GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי חוטובלי: יש לי חדשות בשבילך.
ציפי חוטובלי: אני אתמול, זה משהו שחשוב לי לומר.
ציפי חוטובלי: אני אתמול ישבתי עם נציג של משרד התקשורת על נושא של רדיו דיגיטאלי.
ציפי חוטובלי: המשאבים של מדינת ישראל בנושא הזה של רדיו הם מוגבלים לצערנו, בגלל שיטת השידור האנלוגית.
ציפי חוטובלי: מי שרוצה שכל אזרח במדינת ישראל יוכל להשמיע את קולו- יצטרך לעבור לשיטת שידור דיגיטאלית.
ציפי חוטובלי: אתה מוזמן להצטרף אלי ולחבור אלי ---
הילה שמיר: לפני כמה שנים גם הייתה הצעת חוק בעניין הזה וועדה שישבה בעניין הזה.
הילה שמיר: חלק מנציגים שישבו באותה וועדה יושבים עכשיו פה.
הילה שמיר: המדינה הפסיקה את התהליך של ההקצאה ----
ציפי חוטובלי: המדינה נתנה החלטה.
ציפי חוטובלי: המדינה אמרה במפורש ששיטת השידור תעבור לשיטת שידור דיגיטאלית, ולצערנו הדבר נתקע ---
הילה שמיר: נכון.
ציפי חוטובלי: בשמחה יהיו כל חברי הכנסת שותפים להצעת החוק הזאת לגבי חוק השידור ---
בהילה שמיר: זה בהחלטת בסמכותו של משרד התקשורת.
ישראל אייכלר: אני רוצה להזכיר, גברתי יושבת הראש, את הגברת עידית צ'רנוביץ שהייתה ברשות השנייה והייתה נדמה לי יועצת ---
הילה שמיר: היא עדיין.
ישראל אייכלר: עדיין, סליחה.
ישראל אייכלר: הייתה יועצת של שר התקשורת אהוד אולמרט ----
עידית צ'רנוביץ: של הרבה.
עידית צ'רנוביץ: אני כבר 20 שנה בתחום.
ישראל אייכלר: כן, במשרד התקשורת.
ישראל אייכלר: אז היא עדה.
ישראל אייכלר: היא העדה שבאה אלי בשליחותו של אהוד אולמרט שר התקשורת, שהבטיח לי כחבר כנסת בקדנציה הקודמת, שתי קדנציות קודמות, שאוטוטו הולכים לעשות את הרדיו דיגיטאלי, וכל אחד יוכל לעשות את זה.
אורי אורבך: אוטוטו גם יהיה שלום הוא אמר.
עידית צ'רנוביץ: אבל זה בהחלט פתרון ראוי, ששווה לקדם אותו.
ציפי חוטובלי: סליחה, הפתרון הזה, עם כל הכבוד ---
אורי אורבך: ואז יהיה אפשר לאסור על נשים לשדר.
אורי אורבך: חברה, אל תלכו איתנו מסביב.
ציפי חוטובלי: זה לא.
ציפי חוטובלי: זאת תשובה מצוינת לשאלה אחרת, זאת לא השאלה.
ציפי חוטובלי: דפנה, את רוצה לדבר?
ציפי חוטובלי: לא דיברת, נכון?
ציפי חוטובלי: דפנה ושתיכן, נילי ודפנה.
דפנה נתניהו: אני אדבר קצר ונילי תדבר ארוך.
ציפי חוטובלי: אין בעיה, בבקשה.
ציפי חוטובלי: אם אפשר ששתיכן תדברנה ממוקד.
דפנה נתניהו: בסדר.
דפנה נתניהו: קודם כל ---
אורי אורבך: אתן יכולות אגב לכתוב את זה.
אורי אורבך: אתם תדברו, אנחנו נקרא את זה.
אורי אורבך: תכתבו.
ציפי חוטובלי: דפנה נתניהו, בבקשה.
קריאה: מה תפקידה?
ציפי חוטובלי: דפנה, תציגי את תפקידך לפרוטוקול.
דפנה נתניהו: אני שייכת להנהלה של האגודה לזכות הציבור לדעת, שהעלתה את הנושא הזה כבר במשך מספר חודשים רבים ואנחנו מעוניינים להודות מאד גם לחבר הכנסת אורבך וגם ליושבת ראש הוועדה, על הדיון פה, שהוא בעינינו מאד חשוב.
דפנה נתניהו: אין ויכוח על עצם הקיום, על הצורך בקיום של רדיו סקטוריאלי.
דפנה נתניהו: זה לא הדיון, אלא מדובר בחוקי המדינה ובאכיפה שלהם.
דפנה נתניהו: אנחנו כולנו היינו רוצים שהתדרים יהיו משאב ציבורי זמין, כמו טלפון סלולארי, ואנחנו כולנו היינו מעוניינים שכולם יוכלו לממש את חופש הביטוי שלהם בצורה אידיאלית, תוך כדי הקפדה על חוקי המדינה, כולל העניין של כבוד הפרט ושמו הטוב וכו'.
דפנה נתניהו: אני רק רוצה לשאול סתם שאלה תיאורטית – אם מחר בתור רדיו לא אשכנזי, שלא מכיר נניח בחרם דה רבנו גרשום, אז יעודדו פוליגמיה, וכל הנשים שמאזינים לכם יהיו בעד פוליגמיה, אז זה משהו שצריך לקדם?
