GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: זה לא רק מסמך שלנו, זה גם מסמך של מרכז מחקר ומידע של הכנסת, החוקר הכלכלי שם הראה בצורה מאוד יפה איך בעצם ישנה ירידה כל הזמן בתמיכת הממשלה במרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים על 4 מיליון בשנה שמחולקים לכעשרה מרכזים ברחבי הארץ, אנחנו מדברים על כך שבממוצע 20% מתקציב של מרכז סיוע, מה שאומר שאת ה- 80% הנוספים אנחנו נאלצות, אמרה בפעם הקודמת מנהלת מרכז בנגב "אני נאלצת למכור נעליים בירידים ובשווקים על מנת לממן את הפעילות".
מיכל רוזין: היו הרבה מאוד קיצוצים בכוח האדם ובפעילויות שאנחנו יכולות לתת כמו לפתוח קבוצות תמיכה, קבוצות הכשרה והרבה מאוד פעילויות חינוך וכדומה.
מיכל רוזין: אין ספק שיש כאן צורך לעשות הפיכה ושינוי.
מיכל רוזין: לדעתי, זה נוגע לכל נושא מאבק אלימות כלפי נשים ולא רק של מרכזי הסיוע, אבל בוודאי ובוודאי מהפכה בנושא הזה.
מיכל רוזין: אני בטוחה שאם היו יושבים פה המרכזים התפעוליים שהובטח להם על ידי המדינה תקציב הם היו אומרים לכם שהם בקריסה.
מיכל רוזין: אני בטוחה שאם היו יושבים כאן עוד מערכות של טיפול נפשי בנשים כמו יחידת האשפוז ב"איכילוב" – שאנחנו עדיין מחכים שהיא תפתח ועדיין לא נפתחה, הובטח שבספט
מיכל רוזין: מבר בשנה שעברה וזה עבר לינואר 2011.
מיכל רוזין: אנחנו עוד מעט בינואר 2012.
מיכל רוזין: אנחנו יכולים לפרוס הרבה מאוד - - -
ציפי חוטובלי: מיכל, סליחה, לפני שתציגי את הנתונים.
ציפי חוטובלי: משרד הרווחה, אנחנו רואים את המספרים ואני יודעת שרבים הם צרכי עם ישראל, אבל בכל זאת, מדובר כאן בארגונים מצילי חיים שמקבלים פרוטות מהמדינה.
ציפי חוטובלי: 4 מיליון שקלים, זה אפילו לא מתחיל להיות כסף קטן, במושגים של תקציב של משרד הרווחה.
ציפי חוטובלי: הצעת חוק תקציבית, היא מעל 5 מיליון שקלים.
ציפי חוטובלי: אם מחר בבוקר חברות הכנסת זהבה גלאון, חנין זועבי ואני נחליט להחתים את כל חברות הכנסת להעביר הצעת חוק לא תקציבית, נעביר אותה כי מדובר בכסף כל כך קטן.
ציפי חוטובלי: אני לא אומרת שאנחנו מנועים מלעשות את מהלך החקיקה, אבל בכל זאת, איפה המשרד?
איילה מאיר: לצערי הרב, אני לא יכולה להתייחס באופן ממוקד וקונקרטי למה שמיכל רוזין מארגון מרכזי הסיוע התייחסה, מאחר ומשרד הרווחה - - -
ציפי חוטובלי: זה נושא הדיון היום.
איילה מאיר: הוא מאוד מורכב.
איילה מאיר: המבנה שלו והטיפול בנפגעות פגיעה מינית על ידי הממונה על תקצוב המרכזים למיניהם, כולל איגוד מרכזי הסיוע, שלא נמצאת כאן - - -
ציפי חוטובלי: איפה היא?
איילה מאיר: אני לא יודעת, אני לא אחראית עליה.
איילה מאיר: זוהי ציפי נחשון גליק, השירות למתבגרות צעירות וצעירים, אני יושבת כאן כמפקחת ארצית לטיפול באלימות במשפחה, האחראית לכל נושא טיפול ותקצוב, אחראית בכל נושא הטיפול באלימות בהקהילה, מרכזי הטיפול מניעה והטיפול מניעה וטיפול ברשויות המקומיות וגם באמצעות ארגונים או חלקם, על זה אני יכולה להתייחס – ויש לי מה להתייחס.
איילה מאיר: ספציפית לטענתה של מיכל רוזין, לצערי הרב כעת אין לי תשובות כי זה לא בידיי ולא באחריותי.
ציפי חוטובלי: אני חוזרת, ניסחנו ניסוח מאוד מדויק של נושא הדיון של הישיבה הזאת.
ציפי חוטובלי: פניתי לשר באופן אישי וביקשתי את נוכחותו, הוא אמר לי שהוא בחוץ לארץ.
ציפי חוטובלי: כמובן שקיבלתי את זה, אני מניחה שהנסיעה נקבעה מראש.
ציפי חוטובלי: אנחנו עוד נקיים דיונים עם השר, אבל כשהמשרד שולח נציגים הוא חייב לשלוח נציגים שיתנו לנו נתונים ויתייחסו.
ציפי חוטובלי: תראי, יש כאן בעיה שיש לה כתובת אחת והיא משרד הרווחה.
