GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: כמו שאין לי שום שליטה על משפחת מוזס מה לכתוב בידיעות אחרונות, אין לי שום שליטה על משפחת שוקן לכתוב מה שהם רוצים, כך צריכות להיות תחנות רדיו למי שרוצה.
ישראל אייכלר: כמו שאף אחד לא יגיד לי מה לדבר בטלפון הסלולארי שלי, ככה אף אחד לא יכול להגיד לי מה לדבר ברדיו שלי.
ישראל אייכלר: כך צריך להיות בעיקרון.
ישראל אייכלר: זה שיש חוק רשות השנייה, שיש לה רגולציה על התכנים של תקשורת פרטית, זה דבר לא דמוקרטי, נגד חופש העיתונות ואני כופר בעיקרון הזה.
ישראל אייכלר: קודם כל צריך להיות שמי שרוצה תחנת רדיו, צריך לשלם איזה שהוא סכום למשרד הדואר, למשרד התקשורת, ולשדר כמו שאני קונה סלולארי ואני משלם על זה סכום מסוים ואני מדבר מה שאני רוצה ועם מי שאני רוצה.
ישראל אייכלר: זה נקרא חופש העיתונות.
ישראל אייכלר: כמובן שיש חוקים בכנסת, של הוצאת דיבה ולשון הרע וצנזורה.
ישראל אייכלר: זה דברים שמחייבים כל עיתון פרטי, ולא יעלה על הדעת להתערב בעיתון.
ישראל אייכלר: כך צריך להיות לא לעלות על הדעת להתערב בתכנים של רדיו, שאיננו ממומן מכספי הציבור.
אברהם מימרן: בלבד שלא תהווה איום יותר מהגרעין האירני.
ישראל אייכלר: כן, וכמובן.
ישראל אייכלר: יש לי תחושה שאלה שרוממו את הדמוקרטיה בגרונם, הפכו לבולשביקים שמנסים לחנך ציבורים אחרים שאינם בדרכם.
ישראל אייכלר: הם רוצים לחנך אותם בכל מיני דרכים ועכשיו הם רוצים לחנך אותם גם איך לשדר.
ישראל אייכלר: אני לא מוכן, גם אם אני אמרתי לכם שאני עבדתי ברדיו "קול חי", וברדיו "קול חי" כן מראיינים נשים, אני לא מוכן לקבל שמישהו יגיד לאבי מימרן מה לעשות ואיך לעשות.
ישראל אייכלר: כמו שאני לא מוכן שאישה שתקים תחנת רדיו לנשים והיא תשמיע רק נשים, שיבואו הגברים ויגידו – אנחנו רוצים להתראיין אצלך.
ישראל אייכלר: הוא הדבר לגבי אוטובוסים.
ישראל אייכלר: אני לא מוכן שמישהו יגיד לי או לאשתי איפה ללכת.
ישראל אייכלר: אני מקבל את מה שהשיב משרד התחבורה לבג"ץ, שמישהי כן רוצה לשבת שם, שלא יפריעו לה ולא יצעקו לה.
ישראל אייכלר: אבל אישה שלא רוצה שגברים ידחפו אותה באוטובוס, זכותה לרדת לאיפה שהיא רוצה בחלק השני או בחלק הראשון של האוטובוס, ואף אחד לא יחנך.
ישראל אייכלר: עצם העובדה שהמדינה, שהיא מורכבת מכל כך הרב דתות ועמים וקבוצות ושבטים שאין שום דבר שמאחד ביניהם ברגע ששברו את הבסיס התורני שהוא המאחד את עם ישראל, אין שום דבר מאחד, מנסה אחד לכפות על השני את דעותיו ולדבר על כפייה דתית בשלילה, אבל כפייה אנטי דתית מותרת.
ישראל אייכלר: משרד החינוך יכפה ליבה, משרד התחבורה יכפה נסיעות באוטובוסים, עכשיו משרד התקשורת והרשות השנייה יכפו תכנים ברדיו, וכל זה בשם הדמוקרטיה והשוויון?
ישראל אייכלר: אני חושב שזה מוגזם.
ישראל אייכלר: אני רוצה להבהיר לאורי אורבך וחבריו, שבאמת הרדיו הרי לא מיועד אליהם, כי הוא רדיו מגזרי, להבדל הזה המהותי, ברדיו ממלכתי וצבאי, שכן היו צריכים להיות לכל האוכלוסיות, ומשמשים רק אוכלוסייה מאד מאד מסוימת, ובשליטה של אנשים שלא מייצגים אפילו 5% מהעם, גלי צה"ל וקול ישראל, בשליטה מוחלטת של אותו מיעוט קטן שמיוצג בעיקר על ידי מרצ, והם כן היו צריכים להיות תחת שליטה של כל העם, כי כל העם מממן אותם.
ישראל אייכלר: לעומת זאת, רדיו מגזרי – פרטי, כמו ערבי, רוסי, חרדי, דתי, לאומי, ספרדי, לא משנה לי – לדעתי צריך לתת לכל אחד, כמו שאמרת, אדוני יושב הראש.
ישראל אייכלר: ואני רוצה לומר עוד משהו, משפט אחד.
ישראל אייכלר: אם תהיה התערבות של השלטון ולא משנה מי זה השלטון, באופן אוטומטי יצוצו תחנת רדיו פיראטיות, כי איש לא יוכל לכלוא את הרוח.