דפנה נתניהו: יש גבול גם בעניין הזה, של חופש הפלורליזם שבמגזר והגבול הזה נקבע לפי חוקי הכנסת.
ישראל אייכלר: למה את חושבת שפוליגמיה יותר חמור מכל ההפקרות והמתירנות שמדינת ישראל דוגלת בהם, ובג"ץ מכיר בהן בין בין גברים ובין בין נשים וכל הדברים האלה?
דפנה נתניהו: אילו היית יודע מה אני עושה, אז היית יודע שאני ממש לא חושבת כך.
ישראל אייכלר: לא, אני פשוט שואל.
ציפי חוטובלי: אתם באותו צד, הרב אייכלר.
ישראל אייכלר: כן, אבל הבאת דוגמא מאד לא ---
דפנה נתניהו: לא, אבל אני גם חושבת ---
ציפי חוטובלי: דפנה, אני אשמח אם תעירי הערה רק שתקדם את הדיון.
ציפי חוטובלי: זאת הייתה הערת נזיפה.
ישראל אייכלר: לא, לא נזיפה, אני פשוט, הנושא הזה הוא נושא כל כך אנכרוניסטי נראה לי.
ציפי חוטובלי: אנכרוניסטי זה להדיר נשים, אבל לצערנו זה קורה.
דפנה נתניהו: נכון, באותה מידה והגישה הזאת שאומרת שאם כך וכך נשים הן בעד אז זה טוב, אז זה לא טוב, מכיוון שיש חוק של הכנסת שהעביר הרוב, וזה לא קשור לרגולציה, זה קשור לחוק.
ציפי חוטובלי: אוקי, תודה.
ציפי חוטובלי: ריקי.
נילי בן גיגי-וולף: נילי.
ציפי חוטובלי: נילי, סליחה.
ציפי חוטובלי: לא, כי גם ריקי נרשמה, סליחה.
נילי בן גיגי-וולף: נילי בן גיגי, מנכ"לית האגודה לזכות הציבור לדעת.
נילי בן גיגי-וולף: היועצת המשפטית של הרשות השנייה דיברה על עובדות, אני גם מבקשת להתייחס לכמה עובדות.
נילי בן גיגי-וולף: נמצא בידי המכתב הראשון שהגשנו לרשות השנייה בנושא, מדצמבר 2010.
הילה שמיר: אמרתי, תחילת שנה זו, אולי חודש קודם.
הילה שמיר: זה מה שאמרתי.
נילי בן גיגי-וולף: מדצמבר 2010 אנחנו רודפים אחרי הרשות השנייה בניסיון לקבל איזו שהיא תשובה, איזו שהיא התייחסות, פניות חוזרות ונשנות.
נילי בן גיגי-וולף: בשורה התחתונה לא קרה ---
הילה שמיר: ומה היה המענה לפניות האלה?
הילה שמיר: אולי כדי שהכל יהיה על השולחן.
נילי בן גיגי-וולף: שזה בדיונים.
הילה שמיר: שיש דיונים במועצה וועדותיה ונעדכן אתכם כשהם יסתיימו.
נילי בן גיגי-וולף: באמת?
נילי בן גיגי-וולף: קרוב לשנה נמשכים דיונים כאשר המצב המשפטי הוא מאד מאד ברור.
ציפי חוטובלי: עורכת הדין הילה שמיר, סליחה, מה יש להתדיין כל כך הרבה?
הילה שמיר: מועצת הרשות וועדותיה לא מתכנסות אחת לשבוע.
הילה שמיר: יש החלטה, ההחלטה היא להסמיך את ההנהלה להתחיל ולבחון ולהקשיב לשידורים ולשמוע איזה הנחיות צריך לתת.
הילה שמיר: אנחנו חוזרים לוועדה, מקבלים הנחיות מהם, הן מתכנסות אחת לחודש.
הילה שמיר: זה קרה בחודשים האחרונים ---
ציפי חוטובלי: כן, אבל כשתחנה עוברת בצורה כל כך ברורה על אחת מעקרונות היסוד שעל פיהם אתם מקצים זיכיונות, וזה עיקרון השוויון, אני לא חושבת שזה אמור להיגרר למעלה משנה, הטיפול בסוגיה הזאת, עד שזה יתגלגל ---
הילה שמיר: הסוגיה כמו שאת רואה אותה רק בדיון בוועדה שלך היא לא פשוטה והיא מורכבת.
הילה שמיר: זה לא שחור או לבן.
ציפי חוטובלי: לא, לא, לא, רגע, רגע, זאת בדיוק הנקודה.
ציפי חוטובלי: ברגע ש ---
אורי אורבך: וזו אגב רק השנה הראשונה שאתם מטפלים.
אורי אורבך: עכשיו יהיה לכם עוד כמה שנים, כי הם פתרו את הבעיה.
אורי אורבך: יש שעה בשבוע.
ציפי חוטובלי: טוב, אנחנו סיימנו עם הציניות לגבי העניין הזה בשלב הזה.
אורי אורבך: זה לא ציניות.
ישראל אייכלר: חבל שלא היית פה אורי אורבך כאשר הזהרתי ואני חוזר ומזהיר – שאם תהיה התערבות שלטונית בתחנות הרדיו החרדיות, יקומו תחנות פיראטיות ואנחנו נשדר שם.
ציפי חוטובלי: זה לא איום.