ציפי חוטובלי: מבחינתי, ברמה האישית אני אפנה לשר, אבל בסוף יש גם אנשים הממונים ליישום ההחלטות שלו ואיתם הוא מתייעץ מה הוא נותן ומה לא.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להבין מה נעשה במשרד.
ציפי חוטובלי: לי הובטח: "אנחנו נעלה את תקציבי מרכזי הסיוע", בדיוק מאותם הסיבות שמניתי.
ציפי חוטובלי: הפניות עלו פי שמונה והתקציב נשאר כשהיה, במילים אחרות התקציב שלהם קוצץ וקוצץ וקוצץ.
ציפי חוטובלי: מה נעשה במשרד בראיית ארוכת טווח, בראיית חומש כדי שהעמותות האלה תקבלנה כסף מהמדינה?
איילה מאיר: הדיון הוא, נושא האלימות כלפי נשים.
איילה מאיר: אלימות כלפי נשים במשרד הרווחה לא מנוהלת על ידי יחידה אחת מקצועית אלא על ידי הרבה מאוד יחידות והרבה מאוד שירותים.
איילה מאיר: הלוואי והייתי יכולה להתייחס לנושא.
תמי סלע: זה קצת נראה שמי שאחראי על תחום במשרד הרווחה קצת כשל בטיפול ולא הגיעו - - -
איילה מאיר: אני מציע לכם לפנות שוב לגברת אפרת שרעבי שאחראית ומרכזת את נושא של קשר כנסת וממשלה, משרד הרווחה, היא זאת שדואגת לזמן את הרלוונטיים.
איילה מאיר: אנחנו פה, אני ומיכל נמצאות בכובע של אלימות כלפי נשים במשפחה.
איילה מאיר: אנחנו נתייחס לנושא הזה.
ציפי חוטובלי: במסגרת הסיכומים שלנו, אנחנו נקבע באופן מפורש שכל אותן נשים יקרות שאחראיות על מרכזי הסיוע, נקבע פגישה מסודרת עם השר.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שיהיה לו הרבה יותר קשה להתחמק מהבטחות אם הוא יסתכל על כל אחת ואחת מכן בעיניים, יבין את גודל המצוקה וייתן התחייבות מפורשת.
ציפי חוטובלי: אני אקיים את הפגישה עם הצוות המקצועי, עשינו את זה עם משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, עשינו את זה עם משרדים אחרים, אין סיבה שלא נעשה את זה גם בסוגיה הזאת.
ציפי חוטובלי: הדיון הזה, הנוכחות של משרד הרווחה, זה עניין קריטי וזה ממש מעציב אותי שזו הנציגות.
ציפי חוטובלי: אולי תתנו לנו מענה בנושא המקלטים.
אורלי אלמגור לוטן: אני רק רוצה לומר שאותן טענות שעלו מאיגוד מרכזי הסיוע רלוונטיות גם לגבי המקלטים.
אורלי אלמגור לוטן: אני יודעת שחלק מהטענות הן אותן טענות, כמו למשל שהתעריף אינו ריאלי.
אורלי אלמגור לוטן: ראשית אני חושבת שגם לגבי ה- 75% אפשר לעלות סימן שאלה אם המדינה על שירות שבאחריותה בהגדרה צריכה לשאת ב- 75%, זו כבר שאלה עקרונית ראשית קביעה אם התעריף ריאלי.
אורלי אלמגור לוטן: לעניין טענות בגין עיכובים בתשלומים שהן טענות שעלו על שני סוגי הגופים, זה כן רלוונטי.
איילה מאיר: אני רק מקווה, שתהייה לנו הזדמנות להגיב לטענות שעלו קודם, שהן לא בהכרח במסגרת המקלטים.
תמי סלע: אני בדיוק מגיעה מדיון בוועדת חוקה, ששם בסוף לא אושרו, אבל תקנות מרשם אוכלוסין שרוצים לחייב כל עשר שנים לחדש את תעודות הזהות, בחישוב על הדרך דיברו על 250 מיליון שקל, כך בתקנות, גם לא הביאו חישוב כמה זה יעלה.
תמי סלע: איפה ההשוואה?
תמי סלע: וכל העניין שהחליטו על הביומטרי שהוא משהו בוודאות שמתרחש כל שנתיים.
תמי סלע: מדהים.
ציפי חוטובלי: מדהים, זה פשוט עושה סדר בראש על סדרי העדיפויות במדינת ישראל.
ציפי חוטובלי: היינו באמצע סקירה של מיכל.
ציפי חוטובלי: אני רוצה למקד אותך, תמסרי את המספרים, תאמרי לנו מה בנוגע לעלייה במספר הפניות לאור מה שמתרחש מבחינה תקשורתית, מה לגבי קטינים וקטינות?
מיכל רוזין: אלו בדיוק הדברים שלי, גזרנו את הדברים המאוד מאוד משמעותיים.
מיכל רוזין: ראשית מדובר על כך שישנה עלייה משנת 2009 לשנת 2010 של כ- 5,000 פניות שחוזרות על עצמן.
מיכל רוזין: אנחנו עושות הפרדה בין פניות של נשים שהתקשרו בעבר ומתקשרות שוב: עקב לידה, עקב מצב חיים כזה או אחר, לפעמים זה פעם בחודש ולפעמים זה פעם בשנה.