ישראל אייכלר: כי הרוח של הדיבור, כמו שאנחנו, כמו שאמר אבי שאין אף חרדי אחד, במשך 60 שנה, שדרן ברדיו בקול ישראל, אז מצאנו את הדרך למצוא את הביטוי שלנו בתחנות למיניהן, ועכשיו שיש ברוך השם, ותודה לרשות השנייה שמאפשרת את רדיו "קול חי" ואת רדיו "קול ברמה, ולדעתי היא צריכה לפתוח עוד כמה תחנות רדיו מגזריות, כך אנחנו צריכים להמשיך ולאפשר את חופש העיתונות.
ישראל אייכלר: לא יהיה דיון חופש העיתונות של השמאל הקיצוני, שווה יותר מחופש העיתונות של הימין ושל החרדים ושל כל אוכלוסייה אחרת.
ישראל אייכלר: תודה אדוני.
נסים זאב: הרב אמסלם.
חיים אמסלם: כמובן שהדברים שנאמרו מקודם, מההיבט ההלכתי אין מה לדון בהן ואין מה להתווכח בהם.
חיים אמסלם: אנחנו יודעים על רבניות ידועות ומפורסמות שנתנו הרצאות ברדיו וזה בסדר, ואין פה שאלה הלכתית, יש פה באמת שאלה השקפתית.
חיים אמסלם: אבל אני רוצה לומר על כמה דברים שלא נאמרו כאן.
חיים אמסלם: רבותי, מי לא יודע שרדיו "קול ברמה" הוא אחת הזרועות של מפלגת ש"ס?
חיים אמסלם: כל תינוק יודע את זה.
חיים אמסלם: מי לא יודע שאחד המשקיעים הוא מהמקורבים ביותר לרב, וזה בסדר.
חיים אמסלם: אבל מה הבעיה שלי?
חיים אמסלם: ואני פה רוצה לדבר מההיבט האישי, וכאן אני רוצה לשים אצבע מאשימה למועצת הרשות השנייה, שאתם פשוט מתעלמים מן האמת.
חיים אמסלם: מה, לא ידעתם שהרדיו הזה ניהל נגדי מסע ציד במשך ימים שלמים של הסתה ודברי בלע?
חיים אמסלם: ולא ידעתם שבמשך שנה ---
אברהם מימרן: הרב עובדיה ניהל את זה נגדך.
חיים אמסלם: רגע, אני מדבר על רדיו, עזוב את הרב, עזוב את הרב.
חיים אמסלם: הרב הוא מוסת על ידי האנשים אתה מכיר אותם היטב.
חיים אמסלם: עזוב את הרב.
חיים אמסלם: כבוד הרב במקומו מונח, אני לא רוצה לדבר על הרב.
אברהם מימרן: תפסיק לזלזל.
חיים אמסלם: אני לא רוצה לדבר על הרב.
חיים אמסלם: כבודו של הרב גדול, הוא לא ראוי שהוא ייכנס כאן לדיון.
אברהם מיכאלי: אבל הרב אמסלם, אתה גורר אותו לדיון.
חיים אמסלם: אני מדבר על תחנת רדיו ממלכתית.
חיים אמסלם: אתם בזמנו ---
אברהם מימרן: אנחנו מפלים גם גברים.
חיים אמסלם: אתם בזמנו ניהלתם מסע ציד לא מכובד ולא נאה, והכל במסווה או בגושפנקא של הרשות השנייה.
חיים אמסלם: אני לא רוצה לדבר על כך שבכלל, שכל המסע שנעשה והרב אייכלר רמז על זה מקודם, שחיסלו כביכול את כל תחנות הרדיו הפיראטיות שהן מסוכנות ----
אברהם מימרן: הרב אמסלם, זה לא, תסתכל למטרה, זה לא ---
חיים אמסלם: אני מבקש, אבי מימרן, אל תפריע לי בבקשה.
חיים אמסלם: אני מבקש ממך, אל תפריע.
חיים אמסלם: ואנחנו יודעים טוב מאד שכל סיפור המסוכנות של תחנות הרדיו הפיראטיות היה כדי להוביל לתחנת רדיו אחת שנקראת "קול ברמה" ולתת שם שופר ולהשתיק שם את כולם.
חיים אמסלם: כולם יודעים את זה.
חיים אמסלם: ובאמת, כאן מועצת הרשות השנייה צריכה להתעורר ולהבין מה אתם בעצם מטפחים כאן, בצורה עקיפה.
חיים אמסלם: זה מה שאני רוצה לומר.
חיים אמסלם: עכשיו, לגבי ההחלטה ---
נסים זאב: חבר הכנסת אמסלם, מותר לי להעיר לך משהו?
חיים אמסלם: כן, בבקשה.
נסים זאב: ההסתה שעשית אתה נגד ש"ס בכל התחנות, בממלכתי בעיקר ---
חיים אמסלם: אני אענה לך.
קריאה: או, או, הנושא של הנשים ירד כאן מהפרק.
נסים זאב: ובטלוויזיה, זה כאין ואפס אם אתה מדבר על הסתה של "קול ברמה" נגדך.
חיים אמסלם: תקשיב, אם אתה רוצה שננהל פה את הדיון הזה ---
נסים זאב: בנושא הזה, אם אתה מדבר על מערכת הסתה, אתה היית המוביל כמסית ומדיח נגד התנועה שלנו.