ישראל אייכלר: לא ניתן יד לסתימת פיות במדינת ישראל ולא ניתן יד ---
ציפי חוטובלי: אז למה אתה נותן יד ---
ישראל אייכלר: במדינה דמוקרטית, לסתימת חופש העיתונות.
ציפי חוטובלי: אבל הרב אייכלר, בשם העיקרון הזה אתה אמור גם לרצות שלא יסתמו את פיותיהן של נשים.
ישראל אייכלר: אני אמרתי בתחילת דבריי וגיליתי בגילוי נאות שאני עבדתי ברדיו "קול חי", ראיינתי נשים ואין איסור הילכתי בעניין של נשים.
ישראל אייכלר: אני מדבר על העיקרון של ההתערבות הרגולטיבית הזאת, אתם דורשים מהרשות שתהיה יותר אגרסיבית ותהיה יותר ---
ציפי חוטובלי: לא, אנחנו רוצים שעיקרון השוויון יישמר, זה הכל.
ישראל אייכלר: כן, אני רואה שהכל יהיה מותר על פי, כמו שהכל מותר בתחנות השמאלניות.
אורי אורבך: אם מישהו יקים תחנת פורנוגרפיה אתה תגיד ש ---
ישראל אייכלר: יש המון תחנות פורנוגראפיות כמו גלי צה"ל.
אורי אורבך: לא, יש דרגות.
נילי בן גיגי-וולף: אם יורשה לי רק להשלים את דבריי.
נילי בן גיגי-וולף: כיוון שנואשנו מלקבל תשובות ענייניות, לפני כמה זמן הגשנו בקשה דרך חוק חופש המידע, בספטמבר.
נילי בן גיגי-וולף: לאחרונה נענינו בבקשת הארכה.
נילי בן גיגי-וולף: כלומר, גם הרשות השנייה נוהגת בחוסר שקיפות.
נילי בן גיגי-וולף: כל אותן החלטות שאת מספרת עליהן, אנחנו התחננו לראות אותן, את הדיונים, את הפרוטוקולים, את ההחלטות – לא זכינו לראות כלום.
נילי בן גיגי-וולף: אני מאד אשמח אם הרשות השנייה תוכל להגיש לוועדה את הפרוטוקולים ואת ההחלטות שלכם, כי אם הם טוענים שאישרו להם כחלק מהזיכיון לא לאפשר לנשים לדבר, זה מאד ישמש אותי כשאני מתכוונת, אנחנו מתכוונים להגיש בג"ץ.
ישראל אייכלר: מתי הגשתם בג"ץ נגד קול ישראל?
נילי בן גיגי-וולף: ואני מציעה לרשות השנייה לחשוב אם הנושא הזה יעבור בבג"ץ.
נילי בן גיגי-וולף: כי אם מחר תחנת רדיו, רדיו תל אביב לדוגמא, מחליטים מחר שהם כהחלטה גורפת ומדיניות מוצהרת לא מעלים חרדים לשידור, או לא מעלים ערבים לשידור ---
שי בן מאור: רדיו תל אביב היא תחנה אזורית, היא לא תחנה מגזרית.
שי בן מאור: היא תחנה אזורית, זה בהחלט משנה.
שי בן מאור: אני צריך לתת מענה לכל האזור שלי, חרדים ו ----
נילי בן גיגי-וולף: לא, לא, לא.
נילי בן גיגי-וולף: אתה יודע מה משנה?
נילי בן גיגי-וולף: שזה משאב ציבורי שפועל תחת המטרייה של המדינה.
נילי בן גיגי-וולף: זה הדבר היחיד שמשנה.
נילי בן גיגי-וולף: יש חוקים במדינה הזאת.
ציפי חוטובלי: שי, אתה חייב להבין שאתה עובד עם משאב מוגבל.
ציפי חוטובלי: זה לא משאב שהוא אין סופי ולכן כשאתם לוקחים משאב ציבורי, אתם חייבים לענות ---
שי בן מאור: נכון, זה משאב שמיועד למגזר מסוים.
שי בן מאור: המדינה החליטה לתת למגזר הזה משאב, אתם רוצים לכת לפי הכללים שלכם?
שי בן מאור: אין בעיה, לא יאזינו.
שי בן מאור: פשוט לא יאזינו והציבור החרדי ימצא את הדרכים שלו להאזין.
נילי בן גיגי-וולף: אם מחר מגזר מחליט שהוא רוצה 'תג מחיר' זה אומר שזה מותר?
נילי בן גיגי-וולף: לא.
נילי בן גיגי-וולף: יש דברים
שי בן מאור: 'תג מחיר' זה בניגוד לחוק.
נילי בן גיגי-וולף: גם זה בניגוד לחוק.
שי בן מאור: חד משמעית לא.
נילי בן גיגי-וולף: הגענו לשורש העניין.
ציפי חוטובלי: טוב, בסדר.
ציפי חוטובלי: אני מודה לך נילי.
ציפי חוטובלי: נילי, תדברי אלי ולא אליו.
נילי בן גיגי-וולף: אוקי, בסדר.
נילי בן גיגי-וולף: משפט אחרון.
נילי בן גיגי-וולף: הן התחנה מסרבת להפנים שמדובר בניגוד לחוק, ולצערנו, ומה שיותר חמור, הרשות השנייה כגוף מפקח מחוסר מוטיבציה ומהעדר שיניים, בפועל לא אוכפים את החוק, שהוא חוק מאד פשוט.
נילי בן גיגי-וולף: אני קוראת בכל לשון של בקשה לוועדה הזאת, לקרוא לרשות השנייה, היה להם די והותר זמן.
