GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוזי יוגב:
עם זאת ישנם לפחות שמונה דיווחים של חיילות על מקרי אונס מחוץ למחנות צה"ל על-ידי אזרחים.
סוזי יוגב:
אנחנו עדים לתופעה של חיילות שמדווחות לנו ומבקשות סיוע על מקרים של אונס אבל מסרבות לדווח על כך גם במצ"ח וגם במשטרת ישראל.
סוזי יוגב:
אנחנו עדים לתופעה של חיילות שמדווחות על אנסים שהיו מוכרים להן, בין אם אלה חברים, בין אם אלה בני משפחה.
סוזי יוגב:
שוב, כאשר מדובר באונס – חשוב לי להדגיש – מדובר על מקרים בודדים בלבד.
סוזי יוגב:
אין לי ספק שהטיפול שלנו היום בצבא הגנה לישראל, גם בהיבט של אכיפה, הוא טוב.
סוזי יוגב:
ראש המטה הכללי הורה לסיים בתוך 45 יום טיפול בנושא הטרדה מינית, בוודאי כאשר מדובר באונס, וזה פרק זמן מאוד מאוד קצר.
סוזי יוגב:
כאשר מדובר באנשי קבע, קצינים ונגדים, הם מובאים בהמלצה של פרקליטות לפני ועדה להתרת חוזים.
סוזי יוגב:
תחומי ההסברה היום הם קודם כל באחריות מפקדים וביחידות עצמן.
סוזי יוגב:
בימים אלה ממש הפצנו חוברת הסברה שתועבר במסגרת בסיסי ההכשרה לטירונים כבר בתחילת דרכם ואין לי ספק שבהקשר הזה גם הסברה, גם אכיפה וגם עליית המודעות בקרב החיילות מהווה גורם מרתיע.
סוזי יוגב:
השנה נפעל להחזרת אמצעי המיגון לחיילות ונספק להן תרסיסי גז מדמיע.
סוזי יוגב:
הסוגייה הזאת עלתה כבר לפני כשנה וחצי כלא יעילה בשל רמת האחזקה המאוד בעייתית של תרסיסי הגז המדמיע, אבל אין ספק שאנחנו צריכים לפעול על-מנת למגן את החיילות.
סוזי יוגב:
אנחנו נחזיר את תרסיס הגז ונפעל על-מנת לעזור להן לתפעל אותו בצורה יעילה.
סוזי יוגב:
כמובן שבמסגרת הכשרות היסוד – בוודאי בהכשרות הקצונה – אנחנו מעבירים אמצעים ושיעורים כמו הגנה עצמית, ושוב, זו תופעה שמאפשרת גם לחיילת להגן על עצמה במקרה הצורך.
סוזי יוגב:
כמובן שגם נושא הנסיעה בטרמפים, מה שמאוד שכיח בקרב אזרחיות, העלינו אותו על סדר היום גם בהיבט של ביטחון אישי לחיילים וחיילות בכלל, אבל אין ספק שאנחנו מגבירים את המודעות גם בקרב החיילת לחשיפה לא רק מפגיעות ביטחוניות אלא גם מפגיעות מפני אנסים ובהקשר הזה אנחנו פועלים רבות, כולל נושא של אכיפה.
סוזי יוגב:
אני יכולה לומר לכם שהיום יושבות בכלא שלוש חיילות שנתפסו עולות על טרמפ בניגוד לפקודות הצבא במסגרת חטיפת דמה ואנחנו פועלים במלוא חומרת הדין על-מנת להגביר את המודעות גם אם המשמעות היא ענישה מוגברת כלפי חיילות בצה"ל.
טלי נחשוני:
מבחינת התפקיד שלנו אנחנו עושים עבודה של התערבות במשבר והמשך ליווי תוך כדי עידוד של דיווח.
טלי נחשוני:
לא תמיד אנחנו יכולים לעזור להם להגיע למצב שבו הם ידווחו וילכו בכל ההליך עד לשלב המשפטי.
טלי נחשוני:
זאת אומרת, מעט בנות עושות את כל הדרך.
סוזי יוגב:
אנחנו מעריכים שבשל העיסוק האישי של ראש המטה הכללי – הוא גם הוציא איגרת אישית אל המפקדים והוא עוסק בזה באופן אישי – האחריות הועברה אל המפקדים, האכיפה המחמירה, המודעות של החיילות, חוק ההטרדות המיניות שעבר בכנסת בשנת 1998 ומאפשר היום לחיילת לתבוע את מפקדה גם לאחר שחרורה מהצבא – כל הדברים האלה להערכתי גרמו לעלייה במודעות בקרב החיילות וגם בקרב מפקדים.
סוזי יוגב:
בהיבט הטיפולי, באמצעות הקו הפתוח, עובדת סוציאלית של הח"ן וכל הגורמים המטפלים גם מאפשרים לחיילת לקבל יותר כוחות על-מנת להתמודד עם הקשיים האלה.
סוזי יוגב:
אחד מהדברים שקורים לקורבן זה בדיוק אובדן הכוחות ויוצא שהוא קורבן פעמיים: גם פעם אחת כשהאירוע קורה לה וגם בפעם השנייה כשאין לה כבר כוח להתמודד עם מה שעכשיו מצפה לה אחרי הדיווח.