נסים זאב: אז בבקשה, כן.
חיים אמסלם: תעזוב.
חיים אמסלם: מי פתח בהסתה?
חיים אמסלם: מי השמיץ?
נסים זאב: כן, ולכן אני מציע לך לדבר לגופו של עניין כרגע.
חיים אמסלם: אני מדבר לגופו של עניין.
נסים זאב: תדבר על תחנת רדיו "קול ברמה" ולא תסיט את הנושא.
חיים אמסלם: מה יש פה להסית?
חיים אמסלם: מי לא יודע שזו זרוע של ש"ס?
חיים אמסלם: יש לכם פה תחנה שהיא תחנת שידור מפלגתית.
חיים אמסלם: מה, מי לא יודע מזה?
חיים אמסלם: אתם מתעלמים מזה?
חיים אמסלם: מי מייצג פה את הרשות השנייה?
הילה שמיר: אני.
חיים אמסלם: בקשה, מה, את לא יודעת את זה?
הילה שמיר: אני מחכה בסבלנות.
חיים אמסלם: וכי אינך יודעת זאת?
חיים אמסלם: עכשיו, אם תפקידכם לפקח, אז בבקשה, תפקחו.
ציפי חוטובלי: תראו, הדיון הציבורי מתנהל בתוך הכנסת והוא מתנהל בתקשורת.
ציפי חוטובלי: אני עזבתי את הדיון הזה כדי להתראיין ברשת ב'.
ציפי חוטובלי: אני חושבת ש ---
חיים אמסלם: וספגתם אגב ביקורת מאד מאד גדולה מנציג הבעלים, שגם הוא החליט לעזוב משום מה, ולא לשמוע את הדברים שנאמרים על התחנה שהוא מייצג כאן.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר שאולי היה נכון יותר לעשות פשוט הפסקה בדיון הזה, אבל חשוב להבין שהדיון הזה הוא דיון ציבורי, וכדיון ציבורי הוא חייב להתנהל גם בתקשורת וגם בוועדת הכנסת, ולכן אני חושבת שזה מאד חשוב שהדיון הזה יתנהל בכל ה---
ישראל אייכלר: בפרט שכל חברי הכנסת שעוסקים בזה הם אנשי תקשורת.
ציפי חוטובלי: גם אתה אדוני.
ישראל אייכלר: זה מה שאני מתכוון, כן.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להחזיר את הדיון לפסים העניינים שלו.
ציפי חוטובלי: זה לא דיון פוליטי, עם כל הכבוד מפלגת ש"ס לא מעניינת אותי כרגע.
ציפי חוטובלי: מה שכן מעניין אותי כרגע זו זכותן של נשים לבוא לידי ביטוי.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לשמוע את מנהל התוכן, בבקשה.
ציפי חוטובלי: אולי תגיד לי רק בשורה אחת, האם היום בעקובת הדיון הזה שיניתם את לוח השידורים.
אברהם מימרן: אני דיברתי.
אברהם מימרן: אנחנו לא בעקבות הדיון הזה שינינו את לוח השידורים.
אברהם מימרן: אנחנו שינינו את לוח השידורים בעקבות פנייה ודרישה של הרשות השנייה, ש---
קריאה: במקרה יום לפני.
אברהם מימרן: אני מבקש, אני מבקש.
אברהם מימרן: אף אחת מכם פה לא הייתה בדיונים שלנו ברשות השנייה לפני שהוועדה הזו בכלל התכוונה להיוולד לעולם.
אברהם מימרן: אנחנו מדברים עם הרשות השנייה על הסוגיה הזאת כבר שנה, בחילופי מכתבים רציניים בוועדות וכינוסים ענייניים ומכובדים, תוך כדי ציטוטים והבאת מכתבים ואסמכתאות, גם של מחקרים וגם של רבנים וכו'.
אברהם מימרן: כל הדברים שאמרתי קודם לא נעשו בעקבות הדיון הזה ולא לאחריו או לפניו.
אברהם מימרן: מכתבנו לרשות השנייה על התכנית שעלתה אתמול לאוויר היא כבר החלטה שהתקבלה לפני מספר חודשים.
אברהם מימרן: חבר הכנסת אורבך זימן את הדיון הזה אם אני לא טועה לפני שבועיים.
אברהם מימרן: אנחנו מדברים על מכתב ועל הסכמה שהגענו אליה לרשות לפני כחודש וחצי לפחות.
אברהם מימרן: תאריך היעד היה אחרי החגים, באופן כללי אמרנו התכנית תעלה אחרי החגים.
אברהם מימרן: עברו החגים.
אברהם מימרן: עבר עוד שבוע בסך הכל והתכנית הזאת עלתה לאוויר.
ציפי חוטובלי: בעקבות הדרישה של הרשות השנייה – איזה שינוי הכנסתם ללוח השידורים?
אברהם מימרן: שכל אישה במדינת ישראל, באשר היא, שתרצה להגיע ולהשמיע את קולה ברדיו "קול ברמה" ---
חיים אמסלם: וכשחבר כנסת ירצה לעלות ברדיו "קול ברמה" גם תאפשר לו?
ישראל אייכלר: רק אחרי קול ישראל.
אברהם מימרן: תפנה אלינו.
חיים אמסלם: קול ישראל אני בהלוויה.
אברהם מימרן: ...
