GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלעית קולר: פיקוח על גנים פרטיים הרבה יותר בעייתי, כמו שאמרנו, גם מכיוון שהרווחיות שם היא לא באמת כזאת גדולה ומצד שני, אי-אפשר, כמו שאמרה חברת הכנסת לוי, אי-אפשר לדעת שאם אתם תורידו במחיר מסוים, אתם תצליחו להעביר את זה להורים.
סלעית קולר: אבל, קודם כל, בכל הנושא של הבנייה והדיור, כן, אם רוצים לתת תשובה לראש הממשלה איפה צריך לשים לב כשבונים שכונות ומתכננים שכונות לילדים ומתכננים שמשפחות יהיו עם ילדים ויגורו שם, צריך לדאוג שיהיו מוסדות ציבור כמו גני ילדים.
סלעית קולר: העיריות לא בונות היום.
סלעית קולר: צריכה להיות דרישה בסיסית, בסיסית בתוך זה.
סלעית קולר: זה בהחלט משהו שצריך לתת עליו את הדעת, כי עוד מעט יבנו שכונות.
סלעית קולר: אז בנו עיר שלמה, מודיעין עיר שלמה מאוד מאוד מתוכננת, כדי שאנשים יגורו.
ציפי חוטובלי: זה ממש כבר לא נאמר בבדיחה.
ציפי חוטובלי: צריך וד"לים למבני ציבור.
טליה לבני: צריך מה שנקרא לעשות, כמו שעשו במשך הרבה שנים, עד שהגיעו למצב לפני כמה שנים.
טליה לבני: בשנים האחרונות הזניחו את הנושא באופן מוחלט, נקודה.
סלעית קולר: צריך לציין כי מדברים על לבנות בתים, לבנות דירות, לבנות דירות לזוגות צעירים, לבנות דירות לזה, כולם יבנו דירות, יגורו בכל מיני מקומות אבל לא יהיו להם שירותים בסיסיים לילדים.
קריאה: כמו באם המושבות.
סלעית קולר: אז כן, יש מקום להגיד את זה.
נגה קלינגר: אני רוצה, לפני שאנחנו מתקדמים, כן רגע לחדד את הנקודה של התמ"לים והחיתולים בתור אימא לילדה בת שנה וחצי, אני לא יכולה לעשות את ההפרדה הזו.
נגה קלינגר: אני לא רואה שום הבדל בין המופרעות של מחירי החיתולים לתמ"ל.
נגה קלינגר: אנחנו מדברות כאן על סדר גודל של 1,500 שקל בחודש לשני הדברים האלה, פחות או יותר וצריך לזכור שכשאת יוצאת מבית יולדות, את כן, אחת מהחברות עובדת עם איזה שהוא בית חולים והתמ"ל שאתו את מתחילה, אתו את ממשיכה.
סלעית קולר: אני חייבת להגיד שזה לא.
סלעית קולר: זה לא ממש נכון.
נגה קלינגר: זה לגמרי נכון.
נגה קלינגר: לגמרי נכון.
קריאה: מה זה תמ"ל?
קריאה: תחליף מזון לתינוקות.
יעל ברדה: חשוב להבין שהורים צעירים הם גם צרכנים מאוד פגיעים.
יעל ברדה: זו קבוצה צרכנית סופר פגיעה שלא יודעת בדיוק מה צריך ולא יודעת איך, והקושי שבגידול, במיוחד ילד ראשון, הקושי שבגידול הילד הראשון, הופך אותם לטרף קל, טרף קל מאוד.
יעל ברדה: אני רוצה להגיד עוד משהו על המבצעים של רשתות השיווק.
יעל ברדה: העניין הוא שבסופו של דבר גם אם המבצעים, גם ברשתות השיווק הזולות ביותר, אנחנו עדיין משלמים שקל לחיתול, כשבאירופה משלמים 60 אגורות לחיתול.
יעל ברדה: שם הפער.
יעל ברדה: יש שם 40 אגורות בינינו לבין אירופה.
ציפי חוטובלי: הפער הזה מצטמצם מאוד מאוד במבצעים.
יעל ברדה: לא לא לא, אני מדברת אתך אחרי מבצע.
יעל ברדה: הדוגמה הזאת היא אחרי מבצע.
יעל ברדה: אנחנו קונים רק במבצעים.
יעל ברדה: יש לנו לינקים.
סלעית קולר: יש משהו שצריך לדעת לגבי חיתולים ונתון שאתן מודעות אליו מאוד, אתן פשוט לא אמרתן אותו עדיין.
סלעית קולר: החבילה מצטמצמת, הגודל של החבילה מצטמצם, המחיר לא מצטמצם, הוא מצטמצם כי צריך פחות, החיתול יותר גדול, יותר סופג, הילד צריך להחליף לו פחות, אבל בתכל'ס אתה מגיע מחבילה של 72 במחיר מסוים, אתה מגיע ל- 45, פלוס-מינוס אותו מחיר.
ליאת ורדי בר: אני רוצה רגע לחזור דווקא לנושא של נטל המס, שאמרת ולא רוצה להיכנס אליו.
ליאת ורדי בר: אני לא רוצה לתת לזה שמות של הכרה במס או נקודות מס, אני לא רוצה לקרוא לזה בשמות כלכליים.
ליאת ורדי בר: אני רוצה להגיד דבר אחד – צריך לעשות שינוי בחלוקת נטל המס.