סוזי יוגב:
חלק מהחיילות אכן מדווחות שהן אינן רוצות לפנות למצ"ח או למשטרת ישראל בשל חוסר הרצון שלהן להיחשף פעם נוספת אפילו ברמה הפסיכולוגית למקרה הזה.
סוזי יוגב:
אין ספק שגם במקרים של הטרדה מינית אנחנו עדים לירידה ואני מייחסת את זה לכל הדברים שציינתי קודם.
יעל דיין:
אני חושבת שתקיפה מינית עם חבלה או בלי חבלה על-ידי מעשה מגונה, למעשה לא שונה הרבה מאונס אלא שלא בוצע השלב האחרון שהוא הרע מכולם ואין על זה ויכוח ושבגינו אותו אדם ראוי לענישה.
יעל דיין:
ברור שהחינוך להתנגדות, החינוך לדימוי וכן הלאה והיכולות של החיילת צריכים להיות גם לגבי הטרדה מינית, גם לגבי מעשים מגונים וגם כמובן לגבי אונס כאשר הרבה נשים, חיילות, וילדות בוודאי, ובצדק, חושבות שלהן זה לא יקרה.
יעל דיין:
שוב, זה הקו הדק בין להפחיד או לתת חיזוק וביטחון עצמי.
יעל דיין:
להפחיד זה קודם כל לברוח, מה שיכול להיות בחלק גדול מהנסיבות, אבל להפחיד זה גם לא לעלות על טרמפים וכאן באמת צריך להשתמש בהפחדה.
יעל דיין:
אני מניחה שיושבים כאן אנשי מקצוע שיודעים איפה הקו הדק עובר.
יעל דיין:
יש כאן סיפורים על ילדות בנות ארבע, בנות שש, בנות 12 ואני לא זוכרת אפילו אם את הבת שלי הפחדתי פחד מוות מלא לקחת סוכריות מזר ועד באמת לא לקחת טרמפים, לא ללכת לבד למקומות מסוימים ולא להיות במצבי סיכון.
יעל דיין:
אני לא יודעת אם יש נתון מחקרי שבאמת קובע כמה אפשר להפחיד מבלי לשבש לחלוטין את החיים.
טל קורמן:
אם להתייחס לתמונת המצב של ממדי האלימות המינית כפי שהיא משתקפת בפניות למרכזי הסיוע במחצית הראשונה של שנת 2000, הדברים נמצאים באופן עקרוני במסמך שחילקתי ואני אצביע על כמה הדגשים שנראים לי ראויים.
טל קורמן:
בהשוואה בין הנתונים שהתקבלו למחצית הראשונה של שנת 2000 לתקופה המקבילה אשתקד – זאת אומרת, המחצית הראשונה של שנת 1999 – רואים עלייה של למעלה מ24- אחוזים בממוצע הפניות החודשי למרכזים.
טל קורמן:
הניסיון שלנו משנים עברו מצביע על איזושהי חוקיות שאומרת שלקראת המחצית הראשונה של השנה מתקבל במרכזים סדר גודל של 46 אחוזים מהפניות.
טל קורמן:
למרות שהסיקור התקשורתי מתמקד בעיקר באונס על-ידי זר, אצלנו יש ירידה בשיעור הדיווח על הנתח הזה.
טל קורמן:
תמיד בנושא זה היה מיעוט של פניות אלינו.
טל קורמן:
בעבר, עד סביבות 1998, דיברנו על 13 אחוזים ועכשיו אנחנו עומדים על תשעה אחוזים מכלל הפניות שמגיעות אלינו ומדברות על אונס על-ידי זר.
סוזי יוגב:
רציתי לשאול את טל קורמן האם אלה חיילות בשירות או חיילות עם צו 8, חיילות שהיו בשירות ודיווחו על זה.
שושנה צימרמן:
במניעה, במשך שנים אימצנו את התוכניות הקלאסיות של לימוד הנפגע בפוטנציה להגן על עצמו, איך לאתר, איך לזהות מצבי סיכון, איך לא להיכנס למצבי סיכון.
שושנה צימרמן:
אם דיברנו קודם על מחקרים לגבי הפחדה או לא, יש דווקא מחקר אחד גדול שנעשה בארצות-הברית שאמר שמידה מסוימת של חרדה היא באמת אפקטיבית וחרדה יותר מדי גדולה משתקת.
שושנה צימרמן:
יש לי את המחקר ומי שמעוניין, יוכלו לקבלו.
שושנה צימרמן:
בנוסף להתמקדות בפיתוח יכולת אצל הנפגע להתגונן או להימנע, אימצנו כבר במשך הרבה שנים תוכניות של חינוך מיני שדיברו על סטריאוטיפים של בנים ובנות, תפיסת המיניות של בנים ובנות ועמדות, וזו הייתה בעצם מדיניות המניעה הקלאסית שלנו שקצת השתנתה בכמה השנים האחרונות.
שושנה צימרמן:
ראינו שאחד הדברים המאוד חשובים להוסיף למעגל המניעה זה דווקא את הפוגע בפוטנציה.
שושנה צימרמן:
אני תמיד אומרת מה היה קורה אם אותה בת במקרה הייתה חולה בשיעור שלימדו אותה להתגונן, איפה המניעה שאנחנו צריכים לעשות עם הפוגע בפוטנציה.
שושנה צימרמן:
כאן אני רוצה להצביע על מגמה שכרגע עוד לא נכנסה להילוך גבוה, אבל היא בשלבים.