אברהם מימרן: הישרים לתחנה, אנחנו נכבד את כבודה ואת בקשתה של כל אישה במדינת ישראל, במסגרת המתאימה ללוח השידורים של התחנה, על פי אמות מידה מקצועיים, ואני מבקש גם עוד מעט אולי הוועדה למעמד האישה, תהיה הופכת להיות העורכת הראשית של התחנה והמפיקה של התחנה.
אברהם מימרן: אז עם כל הכבוד ---
ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא קבעתי את כללי המשחק, זה הרשות השנייה קבעה את כללי המשחק.
ציפי חוטובלי: אני התפקיד שלי לפקח שהמדינה מתנהלת כמו שהיא צריכה להתנהל והרשות השנייה היא אורגן של המדינה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לרשות השנייה.
ציפי חוטובלי: תראי, אני חושבת שהיה גילוי ציבורי מאד חשוב במסגרת הראיון שהיה עכשיו עם ירון דקל.
ציפי חוטובלי: במסגרת הראיון, אתה שי אמרת שבמסגרת ההבטחות שניתנו במסגרת הזיכיון, היה ברור לחלוטין שאתם לא תשמיעו קולן של נשים ושזה נאמר לפרוטוקול.
ציפי חוטובלי: ואני רוצה את ההתייחסות שלך – האם יש לכם את הזכות מבחינה חוקית, מה החיוב החוקי קודם כל שלכם בכל מה שנוגע לאפליה ושוויון, בנושא המגדרי; ודבר שני – האם הדברים נכונים, האם באמת נאמר שלא ישמעו נשים בתחנת הרדיו הזאת, שאתם הרשתם לה לפעול.
הילה שמיר: אוקי, אז אני הקשבתי פה ככה בקשב רב ב-50 דקות האחרונות לכל מה שנאמר, ואני אשמח להתייחס לשני דברים, גם לשאלה שלך, אבל ראשית אני חושבת שצריך להעמיד דברים על דיוקם מהפן העובדתי.
הילה שמיר: יש פה כמה דברים שנאמרו ובפן העובדתי לא היו מדויקים, אז חשוב לי לחברי הוועדה לדייק, וגם בפן המשפטי.
הילה שמיר: אני היועצת המשפטית של הרשות ושל המועצה.
הילה שמיר: קודם כל נאמר פה שמדובר בתחנת רדיו ארצית, אז במפורש לא מדובר בתחנת רדיו ארצית, מדובר בתחנת רדיו מגזרית פעמיים.
ציפי חוטובלי: את זה הבנו.
ציפי חוטובלי: זה עדיין תחנת שידור ציבורית.
הילה שמיר: בוודאי.
הילה שמיר: חלות עליה וחלים כגוף ציבורי, כאורגן של המדינה, החובה לעמוד ולהקפיד על עמידה בכל התנאים ובכל הוראות החוק הרלבנטיות לעניין שידורי רדיו במדינת ישראל.
הילה שמיר: אבל אני חייבת ללכת ברשותכם, מאד מאד מהר, אבל צעד אחד אחורה כדי לקדם את הדיון הזה למקום קדימה שאת רוצה לקדם אותו לדעתי.
הילה שמיר: קודם כל, ב-2007, ואז אני לא הייתי ברשות השנייה, אלא עבדתי במשרד התקשורת, פורסם מכרז למתן תדר לתחנת רדיו אזורית חדשה.
הילה שמיר: אחת מ-16 תחנות שקיימות היום במדינת ישראל, שבנוסף להם יש עוד 10 תדרים ציבוריים של גלי צה"ל ורשות השידור.
הילה שמיר: כלומר, היום אנחנו נמצאים עם 26 תחנות רדיו, שחלקן אזוריות וחלקן ארציות.
הילה שמיר: פורסם המכרז לתדר וכבר אז שפורסם המכרז, המרכז לפלורליזם יהודי פנה בעתירה לבג"ץ כנגד שר התקשורת והרשות השנייה על עצם פרסום המכרז.
הילה שמיר: ובתשובה לבג"ץ, וחשוב לי להגיד את זה פה לוועדה וגם לפרוטוקול, המדינה ברשות מי שהיום הוא המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אבי ליכט, אמרה שמכל החומרים שהובאו, שזה סקרים, עבודות כלכליות, עבודות חברתיות ואחריות סוציולוגיות, עולה שהצרכים התקשורתיים של הציבור שהיא הגדירה אותו כציבור תורני ספרדי, ולא ציבור מסורתי או ציבור דתי באופן כללי, הצרכים האלה, ואני ממש מצטטת, לא זוכים ---
קריאה: אבל את אמרת ש ---
ציפי חוטובלי: רגע, רגע, סליחה, סליחה ---
הילה שמיר: אני חיכיתי מאד בסבלנות, אני אעשה את בקצרה וממוקד.
אברהם מיכאלי: אני לא מבין, אתן מפריעות גם לדוברים, אני לא מבין.
הילה שמיר: הציבור הזה, כלל המצאי התקשורתי, כולל תחנת הרדיו "קול חי" לא נותן לו מענה באמצעי התקשורת, כתוצאה מכך נפגעת זכותו לחופש ביטוי.
הילה שמיר: גם לציבור החרדי יש זכות לחופש ביטוי, כולו אגב, גם הנשים שבו, תיכף אני אדגיש את הנקודה הזאת, והמכרז האמור בא לרפא את ההדרה, הדרה של ציבור מסוים מאמצעי התקשורת.