ליאת ורדי בר: כי מה שקורה זה שכן אנחנו בעצם משלמים פעמיים.
ליאת ורדי בר: אנחנו משלמים מיסים ואז אנחנו משלמים שוב.
ליאת ורדי בר: אז אין מה לעשות, אי-אפשר לברוח מזה, זה חייב להיות חלק מהעניין, חייב להיות שינוי בחלוקת נטל המס כי אנחנו מדברים פה על מעמד הביניים ומעמד הביניים משלם הרבה מאוד מס ואז משלם שוב.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך שבמסגרת התפקיד שלי בוועדה אני לא רואה את עצמי כמי שמחלקת מחדש את נטל המיסים.
ציפי חוטובלי: הדבר היחיד שאני מאמינה בו מאוד זה הנושא של הטבות מס שוויוניות דרך שני בני הזוג.
ציפי חוטובלי: זאת אומרת לא לתת, יש לי גם הצעת חוק בנושא הזה, שהרבה פעמים אישה לא נהנית מנקודות זיכוי כי היא לא מגיעה לסף, המס ואז לתת את זה דרך הסיפור שנקרא משפחה.
ציפי חוטובלי: הנושא של תחבורה ציבורית, זה נושא קטן אבל הוא, נושא קטן אבל כואב.
קריאה: הוא איננו נושא קטן.
ליאת ורדי בר: אם תקני כרטיסיית נוער, אם תוציאי רב קו, לילד, ותסעי עם הרב קו של הילד ותחתימי את הרב קו על הילד כאן ואז תוכלי אולי לקבל את ה- 50%, זה הישג שכביכול מאוד יפה, זה מאבק במשרד התחבורה.
קריאה: אין כאן בעצם מצב שזה אפשרי.
קריאה: זה עוד דוגמה לאותו מצב שבו גוזרים קופון על הורים צעירים.
קריאה: אנשים שנוסעים באוטובוס, אנחנו שלושתנו נשים שנוסעות באוטובוס, אין לנו רכב, הגענו לכאן בקו 480 מתל-אביב, ואנחנו, אני נוסעת הרבה באוטובוס, מאז שהילדה שלי נולדה, עוד יותר, וזה מחייב הורים בעצם, לא לקחת מונית, אם עולים לאוטובוס, אנשים בעצם צריכים לסכן את הבטיחות של הילדים שלהם.
קריאה: מאוד מאוד פשוט.
קריאה: ומעבר לזה, לקפל עגלה וכל הסיפור הזה.
ציפי חוטובלי: אתן רוצות שהעגלות תעמודנה לצד המושבים?
ציפי חוטובלי: זה גם בעייתי באופן טכני.
קריאה: בן-אדם שעולה עם קיטבג לאוטובוס לא משלם על הקיטבג הזה.
קריאה: אין מקומות למטה באוטובוסים עירוניים ויותר מזה, מישהו שעולה עם שני ילדים לאוטובוס, מחויב לשלם על אחד מהם מחיר מלא, כי זה יותר מדי שני ילדים.
קריאה: גם אם זה שני ילדים מתחת לגיל חמש.
קריאה: בוודאות.
קריאה: את מחויבת לשלם על ילד אחד.
קריאה: הגזמת, בדרישה שלך, לא לשלם על שני הילדים.
קריאה: גם אם עולים עם שני ילדים, מחזיקים אותם בידיים.
קריאה: עד גיל חמש מחויבים לשלם על ילד אחד.
טליה לבני: לא לא לא, זה כמו לחיילים.
טליה לבני: הילדים הם החיילים של העתיד.
טליה לבני: זה דווקא יפה מאוד.
טליה לבני: פטור מתחבורה ציבורית לילדים עד גיל שמונה, למשל.
יעל ברדה: דבר נורא חשוב, זה מאוד חשוב לנו העניין הזה.
יעל ברדה: כל עוד נמצא התמריץ שם לאימא, לקפל את העגלה ולהחזיק את התינוקת שלה ככה, אנחנו רוצים שזה יפסיק.
יעל ברדה: אנחנו רוצים שיפסיק להיות התמריץ לאימהות לסכן את עצמן ואת הילדים שלהן.
עינת וילף: שר התחבורה אמר לי שהוא גם הוציא הנחיה שלא בשעות העומס זה יהיה בחינם.
יעל ברדה: אני אתמול נסעתי בתל-אביב בשלושה אוטובוסים.
יעל ברדה: בשניים מהם שילמתי מחיר מלא כי לא היה לי כרטיסיית נוער שלא ידעתי איך אני משיגה לרומי כי היא תשעה חודשים, אז גם את הכרטיסיית נוער זה לא בדיוק תקף בראש והפעם השלישית אמרתי לנהג – וואלה, אנחנו מנהלות מאבק פה וזה, אני לא רוצה לשלם על האוטובוס.
יעל ברדה: הוא אמר לי – את יודעת מה?
יעל ברדה: אני אתך, בסדר.
יעל ברדה: זה המצב.
ציפי חוטובלי: נציגת משרד התחבורה, בבקשה.
גילי קניגסבוך: אני אשמח להתייחס לנקודות שעלו כאן.
גילי קניגסבוך: ראשית, עד ה- 1 באוגוסט, כלומר עד אתמול, באמת נסיעה עם עגלה פתוחה ותינוק בתוכה, חויבה במחיר מלא.