שושנה צימרמן:
ממחקרים אנחנו רואים שאחד הדברים המשותפים בין הפוגעים היא חוסר יכולת לאמפתיה לזולת, זה כל מיני עיוותי חשיבה ומנגנוני הכחשה, ובתוכניות כישורי חיים אפשר לעבוד בצורה מראש לפיתוח יותר אמפתיה.
שושנה צימרמן:
אני רואה בזה לא רק מניעה בטווח הקצר אלא בטווח הארוך.
שושנה צימרמן:
איך למנוע שיגדלו גברים ונשים שמסוגלים לפגוע בזולת ואומר במאמר מוסגר שיש הרבה דמיון בין פוגעים מבחינת המאפיינים האלה של חוסר אמפתיה ושל חשיבה קוגניטיבית מעוותת גם בין הפוגעים פיזית.
שושנה צימרמן:
זאת אומרת, אני רואה בזה בבחינת שלח לחמך על פני המים והשקעה לטווח ארוך להפחית אלימות מכל סוג ואלימות מינית בפרט בחברה.
שושנה צימרמן:
בשנתיים האחרונות אנחנו אוספים במשרד נתונים על פניות אלינו להיוועצות במקרים של פגיעות מיניות בין קטינים בתוך המערכת.
שושנה צימרמן:
בשנה שעברה היו כ150- פניות אלינו והשנה למעלה מ160- פניות.
שושנה צימרמן:
אני רוצה לומר שבחצי מהפניות מדובר בילדים מתחת לגיל האחריות הפלילית, ילדים מתחת לגיל 12 שהם פוגעים מינית, וכשאני אומרת פוגעים מינית זה כולל מעשה אונס.
שושנה צימרמן:
מדובר כאן בתופעה שאולי הייתה קיימת קודם, אני לא יודעת, אולי עכשיו בעקבות המודעות שלנו אנחנו מאתרים אותה יותר, אבל מבחינתי היא מאוד מדאיגה.
שושנה צימרמן:
לכן להתערבות ולטיפול יש משמעות מניעתית בגיל הצעיר.
שושנה צימרמן:
גם חוזר מנכ"ל שהוצאנו איך המערכת צריכה להגיב כשמתגלות פגיעות מיניות בין קטינים, אני חושבת שמעביר כאן מסר לסביבה וזה לא רק לגבי הטיפול בנפגע ובפוגע.
שושנה צימרמן:
כאשר ראינו שכרגע יש קבוצה מאוד גדולה של תלמידים מתחת לגיל האחריות הפלילית שמבחינה טיפולית אין להם מענה, בשנתיים האחרונות הכשרנו מאה פסיכולוגים לטיפול בפוגעים מינית מתחת לגיל האחריות הפלילית כאשר 15 מהם כבר בתהליך מאוד מאוד מתקדם של הכשרה והם התחילו לעשות אבחון.
שושנה צימרמן:
אני כן מקווה שאנחנו נוכל במסגרת איזשהו חוק כולל לתת מענה גם לילדים האלה כי התערבות טיפולית אצל ילדים קטנים ככל שהיא תהיה מוקדמת יותר ונכונה ועל-ידי איש מקצוע ערוך ומוכשר לנושא, היא תמנע את גדילתו של אותו קטין להיות הפוגע המיני אחר-כך שיפורסם בעיתון.
שושנה צימרמן:
לא רציונלית וכולי – זה קיים.
שושנה צימרמן:
לומר שמדובר בשכבות סוציו-אקונומיות או תלמידים טובים ותלמידים עם הפרעות התנהגות – אי-אפשר לומר את זה.
מוחמד ברכה:
אני לא רוצה לייחס את זה לנקודת זמן או למקרה, אבל נדמה לי שבסיפור שהיה עם מיס עולם, לינור אברג'יל, היא פרצה מעגלים ואני חושב שצריך לעודד מגמה לפרוץ את המעגלים האלה של שתיקה והשתקה.
מוחמד ברכה:
הנושא שרציתי להתייחס אליו הוא בעיקר נושא האיתור והדיווח.
מוחמד ברכה:
הנושא של חינוך והנושא של ענישה , אני חושב שיש אנשים שאמונים על זה יותר טוב ממני, אבל אין ספק שהשאלה של שקיפות היא שאלה מרכזית בכל העניין הזה.
מוחמד ברכה:
ככל שיש איתור יותר ויש דיווח יותר, לדעתי עצם הדיווח הוא דרך של טיפול ודרך להרתיע ולהתריע על המקרים האלה.
מוחמד ברכה:
אין לי ספק - ואני שותף לדעתה של חברת הכנסת יעל דיין - שהמרכיב הסוציו-אקונומי או המרכיב החברתי במובן של שמרנות ופתיחות הוא מרכיב מאוד חשוב בכל העניין הזה.
מוחמד ברכה:
כנראה בכל חברה יש מקרים של הטרדה, פגיעה ואונס, אבל השקיפות היא שונה ממקום למקום וגם בגלל אופי החברה.
מוחמד ברכה:
למשל החברה הערבית מטבעה היא חברה יותר שמרנית ולכן למרבה הצער יש נטייה – בגלל חוסר מודעות – לטאטא את זה מתחת השטיח.