ציפי חוטובלי: אז מה, ... הדרה חדשה כדי לפגוע ב---
הילה שמיר: הלכתי צעד אחורה כדי להתקדם צעד אחד קדימה.
הילה שמיר: במסגרת הזאת ---
ציפי חוטובלי: כל האנשים שלא התקבלו לבית ספר בעמנואל, אפשר לשלוח להם ----
הילה שמיר: במסגרת הזאת נערך המכרז וניתן זיכיון לתחנה.
הילה שמיר: התחנה, אמנם בתוך הזיכיון שלה כאחד הנספחים, היא יכולה להקים ועדה תורנית שתבחן את השידורים.
הילה שמיר: אבל בד בבד עם כך, ואני לא יודעת מה נאמר בראיון עכשיו, כי ישבתי פה, בד בבד עם כך התחנה כפופה לכל הוראות, ,חוקי ודיני מדינת ישראל, והרשות השנייה עומדת ותעמוד עליהם.
ציפי חוטובלי: קרי?
הילה שמיר: ולכן, כשהגיעה התלונה הראשונה, ואני רוצה עוד פן עובדתי שחשוב לדעת, כי בזה את פתחת, כשהגיעה אלינו התלונה הראשונה בעניין הזה, וזה היה בסביבות, אם אני זוכרת נכון, חודש אפריל שנה זו, התחלנו לטפל בעניין.
הילה שמיר: הטיפול לא התחיל ---
נילי בן גיגי-וולף: דצמבר 2010.
הילה שמיר: ברשותך, אני לא אתייחס.
נילי בן גיגי-וולף: יש לי פה את הניירות.
נילי בן גיגי-וולף: את מטעה את הוועדה.
ציפי חוטובלי: סליחה גברתי, לא.
ציפי חוטובלי: נילי, נילי ---
נילי בן גיגי-וולף: סליחה, אנחנו לא עובדים לפי הלו"ז שלך.
ציפי חוטובלי: סליחה, אני לא אתן התפרצויות כאן, סליחה.
ציפי חוטובלי: לא, פשוט תישלל מכן זכות הדיבור וזה יפגע בדיו,ן חבל.
הילה שמיר: אמרתי שהניירות כרגע לא בפני, מה שאני זוכרת זה שזה היה בתחילת שנה זו.
הילה שמיר: יכול להיות שזה במועד מוקדם יותר בחודש.
הילה שמיר: כשהגיעה התלונה לרשות השנייה, הרשות לא חיכתה לכינוס הוועדה הזה, שאנחנו מאד שמחים בו, אבל היא לא חיכתה, אבל התחילה לטפל בו.
קריאה: מה זה שמחים?
קריאה: מאושרים.
הילה שמיר: כן, אני שמחה להיות פה.
הילה שמיר: אני גם בתור אישה, גם בתור מי שמייצגת את מועצת הרשות השנייה, שרוב החברות במועצה הן חברות מועצה, ולא חברי המועצה.
הילה שמיר: רוב סגל הנהלת הרשות הן נשים, הנהלה, לא רק מזכירות, אלא הנהלת הנשים.
הילה שמיר: אני שמחה להיות כאן.
הילה שמיר: במסגרת הזאת, מהרגע שהתקבלה התלונה התחלנו לטפל.
הילה שמיר: התחלנו לטפל זה אומר – שני דיונים בוועדת הרדיו של המועצה, שהתקבלו בהם החלטות שהחברים שיושבים פה לימיני לא היו במיוחד מרוצים מהן, כשזה הגיע גם לדיונים, חלקם בצעקות רמות.
הילה שמיר: התקיים דיון נוסף ב מליאת המועצה, כשבסופם של דיונים אנחנו עדיין לא נמצאים במקום שאנחנו רוצים להיות, אבל אנחנו נמצאים בתחילתו של תהליך ---
ציפי חוטובלי: רגע, רגע, שאלה מקדמית.
ציפי חוטובלי: האם זיכיון ---
הילה שמיר: יש לי רק משהו אחד רק ברשותך, אחרון.
ציפי חוטובלי: את לא עונה לי על השאלה, רגע, האם זיכיון במדינת ישראל מותנה בכך שעיקרון השוויון יישמר בתחנת רדיו?
הילה שמיר: אז לשם אני מגיעה.
ציפי חוטובלי: אז איך בא בן אדם שהוא אמר לפרוטוקול שנשים לא ישמיעו את קולן בתחנת הרדיו והמדינה נתנה לו זיכיון.
ציפי חוטובלי: את יכולה להסביר לי את זה?
הילה שמיר: קודם כל באותה שעה, יש דברים כמו כשכורתים חוזה, שנאמרים לפני שהוא נכרת, אחרי שהוא נכרת, לא תמיד הם רלבנטיים.
הילה שמיר: מה שרלבנטי הוא מה שנמצא בחוזה.
הילה שמיר: החוזה בינינו לבין התחנה זה כתב הזיכיון.
הילה שמיר: כתב הזיכיון הזה אומר שהתחנה חייבת לשמור על מה שהיא צריכה לשמור.
הילה שמיר: יחד עם זאת, למה הלכתי צעד אחורה?
הילה שמיר: כי בסופו של דבר לשפוך את התינוק עם המים זה לא דבר שאנחנו רוצים לעשות.