גילי קניגסבוך: ההנחיה האחרונה שלנו, כפי שהודיע שר התחבורה, שתינוק בעגלה פתוחה, התשלום הנו 50%.
טליה לבני: למה לא פטור?
גילי קניגסבוך: צריך לקחת בחשבון שעגלה זה כלי תחבורה שתופש הרבה מקום ובשעות העומס, כשעולים לאוטובוס, זה תופש שלושה מקומות.
גילי קניגסבוך: לפחות.
גילי קניגסבוך: אני חושבת שזה בעייתי לתת את זה ויש כאן גם את ההיבט התקציבי.
ציפי חוטובלי: רגע, לפני ההיבט התקציבי, מבחינה בטיחותית, אין בעיה לשים עגלה פתוחה במעבר?
גילי קניגסבוך: לא ידוע לי על בעיה בטיחותית, אבל אני לא רוצה להתחייב.
גילי קניגסבוך: לא ידוע לי, לא רוצה להתחייב.
יעל ברדה: הבעיה הבטיחותית היא ב-לקפל את העגלה תוך כדי.
גילי קניגסבוך: זה דבר אחד.
גילי קניגסבוך: היום, נסיעה באוטובוסים, ברובה, המגמה של משרד התחבורה דווקא כדי לבוא לקראת הנוסעים, זה שלכל נוסע יהיה כרטיס חכם ולכן יש אפשרות לעשות כרטיס חכם לתינוק, כדי שגם אם סבים וסבתות או מטפלות ירצו לעזור ולהסיע את התינוק, יוכלו לקחת את התינוק בעגלה ולקבל 50% הנחה, מה שעד היום לא היה.
ציפי חוטובלי: תסבירו לי רק דבר אחד, מה ההבדל בין ילד אחד לשניים.
ציפי חוטובלי: עד איזה גיל יש פטור?
גילי קניגסבוך: עד גיל חמש.
גילי קניגסבוך: אני אבדוק.
ציפי חוטובלי: אז מה ההבדל אם זה ילד אחד או שניים?
גילי קניגסבוך: מסכימה אתך.
ציפי חוטובלי: אפשר לצאת מכאן לפחות עם בשורה אחת?
ליאת ורדי בר: אני חייבת להגיד משהו בין אוטובוס לרכבת.
ליאת ורדי בר: ברכבת אף אחד לא לוקח ממך שקל על העגלה.
גילי קניגסבוך: אני מוכנה לבדוק את הנושא של שני ילדים עד גיל חמש, למה משלמים על אחד.
ציפי חוטובלי: לא לא, צריך פשוט לדאוג לזה שהם לא ישלמו.
גילי קניגסבוך: אני לא יכולה להצהיר כי אין כאן את נציג האוצר שמתחייב לצידי גם לתקצב אותי בגין הדבר הזה.
גילי קניגסבוך: מה שאני יכולה להתחייב זה לבדוק את הנושא הזה.
ציפי חוטובלי: אגב, איפה זה מעוגן?
ציפי חוטובלי: זה מעוגן בחקיקה או בתקנות, הנושא של פטור עד גיל חמש?
גילי קניגסבוך: אני לא בטוחה.
גילי קניגסבוך: אני לא יודעת.
גילי קניגסבוך: שוב, נבדוק את הנקודות האלה ונחזור לכאן עם תשובה.
ציפי חוטובלי: סיכומים, סיכומים.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שזה הרגע הכי חשוב ומשמעותי.
עינת וילף: אני מבקשת להוסיף, לפני סיכום, אפשר?
עינת וילף: אני רק רוצה לספר שאתמול, כשישבנו בסיעה, שר התמ"ת אמר – נצברו כ- 140 מיליון שקלים עודפים במשרד התמ"ת, בתקציב של סבסוד המעונות.
טליה לבני: זה לא נצברו, לא הצליחו.
עינת וילף: לא מומשו.
עינת וילף: הוא התחייב שאותם 140 מיליון שקלים, ילכו כולם לבינוי מעונות.
עינת וילף: אני אציין, הוא אמר שאחת הבעיות שהצורך המרכזי הוא בתל-אביב ויש כאילו בעיה לתת לתל-אביב.
עינת וילף: אני אמרתי לו שמבחינתי הגיע הזמן לתת לתל-אביב ולכן אני מבקשת גם מכם, הוא אתמול אמר את זה בצורה ברורה, הוא גם אמר לתקשורת ונתן התחייבות אישית, שהכספים האלה, שלא נוצלו, ילכו כולם לבינוי מעונות וזה יהיה באופן מרכזי בתל-אביב, ששם אחד הצרכים הכי גדולים.
טליה לבני: עינת, הרשויות הגישו בקשות לשר התמ"ת.
טליה לבני: אני יודעת שתל-אביב הגישה לפחות על, באמת, למעלה מעשרה מעונות.
טליה לבני: אני יודעת שערים אחרות, הרי אנחנו מחוברים עם ראשי ערים, הגישו בקשות.
טליה לבני: זה עדיין תקוע בתמ"ת.
טליה לבני: כל מה שצריך, זה לזרז את כל ההליך.
עינת וילף: ואני אומרת שהוא הודיע אתמול שהוא מוכן להעביר את כל הכספים האלה.
טליה לבני: אני מודיעה לך שיש לו עוד.
עינת וילף: בסדר, אבל למה לכעוס כשאומרים שהוא יעביר?