מוחמד ברכה:
זה קיים גם בחברות אחרות ובמקומות אחרים שהנושא הסוציו-אקונומי, הנושא של שמרנות ופתיחות הוא מרכיב מאוד חשוב בעניין של הרצון לדווח על זה, הרצון לטפל והרצון להתלונן.
מוחמד ברכה:
על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בעבירות כאלה בתוך המשפחה ולדעתי יש מקרים מאוד חמורים שבקושי נודע עליהם לציבור הרחב.
מוחמד ברכה:
לכן לדעתי לצד העידוד של הארגונים הוולנטריים ומרכזי הסיוע ונושא אכיפת החוק, אני חושב שיש לעודד מגמה דווקא במקומות האלה, דווקא במקומות שהם יותר נחשלים ומקומות שהמצב הסוציו-אקונומי הוא מאוד נמוך.
מוחמד ברכה:
לדעתי רוב המקרים לא מגיעים לידיעת הציבור.
מוחמד ברכה:
כל הסטטיסטיקה בעצם מתייחסת למקרים המדווחים ולכן אנחנו לא יכולים למדוד מקרים לא מדווחים.
מוחמד ברכה:
אני חושב שאחד הנושאים המרכזיים במלחמה בתופעה הזו של הטרדה ופגיעה ואונס הוא הנושא של יצירת מצב או אקלים יותר פתוח שיאפשר דיווח.
מוחמד ברכה:
במידה ויהיה דיווח ויהיו נתונים רחבים יותר, אני חושב שהטיפול והכלים לטיפול קיימים בתוך החברה ובתוך המערכות השונות, גם הוולנטריות וגם הממלכתיות.
עמנואל גרוס:
בלא שנהיה מצוידים בתשתית הזאת, לדעתי קשה מאוד לנהל דיון מוצלח ואנחנו בעצם עושים כאן ניסיון לדיון נקודתי בנקודה זו או אחרת בתוך המגוון עצמו מבלי להבין בעצם את שורשי הבעיה.
עמנואל גרוס:
בהזדמנות הזאת אני רוצה לתת את דעתי לדברים שהתחלתי אותם והייתי שותף להם ואולי באמת זו ההזדמנות שלי להתייחס אליהם כמו למשל נושא שהוזכר כאן, חוק זכויות הקורבן.
עמנואל גרוס:
אני גם חבר בוועדה הבין-משרדית בעניין הזה ואני רוצה להביע כאן תסכול עמוק מכך שמדינת ישראל היא אחת המדינות היותר נחשלות בעולם המערבי מבחינת הצטיידות באיזונים נכונים של שלהי ה2000- בין זכויות קורבן, הטיפול בקורבן, אל מול הזכויות העומדות וקיימות לנאשמים.
עמנואל גרוס:
ארצות-הברית, אנגליה, קנדה ומדינות אחרות שאנחנו צמודים אליהן מזמן כבר חוקקו את מגילת זכויות הקורבנות שלהם ואנחנו עדיין מתקשים לעכל את המושג שלקורבן יש זכויות.
עמנואל גרוס:
במובן זה אני כנציג האקדמיה מצר על כך שכנסת ישראל מתמהמהת כל כך הרבה ולא נותנת את המענה המינימלי.
עמנואל גרוס:
כשאני אומר מענה מינימלי, אני מתכוון למשל לנושא של ניסיון לערב את הקורבן בהליך הפלילי לא על-מנת שהקורבן יחליף את התביעה אבל כדי שהוא יהיה שותף וכדי שתחושת השותפות הזאת גם תביא באמת לפריון יותר גדול באכיפת החוק בסופו של דבר.
עמנואל גרוס:
אלה דברים שלא עולים כסף אבל ישנן מדינות שנושא הפיצוי הוסדר מזמן על-ידן ומדינת ישראל אפילו לא חולמת על הנושא הזה של פיצוי קורבנות ועזרה כספית לקורבנות ואני חושב שזו אחריות החברה בכללותה.
עמנואל גרוס:
אני רוצה להתייחס לעונשי המינימום.
עמנואל גרוס:
גם בנושא עונשי המינימום הייתי שותף ודחפתי לכיוון חקיקה, לא בנפש חפצה ושמחה כי אני יודע מה עונשי מינימום עושים למערכת השיפוטית אבל הבנתי שבלא עונשי מינימום, במצב הקיים, בתי-המשפט בישראל לא יעשו את המוטל עליהם והנה אני מצר שמחד גיסא באמת בית-המשפט העליון משנס את מותניו ובאמת בשנים האחרונות אנחנו עדים לכך שבית-המשפט העליון או העונשים היוצאים מלפניו והמנחים את בתי-המשפט הנמוכים הם עונשים גבוהים.
עמנואל גרוס:
מאידך גיסא אני מצר על הפרשנות הלא תכליתית והלא נכונה שהוא נתן כעת לנושא הזה של מה התכוונה הכנסת בעונשי המינימום.
עמנואל גרוס:
אני חושב שאם זהו המצב, הכנסת צריכה באמת לומר לבתי-המשפט למה היא התכוונה.
עמנואל גרוס:
כלומר, אז המרשם הנכון לדעתי הוא לקחת לפחות חלק מאותו עונש מינימום, להפוך אותו כעניין של חובה למאסר בפועל ואולי כצינור ביטחון אחרון זה נימוקים מאוד מיוחדים שיאפשרו סטייה מזה ולא כמו שזה נעשה כיום.