נילי בן גיגי-וולף: זה לא עניין של זמן, ברור לכולנו כאן סביב השולחן שאפשר לגרור את הסיפור הזה עוד חודשים רבים, ושום דבר לא יקרה.
נילי בן גיגי-וולף: יוסיפו לנו עוד שעה ביום חמישי, באמת תודה.
ישראל אייכלר: סליחה, אני מוחה על הייחוס שייחסתם לרשות השנייה חוסר מוטיבציה וחוסר שיניים.
ישראל אייכלר: אני יכול להגיד לך ---
נילי בן גיגי-וולף: זה מה שקרה בפועל.
ישראל אייכלר: אני יכול להגיד לך שלרשות השנייה יש מוטיבציה ויש לה שיניים.
הילה שמיר: את ממש מטעה.
הילה שמיר: אני יכולה להגיב על זה?
ציפי חוטובלי: לא בהתפרצות.
נילי בן גיגי-וולף: אני אסיים את דברי והיא תגיב.
נילי בן גיגי-וולף: אני פונה בכל לשון של בקשה לוועדה הזאת, ללמוד מהניסיון שלמדנו, שראינו עד עכשיו.
נילי בן גיגי-וולף: לקרוא לרשות השנייה – אחד מן השניים – או לסגור את התחנה או להחיל את החוק ומיד.
נילי בן גיגי-וולף: ואני קוראת לכל האנשים שפה להצטרף אלינו לעתירה ---
ציפי חוטובלי: נילי, אני מודה לך.
אברהם מיכאלי: אולי נבחר אותך לרשות השנייה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לרשום לי.
ישראל אייכלר: האגודה לזכות הציבור לדעת דורשת לסגור את תחנת "קול ברמה".
ישראל אייכלר: אני רושם לי כותרת, ואני רוצה להתראיין על זה.
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, תודה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לעידית.
ציפי חוטובלי: בבקשה, תציגי את שמך לפרוטוקול.
עידית צ'רנוביץ: שמי עידית צ'רנוביץ.
עידית צ'רנוביץ: אני רק רוצה להגיב קודם כל לדבריה של נילי בן גיגי.
עידית צ'רנוביץ: אני מכירה אותה, אנחנו מקיימות הרבה מאד שיחות של הידברות וצר לי, אבל היא לא היחידה שפונה אלינו.
עידית צ'רנוביץ: פונים אלינו הרבה מאד עמותות מהרבה מאד גופים ופונים ומבקשים וצר לי, אנחנו לא עובדים לפי לוחות הזמנים של זכות הציבור לדעת.
עידית צ'רנוביץ: זה שהיא פנתה בתאריך כזה או אחר, עדיין היא לא מכתיבה לנו לא את האג'נדה ולא את לוחות הזמנים, ושזה גם כן ייאמר פה לפרוטוקול.
אברהם מיכאלי: איך העזתם?
עידית צ'רנוביץ: עכשיו, יחד עם זאת יש לאגודה זכות הציבור לדעת אג'נדה מסוימת, וכנראה שהאג'נדה הזאת היא זאת שמכתיבה את המדיניות, אבל אנחנו אלה שנושאים באחריות ואנחנו אלה שכמו שבהמשך למה שעורכת הדין הילה שמיר ציינה, אנחנו אלה שהוצאנו את המכרז ב-2007.
עידית צ'רנוביץ: אני חייבת גם להזכיר שהיה לנו מאד חשוב, אני גם עוד עבדתי במשרד התקשורת שנים קודם לכן, והיה לנו באמת התמודדות לא פשוטה עם תחנות רדיו פיראטיות, שבאו וטענו שאין להן את חופש הביטוי ושאין להן זכות ומענה בכל תחנות הרדיו ובברוד קסט.
עידית צ'רנוביץ: ובמסגרת גם עבודה שאנחנו עשינו, עבודה מאד מקצועית של יועצים והרבה מאד אנשי מקצוע של התקשורת, שבאו ובדקו האם הציבור הזה זוכה למענה.
עידית צ'רנוביץ: אני מדברת על הציבור החרדי תורני ספרדי.
עידית צ'רנוביץ: ולאחר שעשינו את הבדיקה והבאנו את כל התשתית העובדתית שהוצגה בפני המועצה דאז, קיבלנו באמת את המסקנה שאין להם.
עידית צ'רנוביץ: אין להם מענה אמיתי, חלק כמובן גם לא צורכים טלוויזיה.
עידית צ'רנוביץ: ולכן, מתוך אותו צורך אמיתי, כפי שבאמת עורכת הדין שמיר ציינה, קיבלנו את המסקנה שבאמת יש צורך להקים את התחנה הזאת.
עידית צ'רנוביץ: עכשיו ---
ציפי חוטובלי: אבל אנחנו לא מקיימים דיון על עצם קיומה של תחנת רדיו "קול ברמה".
עידית צ'רנוביץ: כן, רגע, עכשיו, אני מגיעה.
עידית צ'רנוביץ: אני כבר מגיעה לעיקר.
עידית צ'רנוביץ: כאשר היו פניות, וגם כן האגודה לזכויות הציבור לא הייתה היחידה שפנתה אלינו, היינו צריכים למצוא את הדרך ולשקול את כל השיקולים, כי האחריות היא בסופו של דבר עלינו.
עידית צ'רנוביץ: והיינו צריכים להסתכל על כל התמונה בכללותה.