טליה לבני: אני אגיד לך על מה אנחנו כועסים.
טליה לבני: כי אנחנו שמענו את זה בשנה שעברה ושמענו את זה לפני שנתיים.
עינת וילף: את הסכום הזה?
שלמה מולה: צריך אישורי שטח, קרקע, משרד המשפטים, הכל.
עינת וילף: זאת הבעיה.
טליה לבני: בואי אני אגיד לך, השיטה של האוצר, ואומרים יש סכום ואחר-כך קובעים קריטריונים כאלה, ששום חוט לא נכנס בקוף של המחט הזאת.
טליה לבני: זה היה עם האימהות החד-הוריות, עם התמריצים, זה קורה עם הבנייה של המעונות, זה קורה עם כל דבר שנכנסים האוצר ומשרד ממשלתי וקובעים קריטריונים.
טליה לבני: בקטע הזה, זה התפקיד שלכם, לבוא ולשחרר.
טליה לבני: לשחרר.
טליה לבני: לא יכול להיות שיבקשו מאיתנו הסכמי חכירה כאלה שעוד לא קיימים, על מגרש שעוד לא קיים ואז אני בשום פנים לא יכולה להגיד ואני לא אוכל לבנות.
ליאורה מינקה: אגב, אנחנו לשר שמחון הצענו כמה דברים לפתור את הפלומבות האלה.
עינת וילף: אני חושבת שיש נכונות עכשיו רק אומרת תלחצו.
אליעזר שוורץ: זה לא אצלו, זה לא אצלו.
ציפי חוטובלי: אני רוצה רק לסכם את הדברים, גם מול האימהות, גם מול הארגונים.
ציפי חוטובלי: תראו, הדיון הזה היה דיון מקיף, אני חושבת שהנושא המרכזי שבו, בואו לא נשכח עיקר וטפל.
ציפי חוטובלי: הנושא המרכזי שלנו הוא חינוך חינם לגיל הרך.
ציפי חוטובלי: כאן המאבק הציבורי רק החל.
ציפי חוטובלי: אנחנו בעצם נמצאים עכשיו בתקופה שיש מומנטום ציבורי נהדר להרים את הנושא הזה, אבל כולנו יודעים את זה, כדרכם של דברים, אנחנו יוצאים לפגרה, סדר היום הציבורי יכול להשתנות.
ציפי חוטובלי: מחר יבואו עניינים מדיניים על סדר היום.
ציפי חוטובלי: אסור לנו להרפות מהנושא הזה.
ציפי חוטובלי: הנושא הזה נמצא על סדר היום של הוועדה, אני חושבת שצריך לחשוב כאן
ציפי חוטובלי: באופן מעשי איך אנחנו בונים כאן באמת תוכנית עבודה ישימה שאנחנו מגישים לראש הממשלה ואומרים – כזה ראה וקדש.
טליה לבני: דבר ראשון, החלטת ממשלה, דחוף.
טליה לבני: לדעתי, מהוועדה.
טליה לבני: אחרת תהיה פגרה, לא יקרה שום דבר, והמחאה ממשיכה.
טליה לבני: אז מה?
טליה לבני: צריך להביא את זה להחלטת ממשלה.
ציפי חוטובלי: אנחנו נשב על העניין הזה של הדרישה.
שירלי בבאי: עוד דבר שצריך זה הנושא של באמת הסתכלות ובדיקה אם זה ב- מ.מ.מ.
שירלי בבאי: או באוצר, של התמונה הכוללת, המספרים שהם זורקים שוב ושוב, וראינו את זה בהכרה בהוצאות, הם לא בודקים את התל"ג שעולה כשנשים יוצאות לעבודה, הם לא בודקים את כל התמונה.
שירלי בבאי: צריך סוף סוף שיפסיקו לבוא עם הצטל'ה הקטן הזה, זה משגע.
מאירה בסוק: לא, הם לא באים עם ידיעה בכלל.
ציפי חוטובלי: זאת נקודה מאוד חשובה, זאת נקודה מאוד חשובה.
קריאה: הם לא רוצים להביא את הנתונים.
ליאת ורדי בר: אני רוצה להגיד עוד משהו אחד.
ליאת ורדי בר: התקציב הזה קיים, הכסף קיים, העניין הוא שינוי סדרי העדיפויות.
ליאת ורדי בר: כולנו יודעים את זה.
ציפי חוטובלי: הנקודה הנוספת היא נקודת הבינוי.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שכאן אנחנו חייבים לאחד כוחות בעניין הזה.
ציפי חוטובלי: תשמעי, אני לא יכולה יותר לעבור את הקטסטרופה הזאת, ישיבה אחרי ישיבה, עם מנכ"ל משרד התמ"ת.
ציפי חוטובלי: לגבי הנקודה של תחבורה ציבורית, אני חושבת שזה יחסית דרישה פשוטה, היא לא דרישה מסובכת.
ציפי חוטובלי: צריך מהר מהר להכניס את זה לסיפור.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להוסיף נקודה לגבי מעונות היום שאנחנו נאבקים עליה הרבה וזאת הזדמנות וכאן יש נציגות של משרד החינוך.
ציפי חוטובלי: הנקודה החשובה, אולי צחי, אתה יכול לתת לי את הנתון הזה?
ציפי חוטובלי: כמה מורות נכנסות לעוז לתמורה?
ציפי חוטובלי: יש לך את הנתון הזה?