עמנואל גרוס:
הדבר הנוסף בעניין חקיקה, וגם הוא מצוי מזה הרבה זמן על שולחן הכנסת, זה הנושא של חוק דיווח מקום הימצא העבריין שגם הוא חוקק בהרבה מדינות מערביות אבל משום מה כנסת ישראל לא עושה דבר בעניין הזה.
עמנואל גרוס:
לו האנשים ידעו היכן אותם שפגעו בהם עומדים להימצא, עומדים לחזור, אני לא רואה בזה שום פגיעה בזכויותיו של אותו עבריין.
עמנואל גרוס:
זכות החברה בעצם להתגונן מפניו והיא בעצם מאפשרת לה לדעת להיכן הוא מתכוון לבוא ומה הוא מתכוון לעשות.
עפרה פרידמן:
אני רוצה לומר שבכוחנו כלשכת עורכי-הדין ניסינו קצת להעלות את הנושא הזה למודעות, ואני מדברת על זכויות קורבן וזכויות נאשם, ואני שמחה שבשותפות עם איגוד מרכזי לנפגעות תקיפה מינית וטל קורמן שיושבת כאן קיימנו בחודש מרץ האחרון דיון על נושא של זכויות קורבן וזכויות נאשם מתוך הנחה שציבור עורכי-הדין הוא הציבור שנמצא משני עברי המתרס, ואם תהיה קצת מודעות שם למשמעות של זכויות קורבן, אולי ייחסך הרבה סבל מן הקורבנות הן משלב החקירה במשטרה, מהטיפול בפרקליטות, במה שקורה בבתי-המשפט, חקירת הסניגורים, פסקי-הדין וכמובן גם נושאים של ענישה.
עפרה פרידמן:
הנושא הזה גם הובא לידיעת כל עורכי-הדין דרך ביטאון לשכת עורכי-הדין כדיווח מפורט של כל מהלך הדיון.
עפרה פרידמן:
אני אומרת שלו במעט זה נפל על אוזניים קשובות ואני מקווה שקצת מתרומתנו בעניין הזה נוכל להביא.
עפרה פרידמן:
אחד הדברים שתפס את עיני – ושוב, לא באופן מדעי אלא באופן שאני קוראת את הידיעות בעיתונים – הראה שאחת הבעיות היא גם בתחום המעצרים.
עפרה פרידמן:
שוב, כחלק מהזכויות של הנאשמים היום הקלו מאוד בנושא של מעצרים ובין היתר יש היום תחושה שלי – ואני לא יודעת אם יש עליה נתונים מבוססים – של שחרור די מסיבי או הרבה יותר מעצרי בית שכנראה כאשר מדובר בעברייני מין קשה מאוד למנוע את הרציביזם של המעשים כשהם לא נמצאים תחת השגחה של משטרה בתקופת המעצר לאחר שהם כבר נתפסו או חשודים במעשים מן הסוג הזה.
עפרה פרידמן:
אני לא יודעת אם הנתונים עלו כאן.
יעל דיין:
ברור שהקטע הזה הוא שוב פעם מפגש של זכויות הקורבן ויש עניין של פרסום שם וכולי כאשר כל הדברים האלה נדונים.
יעל דיין:
יושב-ראש ועדת החוקה אמר שבחיים לא הייתה חקיקה כל כך מסיבית בדיני עונשין על-ידי הכנסת, חקיקה על-ידי הצעות פרטיות לחוקים, כי עד עתה זו הייתה פרה קדושה שלא נוגעים בה.
יעל דיין:
מה פתאום אני בלי השכלה ובלי רקע אבוא ואדרוש ענישה מסוימת, וכך אכן גם נאמר לי לפני שש שנים כשזה התחיל.
יעל דיין:
היום בפירוש כמעט כל הדברים שהזכרת נכנסים לתחום הזה.
אפרת ברזילי:
ערעורים שלנו מוגשים הן על-מנת להביא לאכיפה מירבית של החוק מבחינת היקף תחולת העבירות והן כדי להביא לרמת ענישה ראויה.
אפרת ברזילי:
מבחינת היקף התחולה הוזכר כאן פסק-הדין בעניין הענישה המינימלית בו לא התקבלה עמדת הפרקליטות.
אפרת ברזילי:
אנחנו טענו שהכוונה והתכלית היא לענישה בפועל ובית-המשפט העליון לא קיבל את העמדה הזאת וזה הוזכר כאן.
אפרת ברזילי:
להבדיל, בשבועיים האחרונים התקבל ערעור שלנו על פסק-דין שצמצם את התחולה של ההתיישנות על עבירות מין במשפחה ובעניין הזה הכנסת נתנה הוראה שתקופת ההתיישנות תוארך על עבירות לפי סעיף 351 ובבית-משפט מחוזי ניתנה להוראה הזאת פרשנות טכנית, אנחנו ערערנו לבית-המשפט העליון וטענו שהכוונה לכל המקרים בהם מתקיימים היסודות של סעיף 351 – קרי, עבירות מין במשפחה – והעמדה הזו התקבלה, דבר שהוא משמעותי הן מבחינת המסר והן מבחינת הקורבנות שיוכלו כעת למצות את ההליך נגד הפוגעים בהם.
אפרת ברזילי:
בנוסף לכך בענייני ענישה, בחצי השנה האחרונה נדונו ערעורי המדינה הן בעניין האונס ביערות הכרמל והן בעניין האונס ברמת השרון.
