הדגש על זה, שאנחנו שומרים על הילדים שלנו.
נדיה חילו:
אני קודם כל רוצה להתייחס בשתי מלים למה שקרה.
נדיה חילו:
אי אפשר לבוא ולסכם בלי להתייחס, כמו הרבה מאוד אנשים שהיו מעורבים רגשית באירועים האלה, וזה נאמר כבר קודם, לכך שזה המשבר הגדול ביותר שקרה.
נדיה חילו:
הוא קרה משני הצדדים.
נדיה חילו:
צריך להדגיש בכל צד אולי מרכיבים אחרים והם אולי יוצאים מנקודה שונה.
נדיה חילו:
המצב היה קשה בשני הצדדים, צריך להגיד גם את זה.
נדיה חילו:
אני הייתי מעורבת 24 שעות ביממה באירועים, בניסיון הרגעת הרוחות ביפו, אבל לא רק ביפו אלא גם בבת-ים.
נדיה חילו:
אני גרה בגבול בת-ים וקלטנו ממקור ראשון את השבר ואת עוצמתו.
נדיה חילו:
אני לא אנתח כרגע מאיפה זה נבע.
נדיה חילו:
זה נאמר.
נדיה חילו:
זה לא נבע מסיבה אחת.
נדיה חילו:
היו 2-3 טריגרים.
נדיה חילו:
אבל ברור שכל הטריגרים האלה גם צמחו על מצע של תסכולים מאוד גדולים.
נדיה חילו:
שנים על גבי שנים אנשים חוו אותם וניסו לעבור על סדר היום והנה זה פרץ.
נדיה חילו:
אני חושבת שכן צריך לנסות ולחזור לסדר הישן אבל לא רק.
נדיה חילו:
לא ניתן.
נדיה חילו:
כל ארגון שעוסק היום במפגשים, ובמיוחד במפגשי נשים, לא יכול לעבור לסדר היום בלי לעשות גם איזה סוויץ' או שינוי בקונספציה, הערכת מצב וגם קצת שינוי בתכנים שארגונים כאלה עסוקים בהם.
נדיה חילו:
אני לא רוצה למנות פה את כל הפעילויות שהיינו שותפים להן.
נדיה חילו:
קיבלתי שיחות טלפון מהרבה מקומות, שדיווחו על כך שנשים במועצות נשים ובפורומים נוספים נפגשו גם בעוצמם של האירועים.
נדיה חילו:
מועצות נשים יהודיות וערביות נפגשו בדרום, בעמק יזרעאל ובהרבה כפרים שגם חוו אלימות והיו גם ביקורים אישיים באיזורים שנפגעו, ביפו ובאיזורים אחרים.
נדיה חילו:
קיבלנו השבוע החלטה בשלטון המקומי לגבי צעדים עתידיים.
נדיה חילו:
פנינו לכל ראשי הערים, ואני פניתי לכל מועצות הנשים בהן ישנם ערבים ויהודים.
נדיה חילו:
אנחנו רוצים להוביל פרוייקט של מפגשים.
נדיה חילו:
אבל אני שוב אומרת, מפגשים לא בסגנון המפגשים הישנים.
נדיה חילו:
אני חושבת שהיום לא ניתן גם להצליח לדבר במפגשים הללו אם לא תהיה איזה מטרה ויעד עיקרי שאותם מפגשים יביאו לאיזה שינוי ממשי והכרות ממשית, כולל הכרה של השונות.
נדיה חילו:
זה לא רק החיבור בכך שנפגשים אנשים דומים אלא גם חיבור בצדדים שבהם אנשים שונים זה מזה.
נדיה חילו:
אני חושבת שפה התפספסה הנקודה במשך הרבה מאוד שנים.
נדיה חילו:
כל המפגשים, בעיקר בין נשים, היו בדגש על הכרת התרבות והמזון, קצת יותר בצד הדומה והתפספס החלק של השוני.
נדיה חילו:
הצורך בכבוד הדדי וההכרות והשותפות גם בחלקים שהם יותר פרדוכסליים והם בעצם יוצרים את הקונפליקט, מפה אולי צריך ללכת הלאה ולנסות להתקדם, גם בהשפעה על מדיניות כללית כי גם שם יש מה להגיד.
נדיה חילו:
במישור היומיומי הנשים היו מעורבות רגשית גם אם הן לא היו ברחוב, גם אם הן לא היו שותפות לחלק של השימוש באלימות.
נדיה חילו:
אבל היתה משמעות רגשית רבה לנשים, בשל הילדים שלהן שנעצרו.
נדיה חילו:
אנחנו טיפלנו והיינו יחד איתן, גם אלה שהילדים שלהן הלכו אבל גם היו המון ילדים שנעצרו, ביניהם ילדים קטנים.
נדיה חילו:
גם ביפו וגם באיזורים אחרים ראיתי שהנשים נרתמו בחלקים האנושיים, בנסיונות של החיבור, כל חברות המועצה מכל הסיעות, מגברת אסתר פרון שהיא סגנית והיא חברת מפלגה פוליטית אחרת וכל האחרות, בניסיון של חיבור בין יפו ותל-אביב לבת-ים.
נדיה חילו:
למרות שהן שילמו את המחיר הקשה ביותר מבחינה רגשית ואנושית הן היו גם הראשונות שניסו להביע את הרצון לשבת ולמתן.
נדיה חילו:
אני חושבת שבהחלט צריך לחשוב, כל אחת איפה שהיא נמצאת, איך לנסות גם לחזור אולי לסדר הישן, אבל לא ניתן לחזור בלי להפיק את הלקחים ולהכניס לסדר הישן הזה עוד כמה סדרים חדשים, שנובעים מהפקת הלקחים, ולהוסיף את התכנים הללו לאותם מפגשים.
