GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שירלי בבאי: לא רק סטודנטיות, גם עובדות בסגל, לא רק הלימודי, יש לנו מקרה, באמת תיק מאד גדול, אני לא אנקוב בשם המוסד שאנחנו מנהלים נגד אוניברסיטה, והנושא הוא באמת מטוייח ומטופל בצורה נוראית, שבאמת כואב הלב לדעת שממקום זה יוצאות ויוצאים סטודנטים, וזה מקום שמלמד, אז ככה שגם לנושא של העוֹבדות צריך בפירוש להתייחס.
ציפי חוטובלי: עובדות בכלל.
ציפי חוטובלי: עובדות בכלל ברחבי הארץ.
שירלי בבאי: בוודאי במקום כזה.
שירלי בבאי: עכשיו, יש את אותה ועדה שסגנית השר אומנם יצאה, אבל בעצם מובילה כדי באמת לבחון את החוק ואת הצורך לשנות, לעדכן.
שירלי בבאי: אני חושבת שאחד מהדברים שצריכים לעלות שם זה גם הנושא, הועדה מן הסתם שותפה, גם הנושא הזה שצריך באמת, ככה, לחדד, ולהוסיף את ההיבט הזה לדיון ולבדוק אם אין טעם באמת להוסיף עוד זווית יותר ממוקדת בחוק לנושא האקדמי.
שירלי בבאי: תודה.
ציפי חוטובלי: אז מה התיקון שאת מציעה?
שירלי בבאי: הנושא של אחידות מאד חשוב.
שירלי בבאי: דרך אגב, אני חושבת שבעצם נמסר פה כתב אישום מאד חמור שצריך להתייחס אליו ולתת עליו את הדעת, ולכן הנושא של האחידות מאד מאד חשוב, והנושא של המניעה, בפירוש חייב להיות הרבה יותר.
ציפי חוטובלי: דרך סדנאות, הכשרה, הסברה, הדרכה.
שירלי בבאי: הסברה והדרכה.
ציפי חוטובלי: ד"ר ברגמן, אתה ביקשת רשות דיבור.
ציפי חוטובלי: בקצרה בבקשה.
יעקב ברגמן: כדי להראות פה את העמדת הפנים, יש לי כאן דף שמראה תמונה למטה, ואני יכול לחלק אותו.
ציפי חוטובלי: אני מבקשת לא להיכנס לתיאור.
יעקב ברגמן: יש פתגם לטיני: מדוגמאות אנחנו למדים.
יעקב ברגמן: אם יש דברים קונקרטיים משם אנחנו יכולים ללמוד ולהמשיך הלאה.
יעקב ברגמן: לדבר ככה, באופן כללי, אנחנו בסדר, ואלה אומרים: לא בסדר.
יעקב ברגמן: לא יצא מזה שום דבר.
יעקב ברגמן: אז הנה, כאן, לחשוף את העמדת הפנים.
יעקב ברגמן: יש לי כאן צילום מהשורה האחרונה של האולם הריק.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לשאול אותך: מה בעצם הטענה שלך?
ציפי חוטובלי: אנחנו מדברים כרגע.
יעקב ברגמן: שיש כאן הרבה העמדת פנים, שהצד הזה צודק, והצד הזה לא.
יעקב ברגמן: ואני רוצה להוכיח את זה בעובדות.
יעקב ברגמן: להוכיח את זה בעובדות.
ציפי חוטובלי: אנחנו מכירים הרבה מאד מקרים.
ציפי חוטובלי: אני אומרת שוב, אני לא רוצה להיכנס.
ציפי חוטובלי: אנחנו לא רוצים, אנחנו ביקשנו במפורש לא להיכנס לא לתיאורים.
יעקב ברגמן: אבל דובר כאן על סדנאות.
יעקב ברגמן: או.
יעקב ברגמן: קיי?
יעקב ברגמן: החוק חוקק ב – 1998, עד שאני לא לחצתי על הנציבה ב – 2009, להתחיל לעשות סדנאות, לא היו.
יעקב ברגמן: ואז, חודש אחרי שאני לחצתי, הודיע הרקטור בועדה המתמדת: נתחיל לעשות.
יעקב ברגמן: יש לי את זה בפרוטוקול.
יעקב ברגמן: עכשיו, סדנא בבית הספר לרפואה כונסה, הגיע הרקטור ומרצות.
יעקב ברגמן: הגיע איש סגל אקדמי בודד אחד ויחיד.