מיכל רוזין: לעומת כאלה שמצהירות על עצמן שבפעם הראשונה הן פונות למרכזי סיוע.
מיכל רוזין: אנחנו מוצאות 16% עלייה במספר הכללי.
מיכל רוזין: 3.5% בעלייה בפניות החדשות.
מיכל רוזין: 24% מהפניות מדווחות על פגיעה מתמשכת, לא חד פעמית.
מיכל רוזין: יש גידול של 12% במספר הפניות החדשות של גברים נפגעי פגיעה מינית.
מיכל רוזין: בשקף זה רואים את פילוח הנתונים, אני חייבת להסביר, זה לא אומר שזו המציאות, כלומר לא תמונת המציאות במובן שיש יותר אונס וניסיון אונס מהטרדה מינית.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהתמונה במרכזי הסיוע היא פירמידה שבמידה מסוימת הפוכה למה שקורה במציאות, כי אנחנו יודעים שכל אישה יודעת, חווה, יודעת מה זה להיות מוטרדת מינית בין אם זה ברחוב במרחב הציבורי, בין אם זה במקום העבודה.
מיכל רוזין: לעומת זאת פחות נשים תפנינה לרכזי סיוע עקב מעשים כאלה לעומת זאת תפנינה לגבי דברים אחרים.
מיכל רוזין: לכן התמונה במקרים רבים הפוכה.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שרוב הנשים חוות סוג כלשהו של הטרדה מינית ממילולית ועד פיסית.
ציפי חוטובלי: זה מדהים, הנתון הכי דרמטי הוא על אונס וניסיון רצח, 42%, זאת אומרת - - -
מיכל רוזין: בעצם, רוב הפניות הן על החמורה בעבירות המין.
מיכן רוזין: אני דווקא חושבת, שהנתון המדהים ביותר הוא נושא גילוי עריות שנשאר עקבי, כל שנה הוא מדבר על רבע מהפניות.
ציפי חוטובלי: אלו נתונים שמכילים האחד את השנייה?
ציפי חוטובלי: הרי גילוי עריות יכול להיות אונס.
מיכל רוזין: גילוי עריות הוא בנפרד, אין חפיפה.
מיכל רוזין: אני חושבת שגילוי עריות, קודם כל הוא מתווסף כמובן לאונס כמו שאונס קבוצתי שגם הוא אונס ושגם הוא מתווסף, לכן המספרים הם הרבה יותר גבוהים, זה בעיקר רוב האנשים שפונים למרכזי סיוע.
מיכל רוזין: אנחנו רואים בפירוש שגילוי עריות נשאר מספר עקבי לאורך השנים.
מיכל רוזין: כמעט רבע מהפונות למרכזי הסיוע, מדווחות על פגיעה מינית בתוך המשפחה, ראה החלטה של שלושת הוועדות.
מיכל רוזין: אני חוזרת על ההחלטה, להקים ועדת חקירה פרלמנטארית בנושא הזה.
מיכל רוזין: המספר הזה שחוזר על עצמו, זה מספר בלתי נתפס.
איילה מאיר: 24%, אלה נשים שפונות על רקע של גילוי עריות או שיש בפניות גם בנים?
מיכל רוזין: גם בנים, הרוב נשים.
איילה מאיר: 24% גילוי עריות זה בעיקר קטינות שפונות?
איילה מאיר: לא בהכרח.
ציפי חוטובלי: גם בנושא הזה, ישנה הצעת חוק בנוגע להתיישנות עבירות גילוי עריות, אני חושבת שגם זה למאבק.
ציפי חוטובלי: רוני סדובניק מאוד חסרה כאן, היא מאוד משמעותית בדיון הזה.
ציפי חוטובלי: גם זה נושא שצריך לקדם, הארכת התיישנות.
מיכל רוזין: נקודה אותה אנחנו מעלות מחדש תמיד, בלי שתאמנו בינינו את המצגת, אלו בדיוק השאלות שהעלאת.
מיכל רוזין: הנושא של פגיעה מינית בילדים ובני נוער, אנחנו מדברים על כך שמרבית הפניות המגיעות למרכזי הסיוע, מדווחות על פגיעות עד גיל 18 – 67% מהנפגעות והנפגעים שפנו למרכזי הסיוע בשנת 2010 נפגעו בטרם הגיעם לגיל 18.
מיכל רוזין: 34% מהם בטרם הגיעם לגיל 12.
מיכל רוזין: אני אומרת את הנתונים ואני שואלת איך מישהו לא מזדעזע.
ציפי חוטובלי: 34%, אנחנו מדברים ממש על פדופילים.
מיכל רוזין: פדופיליה ואלימות בתוך המשפחה.
ציפי חוטובלי: יש לך נתונים כמה מהתקיפות המיניות היו על רקע הכרות באינטרנט, פייסבוק או כלי המדיה החדשים?
מיכל רוזין: יש לנו פילוח מי הפוגע, מי התוקף.
מיכל רוזין: אנחנו מדברות, אנחנו אומרות את זה שוב ושוב, אנחנו אוהבות אמירות לתקשורת שיש להן תימוכין של נתונים, אנחנו אומרות באופן עקבי שהייתה עלייה, נרשם שיא בפניות למרכזי סיוע בחודש 2011 ביחס לינואר 2010.