אפרת ברזילי:
בפרשת רמת השרון נידחו הערעורים של הנאשמים, דבר שיש לו משמעות מבחינת הנורמות בתחום של יחסים בין נערות ונערים ומהו אונס במערכות יחסים כאלה.
אפרת ברזילי:
התקבל ערעור מדינה על עונשי מאסר בעבודות שירות שהוטלו על חלק מהנערים והוטלו עליהם עונשי מאסר בפועל ממש.
אפרת ברזילי:
התקבל ערעור המדינה בעניין האונס ביערות הכרמל והמסר שניתן שם הוא גם המסר שלנו ואני אצטט משפט אחד מפסק-הדין: "ככלל באינוס, מטרות הענישה בעלות המשקל המכריע הן הוקעה והרתעה ואילו לשיקומם של הנאשמים יש לתת משקל משני.
אפרת ברזילי:
בתקופה זאת על העונש אף לשקף את ריבוי מעשי האלימות נגד נשים".
אפרת ברזילי:
התפיסה שלנו את האונס כעבירה שפוגעת בחירות של נשים, בכבוד שלהן, בגוף ובנפש, היא תפיסה שאנחנו מנסים להעביר אותה.
אפרת ברזילי:
לדעתנו המסר הזה הולך ומתחזק גם בבית-המשפט העליון ואנחנו רואים בהחלט את העמקתו.
יעל דיין:
אני מודה לך על המקרים שהבאת לנו כדוגמה, אבל לא יכול להיות שאין אפשרות לקבל נתונים על המקרים האחרים.
יעל דיין:
אני רוצה לציין שמדיניות הפרקליטות והתביעה הייתה - עוד מזמן דורית בייניש – מאוד להחמיר במקרה אלימות במשפחה ובוודאי באונס ובעבירות מין.
יעל דיין:
המדיניות הזו מסתמכת על כך שערעור לבית-המשפט העליון יקבל החמרה ואכן זה מה שקורה ברוב המקרים.
יעל דיין:
זאת אומרת, במקום שהמדיניות תהיה ענישה כפי שמתבקש בסוף הסיפור, כמעט באופן קבוע אנחנו עוברים את הטרטור בעיקר של המתלוננת ושל הקורבן שתי ערכאות.
יעל דיין:
זאת אומרת, זה הולך למחוזי, זה הולך להרכב, יש פסק-דין והפרקליטות אכן מערערת ואני מודה על כך.
יעל דיין:
אז עוברות עוד כמה שנים, המקרה עומד בתור וזה מגיע לעליון ואז מגיעים להחמרה, מלבד במקרים בודדים מאוד שלא הגיעו להחמרה.
יעל דיין:
מצד שני יש התנגדות כזו של בית-המשפט המחוזי, של השופטים, של הפרקליטות לענישת מינימום שהייתה פותרת את העניין כבר בשלב של המחוזי.
יעל דיין:
הרי בסופו של דבר אנחנו מגיעים לענישה חמורה אבל דרך שנים של העברה מסמכות לסמכות.
יעל דיין:
אני מאוד מודאגת עכשיו עם הרפורמה בבתי-המשפט וחוששת שזה יהיה עוד פחות מקצועי בערכאה האורגינלית כי זה ילך לבתי-המשפט הכלליים והם ישפטו - אולי לא על אונס אלים פרופר אבל על דברים אחרים כן, על אלימות כן - ואז לא תהיה לזה קדימות ושוב נעבור את אותו תהליך.
יעל דיין:
אני מאוד מתפלאת על הפער בין מדיניות ובין הוצאת המדיניות הזו לפועל כי זה פשוט תהליך ארוך מאוד בו אתם מבצעים את המדיניות שלכם עצמכם.
דליה גלבוע:
ברמה בין-משרדית ישנה ועדה שיהודית קרפ עומדת בראשה כאשר יש צורך בבדיקה של מסוכנות מינית.
דליה גלבוע:
כבר נאמר כאן ששליש מהפוגעים מינית חוזרים ועושים זאת גם במהלך חופשות וגם לאחר השחרור, וכעת נערכנו – ומשרד הבריאות שותף לכך – להתמודד עם בניית הכשרת אנשי מקצוע שיהיו מיומנים יותר ואולי אז לא תהיה כזו 'פשלה' שאנחנו מוציאים אדם שלא הצלחנו לאתר את המסוכנות שלו והוא מיד פוגע שנית.
יעל דיין:
אני רוצה לומר משהו אישי.
יעל דיין:
זה אבסורד שאני יושבת לבדי כאשר בוועדה חברים 15 חברי כנסת, ואני צריכה ללכת להצבעה בוועדת החוקה ואין מי שיחליף אותי ולו חבר כנסת אחד מהוועדה.
יעל דיין:
הנושא של אלימות בכלל ואלימות כלפי נשים ואונס הוא מאוד אופנתי להתבטאות בתקשורת, אבל אנחנו חייבים ללכת צעד אחד הלאה.
יעל דיין:
לא יכול להיות שזה יסתיים בכותרת והיום במליאה יבקשו חברי הכנסת לדבר על זה עוד פעם.
יעל דיין:
הטיפול האמיתי צריך להיות גם בחקיקה וגם בתקציב.