עידית צ'רנוביץ: שמצד אחד איך אנחנו שומרים על האיזון הנכון שבין החוק וכתב הזיכיון, ומצד שני – איך אנחנו גם שומרים על התחנה הזאת והצרכים המיוחדים שלה.
עידית צ'רנוביץ: עכשיו, אנחנו מאמינים בהידברות, אנחנו מאמינים ברגולציה עצמית.
עידית צ'רנוביץ: אחת מההצלחות הכי גדולות שלנו זה כאשר הצלחנו להגיע לרגולציה שהתחנה לקחה על עצמה.
עידית צ'רנוביץ: ובאמת היו באמת דיונים לא פשוטים ומחלוקות ועימותים.
עידית צ'רנוביץ: ויחד עם זאת, כאשר התחנה באה אלינו יחד עם אותה הוועדה המייעצת של התחנה ואמרה – אנחנו מסכימים לרוח הדברים, כאשר מצאנו את המתכונת, את המנגנון הזה, ועשינו אחרי זה גם שימוע, הם הופיעו בפני וועדת הרדיו.
עידית צ'רנוביץ: אני נפגשתי באופן אישי עם כל נציגי התחנה שכאן ועוד נציגים אחרים ומצאנו את המתכונת שבה אפשר מצד אחד לשמור על החוקים ומצד שני לחיות איתם, וזה הדבר החשוב.
עידית צ'רנוביץ: כי נילי בן גיגי וכל העמותות האלה לא מאזינות לתחנה ואני צריכה לדאוג שהתחנה תהיה מואזנת, שהתחנה הזאת תצליח ותשלם תמלוגים, ותשלם דמי זיכיון, כי זאת האחריות שלנו.
נילי בן גיגי-וולף: רגע, יש כאן באמת נשים חרדיות ש ----
קריאה: למה אלינו אף פעם לא פנו?
ציפי חוטובלי: לא קיבלת זכות דיבור, סליחה.
עידית צ'רנוביץ: רגע, רגע ---
ציפי חוטובלי: אני עוצרת את הדיון ואף אחד לא יוכל לדבר.
ציפי חוטובלי: לא, אני עכשיו ----
אורי אורבך: עם חילונים כאלה לא צריך דתיים.
ציפי חוטובלי: ועם נשים כאלה לא צריך ---
ישראל אייכלר: ועם דתיים כאלה לא צריך חילוניים.
חיים אמסלם: התחלפו היוצרות.
חיים אמסלם: שניכם צודקים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם שהדבר החמור ביותר שקורה כאן, קורה כאן באמת תהליך ---
אורי אורבך: אני אומר את בשם הדת את הטענות שלי, לא בשם החילוניות.
אורי אורבך: הם אומרים את זה פשוטת בשם הדת.
ציפי חוטובלי: אורי, סליחה.
ציפי חוטובלי: בשם חופש הביטוי, בשם הדגל הזה, התאהבתם בטיעונים המסחריים העלובים, סליחה, שהציג כאן שי.
ציפי חוטובלי: אלה הם טיעונים עלובים.
ציפי חוטובלי: הרי מה התפקיד שלכם?
ציפי חוטובלי: גם סוגה עילית זה לא בדיוק ז'אנר עתיר רייטינג.
אורי אורבך: לכן הם מוותרים כל הזמן.
ציפי חוטובלי: אגב, גם יצירה ישראלית זה דבר שעולה הרבה כסף והשכר שם זעום.
ציפי חוטובלי: הכי טוב לשדר ריאליטי באפס תקציב ולקבל רייטינג כל היום.
ציפי חוטובלי: אבל אתם מחויבים, בעצם אמות המידה של השידור הציבורי, היחס שלכם לאמות המידה של הציבור החרדי במדינת ישראל, באות לידי ביטוי בסיפור הזה.
ציפי חוטובלי: הסיפור הזה הוא רק סימפטום וכשעומדת כאן אישה צעירה, ואני באמת מסתכלת עליך ואני מסרבת להאמין, מה יהא על הציבור הזה?
ציפי חוטובלי: מסכן.
ציפי חוטובלי: הוא ישמע נשים והוא יברח בהמוניו כדי לשמוע גלי צה"ל או רשת ב' או רדיו "קול חי", ואז הוא יגלה שגם שם יש נשים, אבוי אבוי, ואז הוא ייצא לרחוב והוא יגלה שגם שם יש נשים, ואז הוא יחזור הביתה ויגלה שאימא שלו היא אישה והבת שלו היא.
ציפי חוטובלי: אתם פשוט השתגעתם.
עידית צ'רנוביץ: אני רק אתקן אותך כי נראה לי, גברתי יושבת הראש הוועדה, אני רק רוצה לתקן וגם להמשיך.
עידית צ'רנוביץ: אני חושבת שפספסת פה את הנקודה.
עידית צ'רנוביץ: אנחנו ---
ציפי חוטובלי: לא, לא, אתם פספסתם פה את הנקודה.
עידית צ'רנוביץ: רגע, אני לא מסכימה איתך, אבל רק אם תרשי לי עוד כמה סעיפים.
עידית צ'רנוביץ: אנחנו הגענו איתם להבנות שכאשר קודם כל כשיש אירוע חדשותי או שיש נושא אקטואלי שיש בו העברת מסר, יותר לעלות לנשים ---
אורי אורבך: אבל הם לא יעלו, אני נשבע לך.