מיכל רוזין: מיד לאחר הכרעת הדין של הנשיא לשעבר קצב אנחנו רואות עלייה מ- 650 בחודש לאורך שנים, הלכנו אחורה ובדקנו את ינואר לעומת ינואר 2011, יש הבדל משמעותי.
מיכל רוזין: גם לגבי מי שהתקשרה ודיווחה שהיא פנתה למשטרה, יש לנו עלייה של 36% ביחס לקודם.
ציפי חוטובלי: יש לי שאלה לגבי תחילת השנה, מאחר והרבה פניות הן של קטינים, האם יש יותר תקיפות במהלך החופש הגדול?
מיכל רוזין: אני מיד אתן ללוביב אגוסי לענות על כך.
מיכל רוזין: מאחר והדיווחים אלינו אינם כמו הדיווחים של המשטרה, אלו דיווחים שבדרך כלל מושהים ומדווחים אחרי שנים, לכן אנחנו לא יכולות לבדוק באיזו תקופה בשנה זה קרה.
מיכל רוזין: יתר המדווחים נשאלים לגבי הגיל ולא לגבי התקופה.
מיכל רוזין: יכול להיות שאנחנו צריכות לבדוק את הנתון הזה.
מיכל רוזין: לעניין שיעורי הדיווח.
מיכל רוזין: אם הפגיעה בילדות, לרוב הדיווח הוא מעל עשר שנים ומעלה.
מיכל רוזין: ככל שהפגיעה מתבצעת בנפגע או הנפגעת בגיל צעיר יותר כך הדיווח יהיה בגיל מבוגר יותר, כלומר הפער גדול יותר.
מיכל רוזין: ככל שהפגיעה בגיל מבוגר יותר יש סיכוי שהדיווח יהיה בגיל צעיר יותר.
מיכל רוזין: שוב אני מדגישה, אנחנו מדברים על כך וגם כל המחקרים מראים ש– 90% מהנשים לא מדווחות על פגיעה מינית.
מיכל רוזין: גם כלל הפונים אלינו אנחנו מעריכות על פי מחקרים שמדובר על מקסימום 20% מתוך אוכלוסיית הנפגעות שהן הפונות למרכזי סיוע ופונות למשטרה, כך שאחוזי הפנייה למשטרה ודיווח לרשויות הוא נמוך עד מאוד.
מיכל רוזין: יש סיבות רבות לשיעור הדיווח.
מיכל רוזין: דיברנו על זה בוועדת רבות, בעיקר חשוב לומר שככל שהפגיעה נעשית בגיל צעיר כך קשה יותר לנפגעת או הנפגע להגיע, לדווח על כך, לדבר על כך, להכיר בכך, להתגבר על תחושות הבושה והאשמה.
מיכל רוזין: מיהו התוקף ומי מדווח?
מיכל רוזין: רוב הפגיעות המיניות מתבצעות על ידי תוקף מוכר.
מיכל רוזין: שוב, 87% מהפונות והפונים למרכזי הסיוע נפגעו על ידי אדם מוכר.
מיכל רוזין: 30% בני משפחה, 10% בן הזוג, מטפל נפשי כלשהו, זה יכול להיות גם מטפל אלטרנטיבי 7%, מעסיק או בעל מרות אחר 7%, ידיד מכר או הכרות שטחית אחרת 34%, תוקף זר רק 12%.
ציפי חוטובלי: גם 12% זה משקל רציני, האם זה מתרחש דרך הכרויות באינטרנט או ברשתות חברתיות?
מיכל רוזין: ברגע שזו הכרות באינטרנט, זה בקטגוריה של הכרות שטחית.
מיכל רוזין: אדם זר, פירושו שאת הולכת ברחוב.
מיכל רוזין: אלו החלוקות שלנו - - -
ציפי חוטובלי: אני בכל זאת ממליצה לכן לבדוק מאחר והמדיה הזאת מאד פופולארית בקרב בני הנוער, רוצי לפתח קטגוריה של נפגעי אינטרנט.
ציפי חוטובלי: לסווג את זה תחת "הכרות שטחית" זה מאוד לא הולם איש זר שמתחזה.
מיכל רוזין: כשמדובר על תוקף זר, הכוונה למישהו שהולך ברחוב ותוקף אותה.
מיכל רוזין: זאת אומרת, שאין לה תקשורת איתו לפני.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שמרכזי הסיוע אוספים את הנתונים האלה, אני חוזרת על זה כל פעם, כולן שואלות את הפונות שאלות ואנחנו מקשיבות להן ממקום של סיוע ותמיכה ולאחר מכן ממלאות דוח עבור הסטטיסטיקות, עבור עצמנו, מסכמות את הדיווחים.
מיכל רוזין: הנושאים שעולים בכל הסדנאות בבתי הספר, הם: האינטרנט, הפגיעה מינית, הטרדה מינית ברחוב, במרחב הציבורי, הטרדות מיניות באוטובוסים.
מיכל רוזין: אולי נשים לא מתקשרות לקו ומדווחות על כך, אבל בסדנאות ובקבוצות תמיכה, הנושאים האלה עולים באופן של כמעט 100%.