יעקב ברגמן: כאשר נכנסת הרקטור ורואה אולם ריק, במקום להגיד: טוב, אני טעיתי שהודעתי על זה רק יום וחצי מראש, היא ממשיכה בסדנא כאילו דבר לא קרה.
יעקב ברגמן: כאילו דבר לא קרה.
יעקב ברגמן: ומי שרוצה לראות את הסדנא הזאת, בבקשה, אפשר לראות.
יעקב ברגמן: שורה של מרצות בשורה הראשונה, ומאחור אין אף אחד.
יעקב ברגמן: המרצֶה מבית הספר לרפואה, ואני.
יעקב ברגמן: זהו.
ציפי חוטובלי: ד"ר ברגמן, תודה רבה.
ציפי חוטובלי: אני חייבת להפסיק אותך, אנחנו פשוט לקראת סיום.
יעקב ברגמן: אז זאת העמדת פנים, כל מה ששמענו כאן העמדת פנים.
ציפי חוטובלי: עו"ד קרן בר יהודה, מלשכת עורכי הדין, בקצרה בבקשה.
קרן בר יהודה: כן.
קרן בר יהודה: אני קודם כל רוצה לברך על הדיון הזה.
קרן בר יהודה: אני חושבת שחשוב שהוא מתקיים כאן בועדה הזאת, וחשוב שיש פה נציגות מהאוניברסיטאות השונות.
קרן בר יהודה: אני חושבת שקיים, בחלק מהמוסדות חוסר הבנה מאד מדאיג של המסגרת החוקית שחלה גם עליהם.
קרן בר יהודה: גם שאלת הנוהל האחיד שעולה פה.
קרן בר יהודה: משנת 98' יש תקנות שקובעות את חובות המעביד.
קרן בר יהודה: התקנות האלה קובעות בתקנה 9 במפורש שהם חלות גם על מוסדות להשכלה גבוהה, לבוגרים, גם על היחסים בין הסטודנטים, גם בין הסטודנטים למרצים.
קרן בר יהודה: זה דבר החקיקה שחל על כל המוסדות להשכלה גבוהה בארץ, אוניברסיטאות ומכללות.
קרן בר יהודה: אין צורך להמציא את הגלגל מחדש ולכתוב נהלים חדשים.
קריאה: הוא אחיד.
קרן בר יהודה: יש צורך עז לאכוף את דבר החקיקה הזה, בגלל שבמוסדות השונים העובדה היא שמתקיימים הליכים שונים בפועל, ולא הליכים מכוח החוק.
קרן בר יהודה: הליך הבירור מוסדר בתקנות בצורה מאד ברורה ונהירה מה צריך לעשות בכל שלב, מי צריך לעשות את הדברים, ונכון שהפיקוח לוקה בחסר, ולכן אולי אנחנו נתקלים בתקלות האלה.
קרן בר יהודה: גם הדברים שנאמרו פה, האי בהירות בנושא של מסגרת יחסי מרוּת, האי בהירות מתי הליכים מועברים למשטרה.
קרן בר יהודה: הם לא מועברים למשטרה לפי התקנות.
קרן בר יהודה: זה דברים שמעוררים דאגה רבה בקשר לידיעה של החובות שחלים.
קרן בר יהודה: אני רוצה מעבר לזה להתייחס, דיברה מור, מהתאחדות הסטודנטים על השאלה של ייצוג, גם בהליכי המשמעת, וגם בהליכי הבירור.
קרן בר יהודה: לשכת עורכי הדין מפעילה את פרוייקט שכר מצווה.
קרן בר יהודה: שכר מצווה מוכנה להתגייס לעניין הזה של ייצוג של מתלוננות.
קרן בר יהודה: כמובן כל מקרה לגופו, לפי הקריטריונים שחלים, אבל בהחלט מוכנה לשתף פעולה עם ההתאחדות בעניין הזה, ולהעמיד ייצוג משפטי.
ציפי חוטובלי: זה דבר מבורך.
ציפי חוטובלי: אני מאד מודה לך על הדברים האלה.
ציפי חוטובלי: בעצם, יש עוד מישהו שנרשם לזכות דיבור?
נהורא מיסס: נהורא מיסס, יושבת ראש אגודת הסטודנטים במכללת לוינסקי לחינוך.
נהורא מיסס: אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר, אני רק רוצה להוסיף משהו.
נהורא מיסס: אני חושבת שחלק מהסיטואציה שנוצרה כאן היא מתחושה, שלפחות אני קיבלתי, של סוג של אנטגוניזם – מצד אחד הניסיון הזה הניסיון הזה לגונן, ומצד שני – הניסיון הזה להבהיר שהדברים הם לא כאלה.