רונית לב-ארי:
מאוד התרגשתי מהדברים של גברת זהבה רוזן ושל גברת סמירה חורי.
רונית לב-ארי:
אנחנו רואים פה שתי אמהות ואני חושבת שזה מסמל הכי חזק את מה שבעצם כולנו כאן מרגישות.
רונית לב-ארי:
אני חושבת שכל מלה נוספת תהיה מיותרת.
רונית לב-ארי:
אמרתי את הדברים בהתחלה.
רונית לב-ארי:
אני מאוד מקווה שמפה אנחנו נדבר על הקיום - ואני רוצה לחזור על המלה "קיום" - ועל החיזוק של שני הצדדים בצורה הנכונה, ואז נדבר על הידברות שתהיה על בסיס הרבה יותר מוצק.
יעל דיין:
דבר אחד טכני: יש עומס רב על הוועדה בהזמנות.
יעל דיין:
כפי שאתם יודעים אנחנו לא סתם רב-תחומיים אלא כל-תחומיים.
יעל דיין:
אם מישהי מהמוזמנות הקבועות רוצה להשתתף בישיבה- אני אומרת את זה אפרופו כך שפרופ' גליה גולן שהיא בת בית כאן
יעל דיין:
פתאום נשמטה מהרשימה ולא היה ברור אם היא כן הוזמנה או לא.
יעל דיין:
אני מבקשת שמי שרוצה להיות מוזמנת תיתן שמות, כתובות, פאקס מדוייק.
יעל דיין:
אין לי בעיה להזמין אתכן לכל ישיבות הוועדה אבל צריך להודיע לנו אם זה נושא שאתן רוצות להשתתף בו.
יעל דיין:
פנו אלי מספר נשים עם תחילת המושב, נשים שעוסקות בנושאים שהוועדה עוסקת בהם.
יעל דיין:
אנא הכניסו את פרטיכם למחשב שלנו אבל כמו כן תודיעו לנו כאשר אתם מקבלים הזמנה ורוצים להיענות לה ולפי זה נקבל בקבוקים של מיץ פז.
יהודית אופנהיימר:
אני מ"קול האשה" ויושבת איתי פה גברת חאולה נאשף, חברת הנהלה של "קול האשה".
יהודית אופנהיימר:
לי היתה חסרה פה נקודה אחת יותר ממוקדת.
יהודית אופנהיימר:
אם יושבים פה כבר רוב ארגוני הנשים אני חושבת שהנושא שלנו הוא המאבק בתפיסה הבטחוניסטית של מדינת ישראל, שדוחקת את כל הנושא של השוויון.
יהודית אופנהיימר:
העניין שלנו הוא לא להוציא את הבנות לרחוב, לא הערביות ולא היהודיות, אלא העניין שלנו הוא להיאבק בתפיסה הבטחוניסטית.
יהודית אופנהיימר:
בגילה תוך יום אחד ניבנו קירות בטון אבל ביפו התשתית לא תהיה גם בשנה הבאה ולא יעשה בה שום דבר; כשירו בגילה שתי יריות שבקושי מגרדות את הקיר זה זעזע את כולנו אבל כאשר אוכלוסיה ערבית שלמה חיה כפי שהיא חיה זה לא הזיז לאיש.
יהודית אופנהיימר:
היה פה main streaming של נשים ערביות אבל לא מספיק של נשים ערביות חסרות השכלה ועניות ולא שמענו מספיק את קולן.
יהודית אופנהיימר:
כל עוד לא נצליח לשבור את התפיסה הבטחוניסטית הזאת שקובעת את כל סדר היום הפוליטי במדינת ישראל יהיה לנו מאוד קשה להזיז דברים.
יהודית אופנהיימר:
כאן אני רואה את התפקיד של ארגוני הנשים.
יעל דיין:
אנחנו הרי לא יכולות בלי חלוקת ציונים אחת לשניה.
יעל דיין:
אני מאחלת לכנסת ומאחלת לוועדה הזאת שהמושב הקרוב יהיה פורה ושוב פעם יהיו רעיונות ומחשבות והשתתפויות.
יעל דיין:
בוקר טוב, אני מבקשת לפתוח את ישיבת הוועדה, אני רוצה לציין שזו ישיבה שנדחתה, למעשה היה צריך לקיים אותה לפני הפגרה.
יעל דיין:
קיימנו ישיבה כללית ושמענו דיווחים, אני מבקשת לא לראות בנושא שאני מעלה היום נושא של בית דין אלא הסדרת עניינים.
יעל דיין:
יש אינסוף פניות הדורשות טיפול מיידי, השר קהלני בזמנו הקצה איש קשר שאליו אני יכולה לפנות יום ולילה, שבתות וחגים כדי לקבל תשובות או לקבל התערבות, שלחבר כנסת, כולל יו"ר ועדה, אין הסמכות.
יעל דיין:
זאת אומרת, השם, הוא פותח את כל הדלתות, אבל הסבירות מחייבת שזה ייעשה באיזשהו צינור מוסדר.
יעל דיין:
כלומר, אם אני מקבלת טלפון ביום שישי בלילה מאישה שלא מצליחה להשיג ניידת ואומרים לה לבוא למשטרה כאשר היא נתונה לאלימות, שואלים אותה, האם יש דם או זה רק איום?
יעל דיין:
בהרבה מקרים חלק מהאלימות זה ניתוק הטלפון.