עידית צ'רנוביץ: אבל הם כן יעלו, כי אם תפנה אלי אותה חברת כנסת ותגיד לי שלא קיבלה את זכות התגובה, אז אנחנו נחייב את התחנה שהיא תעלה.
ציפי חוטובלי: גברתי, אני רוצה למחות על זה, דווקא כחברת כנסת, אני רוצה למחות על זה, סליחה.
ציפי חוטובלי: ואם אין אירוע חדשותי?
ציפי חוטובלי: אם התחנה באופן שוטף משדרת שיעורי רדיו, שידורים תורניים, יש בכל תחנת רדיו שאני מכירה, ודווקא בתחנות האלה נותנים מקום לביטוי, אני יודעת שיש שאלות ששואלים רבנים ---
ישראל אייכלר: איזה ביטוי?
קריאה: צריך להושיב מישהו לעקוב כל הזמן מה צריך להגיד.
אברהם מימרן: גברתי יושבת הראש הנכבדה, את לא התראיינת בתחנה לא בגלל שהיה נושא אקטואלי ---
ציפי חוטובלי: אבל אני לא רוצה שרק לי תהיה זכות דיבור בתחנה, כי לי יש כוח.
אברהם מימרן: נכון, התחנה פתוחה בפני כל הנשים, את במקרה היית הראשונה.
ציפי חוטובלי: לא, אבל אני אומרת, אני מדברת גם על נשים שהן נשים מהעם.
אברהם מימרן: שיפנו לתחנה, הן יקבלו זכות ביטוי.
אורי אורבך: בכל שעה משעות היממה, למרות שזה יהיה ביום ראשון בשבע בבוקר.
אברהם מימרן: כמה חרדיות שפונות מפחדות לדבר והן פונות לזכות הציבור לדעת?
אברהם מימרן: בשקט.
אורי אורבך: אם חברת הכנסת חוטובלי תפנה אליכם מחר בשתיים בצהריים, בתכנית אקטואליה או בערב, או מתי שיש תכנית אקטואליה ותרצה להתראיין, הם יעלו אותה?
אברהם מימרן: אם היא תפנה לערוץ 2 והיא תרצה להתראיין בשמונה וחמישה בערב?
אורי אורבך: לא, אז לא השבוע, שבוע הבא.
אורי אורבך: מדי פעם יצליח לה.
ישראל אייכלר: לא, הוא שאל אותך על ערוץ 2.
אברהם מימרן: זה כפוף לעורך.
אברהם מימרן: אם היא תרצה לפנות הערב בשמונה לערוץ 2 ---
אורי אורבך: בסדר, אני אנסח אחרת.
אורי אורבך: האם יקרה אי פעם שציפי חוטובלי או ציפי לבני, תפנה לרדיו "קול ברמה" ותבקש להתראיין בעניין ---
אברהם מימרן: אני לא נביא.
אורי אורבך: אני שואל אותך שאלה כעורך לעורך, בסדר.
אורי אורבך: האם היא תתראיין אי פעם, בנושא שהוא כן בליבו של ---
ישראל אייכלר: לפי שיקולי המערכת.
אורי אורבך: לפי שיקולי המערכת.
אורי אורבך: האם זה יקרה פעם שכן?
ציפי חוטובלי: אני עוסקת הרבה מעונות יום, אני בטוחה שזה נושא מעניין.
ישראל אייכלר: אבי, לפי שיקולי המערכת.
אורי אורבך: אני בכוונה מחדד.
ציפי חוטובלי: זאת נקודה חשובה שלא צריך להיות חברת כנסת כדי לדבר ברדיו.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שדווקא בתחנות הרדיו ---
אברהם מימרן: כל אישה שתרצה, אני מדגיש.
ציפי חוטובלי: אני כן מקשיבה ל"קול ברמה".
ציפי חוטובלי: בימי שישי אצלנו בבית מקשיבים לשידורים תורניים, שגם יש ב"קול ברמה" ואני רוצה לומר לכם שהרבה פעמים בתחנות האלה יש שו"תים, שאלות ותשובות עם רבנים, וזה מעניין את ציבור הנשים לא פחות מציבור הגברים וזה לא הגיוני שיקריאו בפקס בשם אישה, כשהיא לא יכולה לעלות לשידור.
אברהם מימרן: נכון, נכון, יפה מאד.
ציפי חוטובלי: עכשיו, אני רוצה לאפשר לעופר מאוזר, אתה ביקשת לדבר, בבקשה.
עופר מאוזר: אני עופר מאוזר, אני קצת קשור לחברת הכנסת חוטובלי.
ציפי חוטובלי: העוזר הפרלמנטארי שלי.
עופר מאוזר: העוזר הפרלמנטארי.
עופר מאוזר: פנה אלי כתב שלכם שעובד גם ברשת חדשות אחרת, לא אודיו, וביקש ממני תגובה ואז הוא סיפר לא שהוא עובד גם ב"קול ברמה".
עופר מאוזר: זה היה קצת אחרי ה-10 באוקטובר, קצת לפני, יותר מיומיים לפני הדיון הזה ואמר לי כן, ב"קול ברמה" אני לא אוכל להשמיע אותה בגלל שאנחנו לא משמיעים נשים.
עופר מאוזר: עכשיו, קצת מצחיק לומר שאנחנו משמיעים נשים כשהן בנושאים אקטואליים, כשהיא הייתה אז במכרז נושא מאד מאד חשוב באקטואליה, ואז אחר כך, יומיים לפני כן, לפנות אלי, לבקש ריאיון ולנפנף בזה כאילו אנחנו פתאום עושים איזה ראיון עם חברת הכנסת חוטובלי, לא בנושא האקטואלי ולא בגלל שתקפו אותה.