יעל דיין:
עכשיו אנחנו מתכוננים לתקציב ואני עומדת לקיים ישיבה בנושא התקציב בלבד לגבי טיפול באלימות כי כל מה שהוזכר כאן הוא תלוי תקציב.
יעל דיין:
גם הפרקליטות, גם בתי-המשפט, גם המחשוב, ודאי שירות בתי-הסוהר, ודאי התקנים תלויים בתקציב.
יעל דיין:
אלה לא מושגים של המשטרה שפעם הקצתה 150 תקנים אלא עכשיו אנחנו מדברים על התמקצעות.
יעל דיין:
בתקציב של שנה קודמת היינו במצב שלא היו מספיק ערכות לזיהוי אונס ואלה שהיו, לא נבדקה הטריות או התקפות שלהן.
יעל דיין:
אני מבקשת מהנוכחים כאן בכל נושא שהוא תלוי תקציב להעביר אלי את הצרכים.
יעל דיין:
אנחנו נשב על הנושא הזה בזמן הפגרה.
יעל דיין:
להעביר אלי את רשימת הנושאים, נושאים שקשורים באלימות, בתקיפה מינית ובאונס שיש להם היבטים תקציביים של תגבור, של התמחות, של תקנים או נושאים של חקיקה.
יעל דיין:
כאמור, נשב בזמן הפגרה וננסה להעביר תוספת תקציב ממוקדת, כולל משרד הבריאות ומשרד החינוך.
יעל דיין:
תודה רבה לכם.
יעל דיין:
אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה, כאשר על סדר היום יש 4 קבוצות של מסקנות לגבי הצעות לסדר.
יעל דיין:
אחת מהן, בעקבות בקשה ל"דיון מהיר" של חברת הכנסת נעמי חזן.
יעל דיין:
הנושא הראשון:
יעל דיין:
הכנסת החליטה בישיבתה מיום רביעי, י' באדר א' התש"ס – 16 בפברואר 2000 להעביר הצעות אלה לוועדה לקידום מעמד האישה לדיון והסקת מסקנות.
יעל דיין:
הוועדה דנה בהן בישיבתה מיום ט' באדר א' התש"ס – 15 בפברואר 2000.
יעל דיין:
בישיבה השתתפו נציגי המשרד לביטחון הפנים וארגוני הנשים.
יעל דיין:
חברי הוועדה התאחודו בקריאה לנשים הנתונות לאלימות, לפרוץ את קשר השתיקה ולדווח על אלימות בני זוגן כלפיהן.
יעל דיין:
הוועדה קוראת לשר העבודה והרווחה: להנחות את העוסקים בטיפול בנשים הנתונות לאלימות ובנערות במצוקה ולעודד אותן להתלונן במשטרה על אלימות כלפיהן כדי למנוע את הרצח הבא.
יעל דיין:
הוועדה קוראת לשר המשפטים: לקדם חקיקה בתחייב הפעלת עונש מינימום בעבירות מין על ידי מאסר בפועל, לפחות חלקית.
יעל דיין:
אני מביאה את מסקנות הועדה להצבעה: מי בעד - 2 מי נגד - אין נמנעים - אין מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא:
יעל דיין:
המסקנות בעקבות שתי ישיבות שהוועדה קיימה וקיבלה דיווח: הצעות לסדר היום של חברי הכנסת נחום לנגנטל 1739, ציפילבני 1742, תמר גוז'נסקי 1745, אחמד טיבי 1748, רחמים מלול 1751, זהבה גלאון 1770, יהודית נאות 1773, יעל דיין 1774, יורי שטרן 1779, עבד אלמאלכ דהאמשה 1792, בנימין אלון 1973.
יעל דיין:
הכנסת החליטה בישיבתה מיום רביעי, ג' באדר א' התש"ס – 9 בפברואר 2000, להעביר הצעות אלה לוועדה לקידום מעמד האישה לדיון והסקת מסקנות.
יעל דיין:
הוועדה דנה בהן בישיבתה מים כ"ט אדר א' התש"ס – 6 במרץ 2000.
יעל דיין:
השר לביטחון פנים חבר הכנסת שלמה בן-עמי, עמד על כך ש"סחר נשים" הינו מכה קשה מאוד, בשנת 1999 – היתה עליה דרמטית בפתיחת תיקים, סך הכל 506 תיקים, שמתוכם 417 על ניהול בתי בושת, והצביע על הצורך לפעול נגד המקור לתופעה ולאו דווקא נגד הקורבן.
יעל דיין:
"בתחילת אפריל אמליץ לסגל פיקוד המשטרה לשדרג את הטיפול בסחר בנשים כדי להופכו הנחייה אופרטיבית שתועבר לכל תחנות המשטרה .
יעל דיין:
" נציגי המשטרה הבהירו כי לא ניתן לאמוד את היקף תופעה בשל פשיעה שאינה מדווחת.
יעל דיין:
בישיבה נוספת של הוועדה ב- י"ז באייר התש"ס, אמרה מנכ"ל אמנסטי ישראל, גברת יעל וייס-רינד: "הדוח מביא עדויות של נשים רבות שדרכונן נלקח, נכלאו בדירה ומשסרבו לעסוק בזנות נאנסו, דוכאו והפכו לשפחות מין.
יעל דיין:
" מר יאשה קדמי, ראש ארגון "נתיב" לשעבר: "ישנן היום בין 7000 ל- 9000 נשים העוסקות בזנות.