מיכל רוזין: הטבלה האחרונה והחשובה היא על מיהו המדווח על תקיפה מינית של ילדים - רוב הדיווחים, רוב הפגיעות מדובר על קטינים, כאן ההתייחסות על מקרים שמדווחים בזמן אמת, כלומר לא בגיר או בגירה שמדווחים על פגיעה בילדות, אלא על כאלה שמדווחים על פגיעה מינית של ילדים.
מיכל רוזין: מדובר על כך שרק 7% מהפגיעות הן בילדי עד גיל 12 שמתקשרים בעצם למרכזי סיוע, בעיקר בזכות הסדנאות בבתי הספר.
מיכל רוזין: האחוז הגבוה ביותר מהדיווח הוא מההורים ומגורמי טיפול.
מיכל רוזין: לצערנו זה לא מספיק! כשאני אומרת גורמי טיפול הכוונה לעובדים סוציאליים, מורים, פסיכולוגים, רופאים, רופאי משפחה, זה לא מספיק.
מיכל רוזין: כמובן שדיווח על בני נוער האחוזים אף יורדים כי בדרך כל ההורים פחות יודעים.
מיכל רוזין: ציינתי בעיקר בנוגע לשאלות ששאלת, במרכזי הסיוע אנחנו כל הזמן מדגישות שהכי הכי חשוב זה לעשות הכשרות.
מיכל רוזין: הכשרות למערכת ההוראה, הכשרות למערכות הטיפוליות, לעובדים הסוציאליים, לרופאים, לאחיות, פסיכולוגים.
מיכל רוזין: כל גורמי הטיפול חייבים לעבור הכשרה לזהות ולראות את הנפגעים ולדעת איך לגשת ולדבר.
מיכל רוזין: זה הא' ב', אלו ההנחיות שצריכות להיות מלמעלה, הנחיות של מדיניות, של כל משרדי הממשלה.
ציפי חוטובלי: אני מזכירה שוב את נושא התקציב, מבחינתי זה הנושא החשוב ביותר.
לוליב אגוזי: במערכות הרווחה שאנחנו מטפלים, הילדים שאנחנו מדברים שהם קורבנות פגיעה מינית, איך אמרה לי אימא כשנאלצנו לסגור את קבוצת התמיכה כי נגמר התקציב "אתם מייצרים כעת את הילדים שלי כילדים שצריכים לקבל טיפול ברווחה, כי כשאני כאן בקבוצת תמיכה אני צריכה להיות אימא נוכחת ומתפקדת בשבילם, וכשאני לא בקבוצת תמיכה אני בדיכאון ולא מתפקדת והולכת לסמים ולמה שלא שיהיה".
לוליב אגוזי: אם נבדוק במקלטים, זה נתון ששמעתי מחיפה, אמרו שכמעט כל הנשים שנמצאות במקלט הן מנפגעות גילוי עריות.
לוליב אגוזי: הפגיעה בילדות היא גורפת ומשפיעה על כל מערכות החיים שלהן, על ההורות שלהן, על התפקוד שלהן, של כולנו במהלך כל החיים.
לוליב אגוזי: הטיפול בשלב הזה הוא מניעתי לכל המערכות והלוואי שמשרד הרווחה יטפל בזה בצורה מערכתית.
ציפי חוטובלי: כעת מר גיא רביד.
ציפי חוטובלי: תציג לנו את הדוח שלך.
ציפי חוטובלי: מיהו ארגון "מידות" בשתי מילים.
ציפי חוטובלי: ומהו הדוח שהכנתם?
גיא רביד: תודה רבה להזמנה לוועדה.
גיא רביד: אני אנליסט בכיר וראש תחום מחקר ב"מידות".
גיא רביד: "מידות" הוא ארגון שמנסה לקדם את האפקטיביות במגזר השלישי בישראל, גם באפקטיביות של ניהל עמותות וגם אפקטיביות השקעות חברתיות של תורמים שונים.
גיא רביד: בין המשקיעים השונים הממשלה היא המשקיע הבולט במגזר השלישי בישראל.
גיא רביד: הדוח הזה, או ההצגה שלי, מתבססת על דוח שנכתב לפני שנה שמתבסס על נתונים של 2009.
גיא רביד: "מידות" מוציאה מדי שנה כשני דוחות שמנסים למפות תחום פעולה במגזר השלישי, לסקור אותו, לנתח אותו, להבין מהם הפערים - - -
ציפי חוטובלי: מה יהיה התחום השנה?
גיא רביד: התחום השנה יהיה: "מנהיגות בקרב צעירים", כנראה גם על חלוקת מזון, זו אופציה.
גיא רביד: אנחנו מנסים לבחון את התחום ולהבין מה מידת האפקטיביות של הארגונים הפועלים בו ומה מידת האפקטיביות של התחום כולו ולנסות לעמוד על פערים הקיימים בתחום, לנסות להסיק מסקנות ולאמץ המלצות לתחום כולו וכיצד הוא יכול להיות יותר אפקטיבי.
גיא רביד: כמובן שהיכולת שלנו לנתח את הנתונים נמוכים, אני רוצה להדגיש, אנחנו לא מומחים לא לנושא אלימות ולא מומחים לסוגיות מגדר, המומחיות שלנו היא בניתוח והערכה של ארגונים בתחומים חברתיים.