ציפי חוטובלי: מתוך כל ציבור המורות?
ציפי חוטובלי: אנחנו דרשנו הנחה למורות במעונות היום.
ציפי חוטובלי: ההנחה הזאת ניתנה היום אך ורק למורות שנמצאות באופק חדש או בעוז לתמורה וזה מורות שעובדות 36 שעות על-פי התלוש שלהן.
ציפי חוטובלי: יש לך נתון, צחי?
ציפי חוטובלי: אני רוצה שבמסגרת הדרישות אנחנו נדרוש הנחה לכל המורות, לא משנה מה, כל מורה.
קריאה: שעובדת משרה מלאה.
ציפי חוטובלי: כל מורה שעובדת במשרה מלאה צריכה להיות זכאית להנחה.
טליה לבני: אין לה מקום, אל תדאגי, אין מקום.
טליה לבני: היא לא חד הורית – אין לה מקום במעון.
טליה לבני: אני מציעה שתקראי לכל האימהות להיות חד-הוריות.
ציפי חוטובלי: חס וחלילה.
טליה לבני: לא לא, אבל אחרת לא יהיה להן מקום במעונות.
ציפי חוטובלי: וגם לגבי הפיקוח אנחנו נבחן את זה מול המועצה לצרכנות, לגבי הנושא הזה.
סלעית קולר: יש דיונים, אני חייבת להגיד, יש דיונים עכשיו בוועדות אחרות, שמתעסקות בכלכלה, שדנות בעניין הזה של רשתות השיווק, זה משהו, זו הזדמנות טובה מאוד לבוא ולהגיד – גם אנחנו רוצים לבוא ולהגיד המוצרים הבסיסיים מבחינתנו, הם לאו דווקא המוצרים שמישהו אחר מגדיר אותם בסיסיים.
סלעית קולר: בשבילנו חיתולים זה בסיסי.
סלעית קולר: זה מעניין מי יושב בוועדה, איזה הרכב, ולפי ההרכב הזה קובעים מה זה המוצרים שהם בכלל דנים עליהם.
סלעית קולר: זאת אומרת, שימו לב, לא במקרה וסליחה, אני מאוד מכבדת את עיני, לא במקרה נראה לי שזה יצא דבר שטות כזה, ממנו, ולא מאשתו.
ציפי חוטובלי: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון הזה, הישיבה נעולה .
ציפי חוטובלי: אנחנו מאד שמחים לארח כאן את סמנכ"לית הביטוח הלאומי, אילנה שרייבמן, ואני חייבת לומר שזה אחד הדיונים החשובים במובן הזה שנתגלתה כאן מציאות שהיא אבסורדית לגבי הדרך שבה נשים שהן נכות, נבדקות על ידי הבטוח הלאומי.
ציפי חוטובלי: המבדקים עצמם ממש מביכים אבל לא רק במבדקים מדובר אלא גם על האפליה המובנית שקיימת בבטוח הלאומי בין הדרך בה בודקים נכות של גבר לעומת זו שבה בודקים נכות של אישה והדבר הזה הוא בעייתי.
ציפי חוטובלי: יוצא, שאישה משלמת דמי בטוח לבטוח הלאומי במשך הרבה שנים וברגעים הקשים שבהם היא זקוקה לו היא מגלה שהבדיקות שנעשות לה הן בדיקות שבודקות את תפקודה כעקרת בית והדבר הזה כמובן לא מקובל עלינו בוועדה לקידום מעמד האישה, אנחנו חושבים שזאת לא הדרך.
ציפי חוטובלי: יש כאן סיפור אישי של גב' רוזה חודיר, אנחנו נשמח שתציגי את הסיפור שלך.
ציפי חוטובלי: רק אומר שהגיעו לוועדה הרבה מאד פניות ובעקבות זה העלינו רעיון לתיקון הצעת חוק.
ציפי חוטובלי: נדבר גם על זה.
רוזה חודיר: אני עובדת מאז שאני זוכרת את עצמי.
רוזה חודיר: עבדתי כ"נוער עובד", עבדתי כ R.H.
רוזה חודיר: בצבא ואחר כך שירתתי במשטרה.
רוזה חודיר: הייתי צריכה לעבוד עד שעות מאוחרות בלילה ואני כמעט ולא ידעתי מה זה בית, לא ראיתי בית, עבדתי קרוב לארבעים שנה.
רוזה חודיר: ויצאתי.
רוזה חודיר: לא היתה לי ברירה, הייתי חייבת לצאת.
רוזה חודיר: אחרי כמה שנים, בגלל שמצב הבריאות שלי הדרדר, פניתי לבטוח לאומי שהסתכלו עלי בצורה משונה, אמרו לי: "את צעירה מדי בשביל הדברים האלה".
רוזה חודיר: אמרתי: כן אבל הגוף שלי לא צעיר ויש בעיה.
רוזה חודיר: אני חייבת פנסיה.
רוזה חודיר: שלחו אותי לוועדה רפואית ושם קצת התעללו בי.
רוזה חודיר: לא משנה.
רוזה חודיר: הגעתי למצב שאני קיבלתי זכות לפנסיה של עקרת בית.
רוזה חודיר: בסביבות ה 60%.
רוזה חודיר: אני מסתכלת עליה: סליחה, מה זה ששים אחוז?
רוזה חודיר: אני גם חולנית מאד, ואני עם מחלות כרוניות ויש בהן הדרדרות.