יעל דיין:
יש לאסוף מידע, להפעיל מודיעין תוך תיאום עם משטרות בחו"ל כדי לעצור סרסורים ולמנוע הגעת הנשים לישראל.
יעל דיין:
ניתן לצמצם מאוד את היקף התופעה בתוך חצי שנה.
יעל דיין:
" סגן ר' אח"ק, תנ"צ ירחמיאל הלפרין: "בעקבות דרישת הוועדה הוחלט ב-10/4/2000: אגף המודיעין יטפל באופן ממוקד באיסוף מודיעיני ובמידע אודות סחר בנשים.
יעל דיין:
נקבע יעד שכל מחוז ייזום פרשייה אחת לפחות בשנה, שתחקר לעומק.
יעל דיין:
תסונן כניסת נשים מיובאות.
יעל דיין:
חברת הכנסת יעל דיין: "הוועדה נחרדת לשמוע כי מתוך 508 תיקים שנפתחו, רק 35 סרסורים הובאו לדין בעוד שאלפי נשים נסחרות ומביאות רווחי ענק לסרסוריהן.
יעל דיין:
" להלן מסקנות הוועדה: הוועדה קוראת לשר העבודה והרווחה: א.
יעל דיין:
יש להקים מיידית הוסטל בו ישוכנו הנשים עד לגירושן.
יעל דיין:
הוועדה קוראת לשר המשפטים: להשלים החקיקה בנושא סחר בבני אדם.
יעל דיין:
להגיש סיוע משפטי לנשים הנסחרות.
יעל דיין:
הוועדה קוראת לשר לבטחון פנים: להעלות לראש סדר העדיפויות של המשטרה את הטיפול בסחר בנשים.
יעל דיין:
לדאוג להגנה על שלומן של הנשים עד לגירושן.
יעל דיין:
הוועדה מניחה על שולחן הכנסת ומבקשת משר העבודה והרווחה, מהשר לבטחון הפנים ומשר המשפטים, לדווח לה תוך 3 חודשים על התקדמות בביצוען.
יעל דיין:
אני מביאה את מסקנות הוועדה להצבעה: מי בעד - 2 מי נגד - אין נמנעים - אין אני מבקשת להוסיף למסקנות לגבי סחר בנשים את התיקון לחוק, שחוקק אחרי שהוועדה ישבה.
דנה גורדון:
אני לא חושבת שזה דבר שאפשר להוסיף למסקנות.
יעל דיין:
אני מציעה להוסיף כוכבית למטה: הוועדה מציינת שתחילתה של החקיקה נעשתה בתיקון מספר 56 לחוק העונשין בנושא: איסור סחר בבני אדם.
יעל דיין:
אגב, הסטטוס של הנשים הנסחרות, יש להן גם הגנה כעדות וגם אם הן מבקשות מקלט.
יעל דיין:
הסיפור להחזיר אותן חזרה לארצן לא אומר כלום.
יעל דיין:
מסקנות הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא:
יעל דיין:
אנחנו מקיימים היום, לצערי הרב, עוד ישיבה מחוץ למניין משום הרצח של שרון פלג על-ידי בן-זוגה.
יעל דיין:
הם חיו בנפרד בישוב צורן.
יעל דיין:
אני רוצה לציין שלפני מספר ימים היה רצח דומה, של אמירה מהג'נה ביפו.
יעל דיין:
לא קיבלנו על כך דיווח מאחר והרצח היה בימים שאינם ימי כנסת.
יעל דיין:
בתחילה המשטרה טענה שלא בטוח שהרצח היה על-ידי בן-הזוג ושהחקירה עדיין בעיצומה.
יעל דיין:
היום אנחנו יודעים שגם הרצח של אמירה מהג'נה היה רצח על-ידי בן-זוג.
יעל דיין:
מאחר ואינני מאמינה באמונות תפלות, אני לא אומרת שרצח גורר רצח ושזה בא תמיד בקבוצות, אבל העובדה הבלתי נסבלת היא שהיו 11 רציחות של נשים מאז חודש פברואר על-ידי בני זוג.
יעל דיין:
אני כבר לא מדברת על עבירות מין ועל אונס - בנושא הזה ערכנו לפני שבועיים ישיבה נפרדת - אלא על הנושא של רציחות על-ידי בני-זוג.
יעל דיין:
אנחנו מבקשים היום לשמוע דווח זירה מראש אגף חקירות מרחב השרון, סגן ניצב אברהם מנצור, ומלשכת הרווחה במקום.
יעל דיין:
אני רוצה לציין שלפי מיטב ידיעתנו שוב אנחנו רואים מקרה שבו איש לא ידע.
יעל דיין:
גם אם נסגר תיק, גם אם דבר לא הצדיק מעקב - בכל מקרה רצח אנחנו מנסים לברר האם היה איזה שלב שאותה משפחה או אותם בני זוג הגיעו לידיעת הרשויות.
יעל דיין:
האם היתה תלונה?
יעל דיין:
האם היה סכסוך?
יעל דיין:
האם היתה אלימות?
יעל דיין:
האם הם היו מטופלי לשכת הרווחה?
יעל דיין:
זאת אומרת, האם היה בידינו באיזה שלב כלי שיכול היה להוות איזה תמרור אזהרה?
יעל דיין:
יש מקרים שלחלוטין לא.