אברהם מימרן: היית פה בתחילת הדיון?
אברהם מימרן: לאורך כל הדיון?
אברהם מימרן: אז אמרו כאן קודם ואני חוזר ואומר שוב.
אברהם מימרן: ההחלטה על התכנית הזאת שהתחילה באמצעות הראיון שבין היתר נערך עם חברת הכנסת חוטובלי, החלטה שהתקבלה ---
ציפי חוטובלי: אבל אני זה לא נושא הדיון, באמת, עם כל הכבוד.
אברהם מימרן: לא, הוא מדבר איתי על אוקטובר, פנו אלי באוקטובר.
אברהם מימרן: אני רוצה להגיב ולומר שההחלטה הזאת כבר התקבלה לפני חודש וחצי לפחות.
אורי אורבך: זה לא מספיק.
אברהם מימרן: רק בגלל שהיינו בחגים אמרנו בוא ניתן לחגים לעבור ונתחיל את התכנית הזאת ברגל ימין מיד אחרי החגים, וזה מה שקרה.
אברהם מימרן: אני לא רואה כאן ---
ציפי חוטובלי: טוב, חברים, אני לא רוצה שנצא מכאן עם זה שלשתיים שלוש חברות כנסת, שיהיה להן עניין להתראיין בתכניות שלכם, הן בסופו של דבר יקבלו את זכות הדיבור.
אברהם מימרן: לא, אבל לכל מאזינה, לכל אישה באשר היא, אני יודע ש---
קריאה: לא, לא זו הכוונה, ולא זו כוונת ההנחיות של הרשות השנייה.
ציפי חוטובלי: בסדר, אוקי, אני רוצה לאפשר לעורכת הדין ריקי שפירא שממתינה בסבלנות הרבה זמן.
ציפי חוטובלי: בבקשה, עורכת דין ריקי שפירא, מהמרכז לפלורליזם יהודי.
ריקי שפירא: אז דבר ראשון אני רוצה להבהיר בקשר לעתירה שהוגשה, שהוזכרה כאן בשנת 2007 על ידינו .
ריקי שפירא: חשוב להזכיר שהעתירה הזאת בכלל לא עסקה בשאלה האם נשים ---
אברהם מימרן: רק שאלה, המרכז שלכם הוא מרכז רפורמי?
ריקי שפירא: סליחה, אני רוצה לדבר ואני אודה לך אם, ( אני לא הפרעתי לך.
אברהם מימרן: לא, אני רוצה לדעת מי הדוברת.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך זה המרכז הרפורמי ---
ציפי חוטובלי: סליחה, אתה לא מנהל את הדיון ואתה לא שואל שאלות.
אברהם מימרן: אבל היא באה אלי בטענות, אני רוצה לדעת מי זאת.
ציפי חוטובלי: אני הצגתי אותי, בבקשה.
ישראל אייכלר: המרכז הרפורמי שנלחם מלחמת חורמה נגד היהדות החרדית, משתמשת בבג"ץ ---
ציפי חוטובלי: טוב, טוב, חבר הכנסת אייכלר, אי אפשר שהדיון הזה יתנהל ב---
ישראל אייכלר: כן, אבל הם משתמשים בבג"ץ ככלי אישי שלהם בכל עניין.
ציפי חוטובלי: אבל סליחה, ניתנה לה זכות דיבור, אז מה אם היא אישה?
ציפי חוטובלי: היא אמנם אישה, אבל ---
ישראל אייכלר: לא, לא, היא תדבר, וזכותה לדבר וזכות הציבור לדעת מי הם.
ציפי חוטובלי: הציבור יודע, כן בבקשה.
ציפי חוטובלי: אנחנו הצגנו אותה.
ריקי שפירא: אני מהמרכז לפלורליזם יהודי ששייך לתנועה הרפורמית, ואכן פנינו באמצעות בג"ץ בשנת 2007 לא ככלי פרטי, אלא ככלי ציבורי ששמור לכל אזרח במדינת ישראל.
ריקי שפירא: ובשנת 2007 אנחנו לא עתרנו בעניין השמעת נשים ברדיו, חשוב מאד להבהיר את זה.
ריקי שפירא: אנחנו עתרנו רק נגד השאלה האם באמת יש מקום להקצות תדר לציבור החרדי וקיבלנו את עמדת בג"ץ שאכן יש מקום להקצות תדר.
ריקי שפירא: אבל צריך לזכור שבעת הדיון הזה אף אחד לא העלה בדעתו שהתדר הזה שיוקצה לציבור החרדי, יהיה תדר שלא יאפשר השמעת קול נשים.
ישראל אייכלר: אתם אויבי הציבור וכאויבים אתם לא צריכים לדאוג לא לנשים חרדיות ---
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, לא, זה לא יקרה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך, דעותיך יישמעו כשיש לך זכות דיבור.
ציפי חוטובלי: באמת, הגברת מחכה פה שעה וחצי ואתם קולכם נשמע לאורך כל הדיון.
ריקי שפירא: תודה רבה גברתי.
ישראל אייכלר: זה כאילו שהחמאס יבוא לדאוג ליהודים ביהודה ושומרון.
ציפי חוטובלי: אבל סליחה, זו תרבות דיבור.