רוזה חודיר: אמרו: לא, אנחנו לא מכירים, את עקרת בית.
רוזה חודיר: את לא עבדת ארבע שנים.
רוזה חודיר: אמרתי: תראי, ארבע שנים הן רק האחרונות עד שהגעתי אליכם אבל כל החיים שלי עבדתי.
רוזה חודיר: אני לא זוכרת פעם אחת שהפסקתי.
רוזה חודיר: אני זוכרת שאני הגעתי בשעות המאוחרות ביותר הביתה.
רוזה חודיר: מה שהכי מצחיק הוא, שאני מוגדרת כעקרת בית אבל בחיים שלי לא הייתי עקרת בית.
רוזה חודיר: בעלי, שיהיה בריא עד מאה ועשרים, נמצא פה אתי והוא עקרת הבית שלי עד היום.
רוזה חודיר: בנוסף לעבודה הקשה שהוא עבד כל החיים שלו, הוא גם עושה את כל העבודות בבית כי אני לא מסוגלת.
רוזה חודיר: אין לי ידיים ואין לי גב.
רוזה חודיר: ואני בכל זאת מוגדרת כעקרת בית, זה דבר מגוחך.
רוזה חודיר: העירייה מתבססת על המוסד הזה, אין הנחות בארנונה, לא מתיחסים לדברים האלה.
רוזה חודיר: אז שיחליטו, אני זוכרת שאני הייתי מפרנסת משמעותית בתוך הבית אז היום אני צריכה לחיות על 1,100 שקל?
רוזה חודיר: זו הפנסיה שאני מקבלת.
רוזה חודיר: לשאלת יושבת הראש, אני היום בת חמישים ושבע.
רוזה חודיר: אני אצטרך בסוף להגיע לפנסיה ואני לא יודעת איך אני אגיע ובאיזה מצב.
ציפי חוטובלי: הדברים מדברים בעד עצמם.
ציפי חוטובלי: אישה שעבדה כל חייה וברגע האמת כשהיא זקוקה לגיבוי מן הבטוח הלאומי, מזלזלים בשנים הארוכות שבהן היא עבדה.
ציפי חוטובלי: פשוט כך.
לבנת פורן: אני רוצה לספר על עקרות בית מודל ישראל שנת 2011.
לבנת פורן: אני רוצה לספר לכן על אירית, אשה שעבדה כמורה במשך למעלה משלושים שנה, פרשה מעבודתה עקב מצבה הרפואי, כיום היא סובלת מסרטן, אי ספיקת כליות ואנמיה קשה.
לבנת פורן: אני רוצה לספר לכם על סופיה שהיא בת 59, עבדה שלושים וארבע שנים, פרשה עקב אירוע לב, כיום סובלת ממחלת לב, סכרת ודלקת מפרקים.
לבנת פורן: אני רוצה לספר לכם על רחל שהיום היא בת ששים ואחת, עבדה כקצינה במשטרה במשך שלושים שנה, סובלת היום מסרטן, ירידה קשה בראייה ובצקות קשות שמגבילות את התפקוד שלה בצורה ניכרת.
לבנת פורן: כל אחת מן הנשים האלו שילמה לבטוח לאומי מדי חודש מאות שקלים ממשכורתה במשך עשרות שנים שהיא עבדה.
לבנת פורן: כל אחת מהן, אילו היתה גבר, היתה מקבלת היום קיצבת נכות מלאה.
לבנת פורן: גם אם היא היתה רווקה או גרושה או אלמנה, גם אז היתה מקבלת קיצבת נכות מלאה.
לבנת פורן: כל הנשים האלו -לרוע מזלן, הן נשים נשואות שלא פנו לבטוח לאומי ארבע שנים מיום שפרשו מעבודה רבת שנים, או שהן לא ידעו על הזכויות האלו, או שעצם הפניה היתה להן קשה וזה קשה נפשית לבוא ולבקש זכות נכות, זהו מעשה שהוא קשה להרבה אנשים ולכן הם דוחים את הפניה לבטוח הלאומי וכאשר הנשים האלו הגיעו אל הבטוח הלאומי הן קיבלו את המעמד הרב והנישא שכל אחת מאתנו שואפת אליו, מעמד שנקרא עקרת בית.
לבנת פורן: כעקרת בית, כולן קיבלו קיצבאות חלקיות של כ- 60% ואיבדו זכויות נוספות.
לבנת פורן: לא רק שמקיצבת הנכות הן מאבדות את חלקה, אלא שהן גם לא זכאיות לפטור מתשלום לבטוח הלאומי מדמי הפנסיה שלהן, לא זכאיות להנחות בארנונה, לא זכאיות לתוספת לקיצבת הזיקנה בגין הנכות, כלומר, הן מאבדות הרבה מאד מן הזכויות שלהן כאשר כל אשמתן היא שהן נשים ונשים נשואות.
לבנת פורן: למעשה, המצב החוקי היום, מבחינת חוק הבטוח הלאומי בתחום הזה, משקף איזושהי תפיסה ערכאית מיושנת ומקוממת, לפיה תפקידה של האישה הוא לשרת את בעלה ותפקידו של הבעל הוא כמובן לדאוג לפרנסת המשפחה.
לבנת פורן: שהרי אם גבר -שלא עבד אפילו יום אחד במהלך חייו פונה אל הבטוח הלאומי כדי לקבל קיצבת נכות כללית, הוא נבחן על פי יכולתו להשתלב בשוק העבודה.