הילה שמיר: אם זאת תהיה תחנה שכל היום יושמעו בה תכנים, ואני לא מדברת כרגע על נשים או לא, תכנים שלא מתאימים לציבור שלשמו הוקצה התדר ---
ציפי חוטובלי: גברתי, סליחה זה לא נושא הדיון.
ציפי חוטובלי: נושא הדיון הוא השמעת נשים.
ציפי חוטובלי: אני לא מתעסקת בתכנים.
ציפי חוטובלי: אישה יכולה להגיד דברי תורה, אישה יכולה לדבר על צרכנות ואישה יכולה לדבר על פוליטיקה.
ציפי חוטובלי: זה לא מעניין אותי.
ציפי חוטובלי: שתחנת הרדיו תקבע איזה תכנים מתאימים לציבור המאזינים, אבל נשים וגברים צריכים להישמע ---
הילה שמיר: נכון, נכון.
הילה שמיר: אין מי שמסכים עם זה איתך יותר ממני בהקשר הזה ואני רוצה לומר כמה דברים שלא נאמרו.
ציפי חוטובלי: אז איפה האכיפה של הדבר המוסדי הזה.
ציפי חוטובלי: סנקציות.
הילה שמיר: אז הנה, לעניין האכיפה.
הילה שמיר: קרו דברים לא לכבוד הדיון הזה, ויש סנקציות בידי הרשות.
הילה שמיר: קרו דברים שלא נאמרו בדיון הזה, ואני רוצה לא לדבר רק על התכנית הזאת שהיא תחילתו של תהליך מבחינתנו, ולא סיומו.
הילה שמיר: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.
הילה שמיר: התחנה באה אלינו בעמדה שלפיה גם אם מחר משודרת, ויש לנו שתי ראשי מפלגות שהן נשים מהרבה מאד חברות כנסת, גם אם יש אירוע ציבורי, כחלק מסדר היום או דיון פוליטי בעניין מסוים – לא יעלו נשים.
הילה שמיר: הדבר הזה, בהנחיות שנתנו להם כתובות ב-10 באוקטובר, אסור עליהם יותר.
הילה שמיר: כלומר, ואני אגיד ממש את המילים עצמן – התחנה נדרשת לשדר בשידור חי, ללא עריכה, כל אירוע חדשותי, כל אירוע אקטואלי שיש בו העברת מסר לציבור.
הילה שמיר: לא קבענו איזה סוג של אירועים, אבל אם אנחנו נראה ואנחנו עוקבים ----
ציפי חוטובלי: אבל מה זה קשור להשמעת נשים?
הילה שמיר: אני אסביר, אסביר.
הילה שמיר: כי למשל ציפי לבני, שלי יחימוביץ או יושבת ראש הוועדה היו רוצות להתראיין באיזה שהוא אירוע או באיזה שהוא נושא שמובא לידיעת הציבור, צריכים להשמיע אותן בשידור חי, ללא קטיעה ועריכה וזה לא היה ברור מאליו.
הילה שמיר: אני אומרת שזה הנחיות מאוקטובר, ואנחנו יש לנו מאזינים, יש לנו פה אגף רדיו, סמנכ"לית הרדיו נמצאת כאן, שיקשיב ויאזין לזה ויראה שזה אכן מתקיים.
הילה שמיר: בנוסף, לאפשר התייחסות של, ואני ממש מקריאה לכם מתוך ההנחיות שלנו:
הילה שמיר: התייחסות של בעלות תפקידים ציבוריים ולא קבענו מי, זה יכול להיות יושבת ראש ויצ"ו, זו יכול להיות חבר כנסת, זה יכול להיות כל מי שהיא בעלת תפקיד ציבורי, לנושאים ציבוריים רלבנטיים.
הילה שמיר: כלומר, מבחינתנו, לא ראוי שיהיה בתחנה, ואני שומעת גם מה הם אומרים, ויש לנו דיון עמוק איתם, אבל אנחנו רשות ציבורית ואנחנו נעמוד על כך.
הילה שמיר: יש דיון ציבורי ---
חיים אמסלם: יש לי שאלה אלייך, סליחה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם ---
חיים אמסלם: יש לי כחבר כנסת שאלה מאד חשובה.
ציפי חוטובלי: אני אפשר לך, באמת, רק תן לה לסיים.
חיים אמסלם: לא, לא, אני רוצה לשאול שאלה בהקשר למה שהיא אומרת.
חיים אמסלם: אני שומע את תחנת "קול ברמה".
חיים אמסלם: אני מושמץ בשידור ישיר ואני רוצה להגיב ---
הילה שמיר: אני חושבת שזה לא נושא הדיון.
חיים אמסלם: לא, לא, אני רוצה לדעת, את אמרת להגיב.
חיים אמסלם: אני רוצה לדעת – אני יכול להגיב?
חיים אמסלם: הם חייבים להעלות אותי?
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אמסלם, זה לא הדיון.
הילה שמיר: באופן עקרוני חייבים לתת זכות תגובה על פי כללי הרשות, על פי חוק הרשות השנייה, לתת זכות תגובה לכל מה שעלה בשידור.
חיים אמסלם: מעולם הם לא עשו זאת.
הילה שמיר: האם הגשת תלונה לרשות השנייה בעניין?
הילה שמיר: הגשת תלונה לרשות השנייה בעניין?