אורי אורבך: אם אזרחים במדינת ישראל.
ריקי שפירא: עכשיו, אני רוצה לציין שמאז באמת שנודע לנו הדבר שנשים לא מושמעות בתדר הזה גם אנחנו פנינו לרשות השנייה, וחשוב להזכיר כאן – יש שלושה חוקים שבעצם התדר הזה עובר, כאשר הוא לא משדר נשים.
ריקי שפירא: אחד זה חוק איסור אפליה במוצרים ושירותים שאומר שלכל איש ואישה יש זכות נגישות ישירה לשירותי תקשורת, ואין סיבה לאפלות ביניהם, במיוחד כאשר מדובר, כפי ששמענו כאן, ברשות שהיא זרוע ממשלתית.
ריקי שפירא: עכשיו, התוצאה היא שהיום אנחנו מדברים על מה?
ריקי שפירא: על שעה בשבוע?
ריקי שפירא: האם שעה בשבוע יכולה לענות על הזכות לשוויון?
ריקי שפירא: האם העובדה שנשים יכולות להגיב רק כאשר הן מותקפות, עונה על הזכות לשוויון?
ריקי שפירא: עכשיו, אני רוצה להזכיר כאן שהפניות שלנו הן אמנם אכן מהתנועה הרפורמית, אני לא אכחיש את זה, אבל אולי יתפלאו כאן אנשים לשמוע שגם התנועה הרפורמית מקבלת פניות של נשים חרדיות, שכן שומעות את "קול ברמה" ---
קריאה: הן מפחדות.
ריקי שפירא: כן, ואומרות לנו במפורש שכציבור נשים הן נפגעות מהעובדה שהן לא יכולות להשמיע את קולן בתדר הזה.
ריקי שפירא: זו נקודה אחת.
אברהם מימרן: תעתרו לבג"ץ למה נשים לא יכולות לעלות לתורה ולהניח תפילין.
ריקי שפירא: אנחנו נעתור, אנחנו נעתור.
ציפי חוטובלי: סליחה, אבל זה לא דומה, עם כל הכבוד.
ישראל אייכלר: הן יעשו את זה.
שי בן מאור: ...
שי בן מאור: בית כנסת ...
שי בן מאור: זה לאפליה?
נילי בן גיגי-וולף: זה משאב ציבורי, תגיד, על מה אתה מדבר?
ציפי חוטובלי: אתה באמת לא מבין את ההבדל ?
אורי אורבך: זה לא בית כנסת, זה רדיו.
אורי אורבך: בבית כנסת אין פרסומות, אתה יודע?
אורי אורבך: אז מה, אז זה אפליה?
אורי אורבך: מה זה קשור?
ריקי שפירא: טוב, אני באמת ר וצה לציין שיש כאן תופעה שלצערנו ----
ישראל אייכלר: למזלנו עוד לא הגישו בג"ץ שאסור לתקצב בתי כנסת שאין שם חזניות.
ריקי שפירא: יש כאן תופעה שלצערנו היא לא מתבטאת רק בתדר הרדיו, היא באמת גלשה למרחב הציבורי בכלל.
ריקי שפירא: כלומר, יש פתאום תפיסה שמה שמקובל בבית הכנסת יהיה במרפאות, יהיה באוטובוסים, יהיה במדרכות, יהיה בכביש.
ריקי שפירא: כלומר, הפכנו להיות בית כנסת.
ריקי שפירא: מדינת ישראל הפכה להיות בית כנסת והנורמות שמקובלות בבית הכנסת יהיו מקובלות במרחב הציבורי.
ריקי שפירא: חשוב להבין שיש הבדל בחוק בין המרחב הציבורי ובין שירותים שכל אזרח ואזרחית זכאים להם, לבין העובדה שאדם בוחר ללכת לבית כנסת.
ריקי שפירא: אני כאישה אורתודוכסית יהיה האישה האחרונה שאפריע למי שהולך לבית כנסת ולנהוג שם כמנהגו ולקיים עזרת נשים ועזרת גברים.
ריקי שפירא: כן, אני אישה אורתודוכסית.
ריקי שפירא: אבל אני חושבת שזה מזעזע שאנשים חושבים שבשם הדת הם יכולים למנוע נגישות ---
ישראל אייכלר: עוד לא הגשתם בג"ץ?
ישראל אייכלר: עוד לא הגשתם בג"ץ נגד בתי הכנסת, נגד הקצבאות?
ציפי חוטובלי: הרב אייכלר, הוא לא במקום ---
ישראל אייכלר: אני לא אומר שזה שווה, אני אומר שהרפורמים מגישים בג"ץ על כל דבר של הקצבה ותקציב, אז אני מתפלא שעוד לא הגשתם בג"ץ שאסור לתקצב בית כנסת שאין שם חזנית.
ישראל אייכלר: זה מחדל שלכם.
ציפי חוטובלי: יש לי שאלה אחרונה פשוט לשאול.
ציפי חוטובלי: סיימת את ההערות שלך?
ריקי שפירא: לא, לא, עוד הערה שאני רוצה לציין.
ציפי חוטובלי: עוד הערה אחרונה, בבקשה.
ריקי שפירא: צריך לזכור שאנחנו לא מדברים פה על רק חוק איסור כניסה לשירותים ונגישות לשירותים ציבוריים.
ריקי שפירא: אנחנו מדברים גם על שוויון הזדמנויות בעבודה וחופש העיסוק.