לבנת פורן: לעומתו, אשה שארבע שנים לא עבדה היא נבחנת על פי יכולתה לתפקד במשק הבית קרי, האם היא יכולה להכניס כביסה למכונה, האם היא יכולה לנקות את הבית, לטאטא אותו והאם היא יכולה לקלף מלפפון.
לבנת פורן: זה מה שבודקים.
לבנת פורן: אני חייבת לומר לטובת הבטוח הלאומי שהמבחן המעשי שהיה נעשה לנשים משך שנים רבות והיה גורם להשפלה רבה, המבחן המעשי עצמו בוטל אבל לא העקרון כלומר, עדיין מה שנבחן הוא האם הן יכולות לבצע את עבודות משק הבית רק שלא נותנים להן לעשות את זה בפועל.
לבנת פורן: זה בהנחה למוסד לבטוח הלאומי שמצא את הדרך לבטל את זה.
לבנת פורן: מדובר פה על זכות חוקית.
לבנת פורן: מדובר פה על נשים שהזכויות שלהן פשוט נגזלות מהן בשנים שהן הכי זקוקות לזכויות האלו ולמעשה, אני רואה בזה גזל כי תיכף מישהו יעלה פה את הנושא התקציבי ואת המשמעות התקציבית של הענין הזה ובעיני אין פה שום משמעות תקציבית אלא אפליה על פי חוק והחוק אסור לו להפלות אותן, החוק הזה צריך היה להשתנות מזמן ואם עד היום לא שינו אותו אז אחריותנו, אחריות כולנו, אחריות חברות הכנסת, אחריות הבטוח הלאומי לשנות את החוק הזה.
לבנת פורן: ואני פונה אליכן, אילנה, אלייך, וציפי, אלייך, כמי שיכולות להוביל שינוי בתחום הזה, אני פונה אליכן כנשים, כאשה עובדת אל נשים עובדות, ואני מבקשת מכן: בואו נקח אחריות על הזכויות שלנו, ובואו נעשה מעשה לטובת כולנו.
לבנת פורן: כי היום מדובר בבלה ובאירית ובסופיה אבל מחר זה אתן ואני.
לבנת פורן: ומחר כולנו.
לבנת פורן: אני מקווה שלא נגיע למצב של רוזה, אני מאחלת לכולכן בריאות משך שנים רבות אבל אם חס וחלילה נגיע לזה אני לא חושבת שיש סיבה בעולם שאף לא אחת מאתנו תאבד את זכויותיה.
ציפי חוטובלי: מסכימה עם כל מילה שאת אמרת.
ציפי חוטובלי: אילנה, הביאי קודם כל את המצב החוקי על מנת שנוכל להתייחס למצב כפי שהביטוח הלאומי מתייחס אליו היום, לגבי אותן נשים שסובלות מבעיות רפואיות.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לך שבעיניי אין דבר חמור יותר מאשר מצב שבו נשים עובדות במשך שנים ארוכות וברגע האמת, כשהן זקוקות לתמיכה של הבטוח הלאומי הן פתאום זוכות ליחס מזלזל שאומר להן: אתן לא עבדתן!
ציפי חוטובלי: למרות שהן עבדו, רוב חייהן הן עבדו.
ציפי חוטובלי: זה לדעתי מצב שחייב לעבור תיקון.
אילנה שרייבמן: המונח עקרת בית אכן קיים בחוק הבטוח הלאומי ותחילתו בשנות ה-50 כשאז התפיסה היתה שהגבר הוא המפרנס העיקרי והאישה היא עקרת בית.
אילנה שרייבמן: לכן נשים גם לא שילמו דמי ביטוח וגם לא היו מבוטחות בבטוח הלאומי.
אילנה שרייבמן: הגבר היה מבוטח מגיל 18 ועד זיקנה וגם אם הוא לא עבד כל חייו, עדיין היה מבוטח.
ציפי חוטובלי: נשים שהן נשואות, שאינן עובדות, האם הן לא משלמות בטוח לאומי?
אילנה שרייבמן: הן לא משלמות דמי בטוח.
אילנה שרייבמן: במהלך השנים חלו המון שינויים בתפיסת התא המשפחתי וקודם כל יכולים להיות מצבים של היפוך בהם הגבר לא עובד ואילו האשה יוצאת לעבוד.
אילנה שרייבמן: יש לנו גם זוגות חד מיניים אז אם מדובר בזוגות שבהם יש שני גברים אז שני הגברים משלמים דמי בטוח.
אילנה שרייבמן: אותו הדבר לגבי זוגות של נשים, אפילו אם הן נישאו הן רשומות כרווקות והן עדיין מחייבות לשלם דמי ביטוח.
אילנה שרייבמן: אין מי שפטורה מתשלום דמי ביטוח.
ציפי חוטובלי: האם כל אישה נשואה לא משלמת דמי בטוח?
ציפי חוטובלי: מה עם אשה שנשואה לגבר ולא עובדת?
אילנה שרייבמן: אם היא לא עובדת, כמובן.
אילנה שרייבמן: אני מדברת רק על נשים שלא עובדות מחוץ למשק ביתן.
אילנה שרייבמן: להזכירכן, גם לעבוד במשק הבית הוא עבודה.