הילה שמיר: כי אם כן, היא תטופל כמו כל תלונה.
חיים אמסלם: תלונות אני לא אפסיק.
אורי אורבך: דונה תושמע לפניך ברדיו "קול ברמ"ה.
הילה שמיר: הדבר האחרון, רק הדבר האחרון שלא נאמר פה והוא חשוב.
הילה שמיר: התכנית השבועית הזאת ששובצה, באמת יצאה באופן, אני לא יודע אם מקרי או מישהו אמר פה וקרה לזה אופן ניסי שהיא שודרה אתמול.
הילה שמיר: אבל מבחינתנו ההנחיה הייתה ב-10 באוקטובר, עוד לפני שהדיון הזה נקבע, למימוש ב-6 בנובמבר.
הילה שמיר: אני יכולה להראות לכם את המכתבים מאז, אם אתם רוצים, כשזה המענה המשלים.
הילה שמיר: זה לא חזות הכל.
הילה שמיר: מבחינתנו, התכנית הזאת בבוקר היא לא הכל.
הילה שמיר: ההנחיות שלנו שנוגעות לכלל האפשרות לנשים, כהנה ואחרות, כולל נשים בתפקידים ציבוריים ----
ציפי חוטובלי: עורך הדין הילה שמיר, מה הסנקציות לטיפול?
הילה שמיר: הסנקציות שיש בידי הרשות השנייה הן רבות ומגוונות.
הילה שמיר: זה יכול לנוע במנעד מהטלת קנסות ועיצומים כספיים ועד לשלילת זיכיון.
הילה שמיר: אנחנו מאמינים שאנחנו כן נמצאים פה בתחילה של תהליך שיביא בסופו של דבר לכך ---
ציפי חוטובלי: למה זה תהליך?
ציפי חוטובלי: מה כל כך מסובך בכל נושא ציבורי להעלות גם נשים?
ציפי חוטובלי: למה זה צריך להיות תהליך?
ציפי חוטובלי: מה?
הילה שמיר: בעיני זה לא מסובך, אבל בעינינו כרגולטור, אנחנו לא פועלים באופן שבו אנחנו מנסים לכפות משהו שבסופו של דבר יביא לכך שהתחנה הזאת לא תהיה רלבנטית לציבור שאליו היא נועדה.
אורי אורבך: אני לא רוצה שיסגרו וייקחו להם את הרישיון, אנחנו לא מדברים על זה.
אורי אורבך: אנחנו מחפשים איך להביא, באמת לא להיכנס לקטנוניות, כמה נשים להתחיל לספור לכן.
אורי אורבך: אבל יש דברים ---
אברהם מימרן: מקובל עליך, אורי בוא, ברמה האישית, מקובל עליך ----
ציפי חוטובלי: אבל זה לא ברמה האישית.
ציפי חוטובלי: זה לא דיון ברמה האישית.
אורי אורבך: לא, זה לא ברמה האישית.
אורי אורבך: ברמה האישית אני לא מקשיב לרדיו "קול ברמה".
אברהם מימרן: אני מדבר ברמה האישית כי אורי אורבך מציע את ההצעה ואני רוצה לשאול אותו כאיש תקשורת אחד לשני, שבסוגיה מאד פשוטה שאומרת – אתה צודק ובוא נניח שצריך להמשיך לבדוק מול הרשות וכו'.
אברהם מימרן: אני שואל אותך שאלה, כשפונה אישה ורוצה לדבר ברדיו ומקבלת את האפשרות לעשות זאת, זה לא מספק אותך?
נילי בן גיגי-וולף: בין שבע לשמונה ופעם בשבוע.
אורי אורבך: אבל לא בשעה פעם בשבוע.
אברהם מימרן: את זה תשאיר לי.
הילה שמיר: זה לא קרה בשעה פעם בשבוע, כי לא יהיו מבחינתי רק שעה בשבוע.
אורי אורבך: תראה, אותי אי אפשר לרמות בזה.
אברהם מימרן: שבע בבוקר זה לא פריים טיים?
אורי אורבך: תקשיב לי, אני רוצה שכשאישה רוצה וזה רלבנטי, יכול להיות שלא רוצים להעלות אותה כי לא יודע מה, בתכנית, אתה יודע מה, יש שיעורי תורה בערב של לא יודע מה, רב מסוים בתכנית מסוימת אצלו לא, לא ניכנס.
אורי אורבך: אבל אצלכם זה הפוך – כל אישה שרוצה בכל שעה לעלות בכל עניין, תמיד, למעט בין שבע לשמונה ביום ראשון לא תעלה – נכון או לא נכון?
אברהם מימרן: התשובה היא – היא תקבל זכות ביטוי.
אורי אורבך: אתה אל תתחכם איתי, תעשה לי טובה, אני עצבני.
ישראל אייכלר: למה אתה נכנס למשא ומתן, אתה לא מבין שהם אויבים שלך?
אורי אורבך: האם היא תדבר או לא תדבר?
אורי אורבך: תקבל זכות ביטוי – אתה תקרא את הפקס שלה?
שי בן מאור: אורי, זמרת שרוצה לעלות, למה לא?
ציפי חוטובלי: כי זה נורא פשוט, כי יש איסור הלכתי.
שי בן מאור: מי קבע שיש איסור הלכתי?