גיא רביד: הדוח הזה נשען במידה רבה, על נתונים שסיפקו לנו גופים שונים, הן ה- 52 העמותות הפועלות בתחום, לשמחתנו, הם מסרו לנו את הנתונים, והן גורמי מחקר אחרים כמו מרכז מחקר ומידע של הכנסת וסקירת ספרות אחרת שערכנו.
גיא רביד: הנתונים שאציג כעת בוודאי לא יפתיעו אף אחת בפורום הזה, אני חושב שאם נדגיש אותם זה יחבר אותנו לדרך בה אפשר להפוך את התחום לאפקטיבי יותר.
גיא רביד: הנתונים מראים, שקרוב ל- 200 אלף נשים בישראל מוכות.
גיא רביד: אין נתון מדויק, אין מאגר נתונים, אין רישום מדויק בשום מקום, לא במשטרה, לא בשירות בתי הסוהר לא במשרד הרווחה, אין נתון מדויק.
גיא רביד: אלו הערכות שמסתמכות על אגרגציה של נתונים שנתנו הארגונים ועל הערכות סטטיסטיות דמוגרפיות כאלה ואחרות.
גיא רביד: כמעט כל אישה בישראל נפגעת מאיזושהי אלימות.
גיא רביד: דיברנו קודם על תקיפה מינית, אלימות פיסית אחרת, אלימות פסיכולוגית, כלכלית, חברתית וכדומה.
גיא רביד: הנתונים החשובים יותר: המדינה משקיעה סכום לא מבוטל בתחום הזה, אי אפשר לדעת כמה היא משקיעה בדיוק, גם את הנתון הזה קשה להבנה מתוך ניתוח תקציב המדינה.
גיא רביד: המדינה משקיעה קרוב לחצי מיליארד שקלים בתחום האלימות בכלל.
גיא רביד: אולי זה נשמע סכום גדול, אבל זה רק 0.12% מתקציב המדינה, זה מצביע על החשיבות שמקנה המדינה לתחום הזה בעינה.
גיא רביד: יותר מזה, ואמרה יושבת ראש הוועדה, מדהים לראות שסדר העדיפויות של הממשלה שקבעה ש- 80% מהכסף, מהמשאבים, מהזמן משוקעים בגברים המכים.
גיא רביד: כשאני אומר בגברים המכים זה באחזקתם כאסירים בבתי הסוהר, אני אפילו לא מדבר על השיקום, בלי תכניות השיקום, רק האחזקה של האסיר, תקנו אותי אם אני טועה, זה בערך כ- 100 אלף שקל בשנה.
גיא רביד: יש כ- 3,700 אסירים בארץ ששוהים בבית הסוהר בגין אלימות פיסית או תקיפה מינית.
גיא רביד: החלוקה: על חינוך מוציאה המדינה 1% בלבד, על שיקום 2%, על טיפול 7%, על מניעה 4%, הגנה 6%, כאמור כל השאר על אחזקת אסירים.
גיא רביד: בכל זאת, צריך לזכור שהמדינה היא הגורם המרכזי בשדה הזה, היא מפעילה את כל התכניות, היא מממנת אותן בין באופן ישיר בין באופן עקיף.
גיא רביד: עקיף – הקצבות ותמיכות של ארגונים/עמותות, אבל עדיין חלקה בעוגה גדול יותר.
גיא רביד: אם אסכם את כל הכוחות יחד של הממשלה ושל הפלנטרופיה ושל העמותות, עדיין סדר העדיפויות, לדעתנו, בטעות יסודו.
גיא רביד: ענישה זוכה ל- 69% מהמשאבים בעוד פעולות אחרות כמו סנגור, חינוך, שיקום, טיפול, מניעה, הגנה, סכומם, כמעט ואינם רלוונטיים בהשוואה להשקעה בענישה.
חנין זועבי: זה יציב לאורך השנים.
גיא רביד: נכון, אם כי רוב הנתונים מתייחסים בעיקר ל- 2009.
גיא רביד: רק נהייה יותר גרוע.
גיא רביד: צריך לזכור - - -
איילה מאיר: וזה כאשר רק 80% מהתלונות המוגשות על רקע אלימות, בעיקר בין בני זוג, רק אחוז קטן מאוד נכנס לכלא, נענש על זה, כלומר זה הרבה יותר חמור.
איילה מאיר: אתה מדבר על 69%, זה רק בקרב אחוז מאוד קטן שצריך בכלל להעניש.
גיא רביד: נכון מאוד.
גיא רביד: דובר קודם על נסיגה של המדינה למשל ממקלטים.
גיא רביד: לדעתי התמונה היא עוד יותר מאיימת או חמורה, זה מביא אותי להצביע על הנקודה שהארגונים שיושבים כאן, וארגונים בכלל שפועלים בשדה, הם אלה היוזמים, המחדשים, המרעננים את התחום, מציעים דרכי פעולה שהמדינה לא חשבה עליהם.
גיא רביד: הם בעצם משכנעים את המדינה לקחת אחריות על דרכי פעולה שלא היו קיימים קודם.
גיא רביד: ניקח את המקלטים לדוגמה, שם המצב הוא בכלל הפוך.
גיא רביד: המדינה בכלל לא חשבה על הצורך במקלט עד שנות השבעים המאוחרות.
גיא רביד: המקלטים הם אלה שיזמו את הרעיון הזה.