אילנה שרייבמן: מקומם לומר על מישהי שבגלל שהיא עקרת בית היא לא עובדת.
אילנה שרייבמן: במהלך השנים, חלו שינויים דווקא לטובת הנשים עקרות הבית כאשר איפשרו לנשים שהיו עקרות בית לקבל קיצבת זיקנה גם אם בתנאים קצת מופחתים, וגם לקבל קצבת נכות בתנאים מופחתים כאשר אשה עקרת בית שקיבלה קיצבת נכות באמת נבדקה לפי כושרה לתפקד במשק ביתה ולא לפי כושרה לתפקד בעבודה בחוץ ולפעמים, אגב, זה מבחן יותר קשה כי למשל, יכולה להיות אשה נכה שיכולה לעבוד בחוץ כפקידה ואילו העבודות במשק הבית הן פיזיות ויותר קשות.
אילנה שרייבמן: רק אתקן שגם נשים עקרות בית יכולות לקבל קיצבת נכות מלאה וזה תלוי כמובן במצבן הרפואי כמו אדם שגם כשהוא משתכר הוא יכול לקבל קיצבת נכות מלאה או חלקית, כך גם עקרת בית יכולה לקבל קיצבת נכות מלאה או חלקית.
אילנה שרייבמן: לכאורה אם נתעלם לרגע מאותן נשים שעבדו הרבה מאד שנים ולרוע מזלן רק בארבעת השנים שקדמו להגשת התביעה לנכות הן לא עבדו, אם נתעלם מזה אז למעשה יש פה אפליה לטובת נשים שהן עקרות בית, שהן לא משלמות דמי בטוח והן עדיין זכאיות להרבה מאד מן הזכויות שיש בבטוח הלאומי כולל מענק לידה וכולל קיצבת ילדים וכולל דמי תאונה וכולל נכות כללית וכולל קיצבת זיקנה וכולל קיצבת שארים, לכל הזכויות האלו הן זכאיות כאשר הן לא משלמות דמי בטוח בכלל והאפליה הזו היא דוקא אפליה לטובתן של הנשים.
ציפי חוטובלי: זה דבר שמאד קשה לי לשמוע אותו כי אלה בעצם כללי המשחק, אתם מביאים אותן למצב שבמשך שנים הן משלמות בטוח לאומי וזה הרעיון, תשלום דמי בטוח לאומי הוא כדי לאפשר להן לקבל סיוע מן הבטוח הלאומי ברגע שבו אשה נמצאת במצב של נכות או מגיעה לגיל זיקנה.
אילנה שרייבמן: המחוקק קבע שאישה עובדת היא אישה שעבדה בתכוף לפני שאירע לה אירוע תאונתי כזה או אחר, או אירוע מחלתי כזה או אחר.
אילנה שרייבמן: החוק קבע שאם ארבע שנים לפני שהיא חלתה היא לא עבדה היא מוגדרת כעקרת בית.
ציפי חוטובלי: אם היא בוחרת לשלם בטוח לאומי?
אילנה שרייבמן: היא לא יכולה לבחור.
אילנה שרייבמן: עקרת בית פטורה מתשלום דמי בטוח.
ציפי חוטובלי: זה חלק מן הענין.
ציפי חוטובלי: שלא מאפשרים בכלל לאשה לבחור, לא מאפשרים לה לבחור ואתם באים בטענות.
אילנה שרייבמן: בזמנו אישה כן היתה יכולה לבטח את עצמה במה שהיה נקרא בטוח ברשות וברגע שאיפשרו לנשים לקבל קיצבת זיקנה ביטלו את הביטוח ברשות ולא איפשרו לנשים לבטח את עצמן.
אילנה שרייבמן: לפני כשנה, היה בג"ץ של גבר שטען שהוא מופלה לרעה כי הנה הוא כבר שנים נמצא ומתפקד כעקרת בית ואילו אשתו עובדת מחוץ למשק ביתה ולכן הוא דורש לקבל פטור מדמי בטוח בדיוק כמו אישה שהיא נשואה ולא עובדת מחוץ למשק ביתה.
אילנה שרייבמן: השופטים קבעו שהם לא פוסקים לטובתו ולא משנים את המצב החוקי הקיים אבל המליצו למוסד לטוח לאומי לבחון את כל הנושא בכללותו ולהגיש המלצות לשינוי.
אילנה שרייבמן: מנכ"לית המוסד לבטוח לאומי הקימה ועדה, שבוחנת את הנושא וטרם גיבשה באופן סופי את הכללים, אבל כן הגיעה למסקנה שיש פה חוסר צדק בעצם העובדה שגבר שלא עבד אבל משלם דמי ביטוח זכאי לכל אותן ההטבות כמו גבר שעובד כולל אפילו תוספת ותק כשהוא מגיע לגיל זיקנה, למרות שהוא לא עבד ושילם דמי ביטוח מופחתים כמי שלא עובד ואילו אישה, גם לא משלמת וגם לא זכאית למלוא ההטבות שהיא יכולה לקבל, כולל אותן נשים שעבדו המון שנים ורק לרוע מזלן בארבע השנים האחרונות שקדמו לנכות הן לא עבדו.
אילנה שרייבמן: המסקנות שלנו בצוות הן שצריך לעשות שוויון, שוויון גם בזכויות וגם בחובות כי בסופו של דבר צריך לממן כל הטבה שנותנים ואין לזה מקור תקציבי 'יש מאין'.