ציפי חוטובלי: אדוני, לא, לא, אדוני היקר, דווקא היותך חילוני כאן בדיון הזה מאפשר לך לשמור על בורות כלל מערכתית ואתה אומר – אם יקבעו מחר בבוקר שאסור לאישה גם ללכת ברחוב – העיקר שהחרדים ..., סליחה.
ציפי חוטובלי: יש כללים ברורים ---
שי בן מאור: יש לך את הכללים האלה?
שי בן מאור: אני יכול לראות אותם?
שי בן מאור: כי אני לא ראיתי אותם אף פעם.
ציפי חוטובלי: בניגוד לכללי הרשות השנייה, שהם קצת עלומים לפי הדיון הזה, דווקא ההלכה היא מאד ברורה בסוגיית דיבור נשים.
ציפי חוטובלי: אין כאן בכל סוללת האנשים שיושבת כאן, שניים נושאים בתורה, ואף אחד מהם ---
ישראל אייכלר: אני חושב שהפסדת הרבה כשלא היית בדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו אמרנו כולנו אמרנו וגם אבי אמר, אין שום הלכה כזאת שאסור לשמוע אישה בשיחה ולדבר ולראיין.
ציפי חוטובלי: רגע, אני רוצה לקבוע את המשך הדיון ---
ישראל אייכלר: אבל יש לי שאלה.
ציפי חוטובלי: חבר הכנסת אייכלר, אני רוצה לאפשר לך לדבר.
ישראל אייכלר: אה, תודה רבה.
ציפי חוטובלי: אז אני רק אקבע את המשך סדרי הדיון.
ציפי חוטובלי: יש כאן נציגים של זכות הציבור לדעת ויש כאן, כל מי שעוד רוצה להירשם – שיירשם.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לחברי הכנסת, באופן מסודר.
ציפי חוטובלי: בבקשה בנקודות, כי אני באמת רוצה לאפשר לכולם לדבר.
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, בבקשה.
ציפי חוטובלי: רק בקצרה.
ישראל אייכלר: כן, ממש בשאלה לרשות השנייה עכשיו.
ישראל אייכלר: לאור כל מה שדיברתי על השוויוניות בחופש העיתונות, האם יש איזו שהיא הוראה ברשות השנייה לערוץ 2 או לערוץ 10, שמחייבת אותם לאפשר ליהודים חרדיים, חברי כנסת חרדים או אנשים שנוגעים לנושאים שהם מעלים – להביא את הצד השני בכל דיון שהם מביאים?
הילה שמיר: ההוראה שיש היא לא כזאת ספציפית כמובן, לא בחוק ולא בכללים, אבל ההוראה היא לתת שידורים מדויקים, מאוזנים, ולאפשר לבטא את מגוון הדעות בציבור.
ישראל אייכלר: ואם הם לא עושים את זה, הרגולטור יקנוס אותם?
ישראל אייכלר: יסגור אותם, מה הוא יעשה להם?
הילה שמיר: אם הם לא עושים את זה, כפי שעניתי לשאלה הקודמת, יש מגוון של אמצעים ואנחנו פועלים גם בהתאם לתלונות, וקורה לא אחת, שגם מול תחנת טלוויזיה כולל מול חברת חדשות של תחנת טלוויזיה חשובה כזאת או אחרת, וגם מול תחנות רדיו – אנחנו פועלים ודברים קורים, וישנם שינויים שקורים בשטח.
ישראל אייכלר: לטובה?
הילה שמיר: לטובה.
ישראל אייכלר: למשל, בערוץ 2, מתי הושמע נציג חרדי, אם לא כדי להתגונן?
הילה שמיר: אני באמת לא באתי לפני עם העובדות האלה.
ישראל אייכלר: אבל יבדקו את זה, אני מבקש לבדוק.
הילה שמיר: אני חושבת דווקא שכן, ממה שאני צופה.
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, אתה יודע ---
ישראל אייכלר: לא, אני עושה הגבלה בין חופש העיתונות שיש לתקשורת השמאלנית, לניסיון לכפות על רדיו חרדי כללים שמקובלים על ה –
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, אתה ואני ישבנו באותה תכנית, תקופה ארוכה בחיינו ואנחנו היינו חלק בפנאל שייצג אותנו כעמדות מסוימות בציבור, ולא ראינו הדרה גורפת של החרדים בשיח הציבורי.
ישראל אייכלר: בטח, הייתי החרדי הבודד במשך 20 שנה.
ציפי חוטובלי: אז אני הייתי האישה הבודדת במשך שנים.
ציפי חוטובלי: אגב, אצל ירון דקל אמרתי שגם השיח הציבורי הכללי סובל מאפליית נשים, לא רק השיח החרדי.
הילה שמיר: אם אפשר רק בהקשר הזה, המונח רדיו חרדי הוא לא בדיוק מדויק, כי בסופו של דבר זה תדר מהמדינה, ועל תדר מהמדינה אנחנו חייבים לפקח שהדברים בו יתנהלו כפי שצריך ואנחנו עושים זאת.
ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, תודה רבה לך.
ציפי חוטובלי: אני עוד אחזור אליך.
ישראל אייכלר: גברתי יושבת הראש, אולי נגיש הצעת חוק משותפת, שאדם לכשרוצה לפתוח תחנת רדיו לא יצטרך לא זיכיון ולא רישיון מאף אחד, כמו שהוא רוצה לקנות טלפון?