גיא רביד: ברגע שהמדינה לקחה על עצמה את החזקת המקלטים היא פתאום הכניסה רעיון של סטנדרטיזציה, פתאום כל המקלטים צריכים לפעול לפי סטנדרט מסוים.
גיא רביד: כלומר אין מקום לחדשנות, ליצירתיות.
גיא רביד: המקלטים נאלצו לכפות את עצמם לאותו מכרז, או לאותו סטנדרט, בעצם הלך לאיבוד כל הממד היזמי.
גיא רביד: התקצוב שהמדינה מתקצבת את אותם ארגונים, את אותו סטנדרט, הוא תמיד תקצוב בחסר, ונדבר על כך בהמשך.
גיא רביד: הוא תמיד תקצוב מינימאלי אפשרי, אנחנו מדברים על אישה ושני ילדיה, על מיטה, לילה, נקודה.
גיא רביד: בלי טיפול בילדים, בלי טיפול פסיכולוגי, בלי טיפול הכנה לקראת יציאה מהמקלט, בלי הכנה לתעסוקה, בלי דירות קלט, בלי דירות מעבר, כל זה הולך לאיבוד.
גיא רביד: ראינו שבמדינות אחרות, בעיקר באירופה, יש תכנית לאומית או משרד או איזה תיאום רציני בין משרדי הממשלה שיוצר תשתית, בסיס לאומי ותכנית שמטפלת בכל התחום שנקרא אלימות במשפחה.
גיא רביד: בישראל, זה לא קיים, לפעמים באותו משרד אין תקשורת בין אגפים שונים העוסקים בתחום.
גיא רביד: אין גוף בישראל שמטפל באלימות נגד נשים.
גיא רביד: יש אבחנה בין מאסר, הרחקה, ליווי בהליך הפלילי וכן הלאה.
גיא רביד: רוב הארגונים הפועלים בתחום חסרי משאבים, הם פועלים בתנאי הישרדות, הם חושבים על המחר.
גיא רביד: ככל כשמדברים על היכולת שלהם להעריך את עצמם, למדוד את הדרך בה הם מקיימים את מטרותיהם ומשיגים תוצאות.
גיא רביד: כשעוברים אחד אחד, עוברים את רוב הארגונים בשדה, אני לא רוצה חס וחלילה להיכנס ללשון הרע, כשעוברים את כל הארגונים נדיר למצוא ארגון שמצליח להצביע על תוצאות.
גיא רביד: אני לא מדבר על תפוקות, אני לא מדבר על כמה נשים, כמה ילדים, כמה סדנאות, כמה מחשבים.
גיא רביד: אני מדבר על תוצאות, במה השתנה מצבן של הנשים מהיום שהגיעו ליום שעזבו?
גיא רביד: לא שנה מיום שהם עזבו את המקלט, אלא חמש שנים מאז שעזבו את המקלט.
גיא רביד: נכון שיש מחסומים ומכשולים שמקשים עלינו למדוד את התוצאות האלה, אבל יש דרכים ואני יכול לסייע ולכוון.
גיא רביד: להפתעתי גילתי שמשרד הרווחה נכנס לתחום הזה וכן מנסה להשיט את התפיסה של במדידת תוצאות על החלטה היכן להשקיע ובמה להשקיע.
גיא רביד: יש פער גדול, וכולנו יודעים, בין מספר הנשים שנפגעות לבין מספר הנשים הנכונות לדווח על כך.
גיא רביד: זה מקשה על הגורמים המטפלים בכלל להגיע לקהל היעד.
גיא רביד: יד תיוג של הקורבנות ומתן לגיטימציה לאלימות, אפילו באירוע של הנשיא קצב ראינו שעדיין ישנם מגזרים שונים שנותנים לגיטימציה לאלימות נגד נשים.
גיא רביד: החקיקה בישראל היא מהמתקדמות בעולם בתחום אלימות נגד נשים.
גיא רביד: יש פער גדול בין חקיקה לבין אכיפה, יש קושי גדול של המדינה ליישם את מה שהיא כבר החליטה עליו.
גיא רביד: לכן יש שירות מאוד נמוך של שירותים זמינים לאוכלוסיות באזורים שונים בארץ ובפריפריות שונות בערים.
גיא רביד: הפער המשמעותי ביותר, הוא העדר תכניות שיקום ארוכות טווח.
גיא רביד: ניקח לדוגמה את המקלטים.
גיא רביד: המקלטים בעצמם הם שירות נהדר, הוא שירות שכנראה עונה על צורך קיים.
גיא רביד: שוב, אני לא יודע אם הוא משיג תוצאות כי אין לי דרך למדוד את זה.
גיא רביד: הפער הגדול יותר הוא מה קורה לאישה מיום שהיא עוזבת את המקלט?
גיא רביד: אף אחד לא עוקב אחריה, מסיבות שונות.
גיא רביד: אם היא מעצמה רוצה לשתף פעולה, אז יש, אנחנו רוצים לחבר את הנתונים לגבר המכה וכן הלאה.
גיא רביד: בפועל, אנחנו לא יודעים, האם האישה ביום צאתה מהמקלט, אכן מימשה את העצמאות שניסו לתת לה ואת המיומנויות שניסו להקנות לה, על מנת שהיא תהפוך ליותר עצמאית ורחוקה כמה שיותר מהיד המכה.
גיא רביד: אין לנו מושג אם זה קורה.
גיא רביד: כל זה קורה בין היתר בגלל שאין תכניות שמטפלות ביום שאחרי.
גיא רביד: אין הכנה לתעסוקה, אין הכנה לדיור, אין הכשרה וכן הלאה.
גיא רביד: לגבי תכניות לגברים אלימים, קיימות שתי תכניות במסגרת בתי הסוהר, רק שתיים, נראה שיש מקום ליותר.
גיא רביד: בקהילה יש רק אחת, יש את עמותת "נועם", היחידה שמאפשרת לגברים מכים לעבור תהליך מסוים של שיקום.
גיא רביד: לגבי הכשרה, יש צוותים מסוימים שאנחנו מזהים, שנותנים חשיבות להכשרה.
גיא רביד: למשל במשרד הבריאות, בתי משפט, אבל עדיין יש כר נרחב מאוד, מיכל הזכירה את זה, הכשרה של פסיכולוגים, שופטים, שוטרים, עובדים סוציאליים כדי שיוכלו להקל על האישה שהותקפה, האישה שסובלת מאלימות, לעבור משלב הטראומה הראשוני לשלב האפשרי של שיקום.
גיא רביד: לגבי מקלטים, דיברה על זה נציגת מרכז מחקר ומידע של הכנסת.
גיא רביד: יש מקלטים, הפריסה שלהם סבירה, אבל כל כך הרבה נשים מוכות לא מצליחות להיקלט בהם מסיבות שהן לא עונות על הקריטריונים.
גיא רביד: נראה לי לא סביר, שהמדינה תאפשר בכלל מצב כזה שאישה מוכה לא תתקבל בגלל קריטריונים, בגלל שיש לה יותר מדי ילדים, יש לה ילדים מעל גיל 12, שיש לה ילדים עם מוגבלויות, שהיא בעצמה עם מוגבלות פיסית ולא יכולה להיכנס למקלט, זה מצב בלתי סביר בעיניי.
גיא רביד: קיים מחסור במסגרות לגברים אלימים ויש תקצוב בלתי מספק לכל המסגרות שקיימות.
גיא רביד: להרבה נשים מוכות יש גם בעיות אחרות, בין היתר בעיות נפשיות, אין כמעט מענה לנשים שסובלות גם מאלימות וגם מבעיות נפשיות, אין.
גיא רביד: קיים העדר תיאום בין משרדי הממשלה, משרד הבריאות שמתקדם בכיוונים נהדרים ומשרד הרווחה שמתקדם בכיוונים נהדרים.
גיא רביד: כמעט, כמעט, אני לא רוצה להגזים, לא מדברים זה עם זה, זה בוודאי לא עם שירות בתי הסוהר והמשטרה.
גיא רביד: כמובן שיש שיחת תיאום, אבל אני חושב שרמת תיאום לאומי כדי לפתור את הבעיה – זה לא קיים.
גיא רביד: גם בין הארגונים, למעט קואליציה, למעט פורום ראשי המקלטים, כמעט שאין תיאום באופן שיכול לקדם ולמנף את התחום כולה.
גיא רביד: הנורא מכל שתורמים, פילנתרופים, תורמים חברתיים לא רוצים להיכנס לתחום מהחשש שיתייגו אותם עם התחום.
גיא רביד: פילנתרופ לא רוצה לתרום למקלט לנשים מוכות כדי שלא יגידו הוא נותן כי הוא בעצמו מכה את אשתו.
גיא רביד: זה כמובן מקשה על הארגונים לצאת מהמודל של ההישרדות.
גיא רביד: יש כאלה שתורמים אנונימית, אני מכיר חברה גדולה מאוד שתורמת אנונימי.
גיא רביד: יש צורך בראייה מערכתית, בתיאום בין משרדים, שנית המדינה צריכה לחדול מהתקצוב ברמה המינימאלית.
גיא רביד: היא צריכה להבין שלמקלט יש עלויות נוספות של הכנת האישה ליציאה מהמקלט, של עזרה פסיכולוגית לילדים, טיפול בילדים.
גיא רביד: כל אלה עולים כסף ובמצב הנוכחי העמותות הן אלה שצריכות לגייס את הכסף כדי לתת את השירות המלא.
גיא רביד: המדינה צריכה להשקיע הרבה יותר במניעה והרבה פחות במאסר של הגברים.
גיא רביד: יש צורך באיתור מוקדם ובהכשרת אנשי מקצוע לבצע את אותו איתור.
גיא רביד: שיקום ארוך טווח זקוק למשאבים רבים יותר.
גיא רביד: צריך להשקיע בקמפיינים לשינוי או לעידוד שינוי, מודעות הציבור כדי לפגוע בלגיטימציה הניתנת היום לאלימות.
גיא רביד: צריך להגדיל את ההשקעות בגברים מכים וגם בילדים.
גיא רביד: מבחינת התנאים הפיסיים, אני חולק על מה שנרמז קודם, אני חושב שהתנאים במקלטים טובים מאוד, אבל שוב הכול יושב על הכתפיים של המקלטים, המדינה כמעט ולא נותנת לזה כסף.
גיא רביד: אני חושב שכולנו סובלים מהעדר נתונים.