נהורא מיסס: אני מאמינה שלכולם, לכל מי שסביבנו ברור ונהיר שהמצב הוא לא קיצון לכאן, ולא קיצון לכאן.
נהורא מיסס: אבל שוב, אתם בכל פעם שמישהי מעלה סוגיה כאן אתן ישר, באופן גורף קמות וקוראות: זה אחיד.
נהורא מיסס: אז זה אחיד אצל שלשתיכן.
נהורא מיסס: זה לא אחיד אצל כל היתר.
קריאה: מכללות.
נהורא מיסס: או.
נהורא מיסס: קיי.
נהורא מיסס: אבל אנחנו מייצגים, התאחדות הסטודנטים מייצגת 60 מוסדות, לא 3, וחשוב לא לפספס את זה.
נהורא מיסס: אני חושבת שדבר אחד שלא הוזכר כאן, שלדעתי הוא גם חשוב, מלבד ההסברה, וההדרכה, והסדנאות שיש להעביר לסגל הבכיר, הזוטר, המינהלי, או האקדמי, אני חושבת שיש מקום לערוך איזה שהיא הסברה, לפחות פעם אחת, בשנה הראשונה ללימודים, גם לסטודנטיות.
נהורא מיסס: או לצורך העניין, לסטודנטים.
נהורא מיסס: אני מגיעה ממכללה לחינוך, סטודנטים כשנוצר מצב שיש 5 בשנתון, גם הם זוכים לא מעט להערות מצד המרצות.
נהורא מיסס: אני מניחה, אני לא יכולה להתחייב ולומר שלאף אחת אין כוונה לפגוע, אבל אני יכולה להניח שזה המצב.
נהורא מיסס: בייחוד לאור העובדה שאני נמצאת באגודה 4 שנים, ולא נתקלתי פעם אחת במקרה של הטרדה שהגיעה אלינו.
נהורא מיסס: יכול להיות שזה ייאמר לזכותנו, ויכול להיות שאצלנו קצת יותר חוששים, ואז זה לרעתנו.
נהורא מיסס: אני חושבת שיש מקום לערוך איזו שהיא הסברה לסטודנטיות לגבי איפה עובר הגבול בין מה שמרצֶה או מרצָה יכולים ומותר להם לומר במהלך קורס, ואיפה זה נגמר.
נהורא מיסס: כמו כן אני חושבת שזה נחמד, וזה טוב בפליירים, זה יפה במדבקות, בכרטיסי ביקור, זה טוב ונהדר, אבל אם המכללה, אם המוסד לא מכריז בתחילת שנה על מדיניות של אפס סובלנות להטרדות מיניות בקמפוס, אז כל זה לא שווה שום דבר.
נהורא מיסס: כי אם סטודנטית לא תקבל את ההרגשה, או סטודנט, לא יקבלו את ההרגשה שהתלונה שלהם נמצאת בידיים הנכונות, ושהתלונה שלהם תטופל ולא תפגע להם בציון, וצר לי אם זה יישמע אנוכי או קטנוני, אבל כן כסטודנטים איכפת לנו מהציון.
נהורא מיסס: בשביל זה אנחנו לומדים, בשביל להתקדם הלאה.
נהורא מיסס: אם סטודנט לא יקבל מהמוסד את ההרגשה הבטוחה, שהמדיניות היא אפס סובלנות להטרדות מיניות, הוא לא יפנה עם תלונה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה פשוט, אנחנו צריכים דובר אחרון.
ציפי חוטובלי: כן,
פפי יקירביץ: עו"ד יקירביץ, אני היועצת המשפטית של האוניברסיטה העברית.
פפי יקירביץ: אני רוצה פשוט בקיצור להתייחס לשני דברים: אנחנו לא מגוננות, אנחנו פשוט מתקוממות נגד משהו שאנחנו מרגישות שזה פשוט חוסר הגינות באופן שהוצג פה הדיון.
פפי יקירביץ: אנחנו מייצגות את האוניברסיטאות.
פפי יקירביץ: לא את המכללות.
פפי יקירביץ: המכללות הוזמנו, הם לא פה.
פפי יקירביץ: אז אני מדברת בשם האוניברסיטה העברית בפרט, אבל גם בשם הקולגות שלי באוניברסיטאות אחרות.
פפי יקירביץ: הנושא של מניעת הטרדה מינית הוא נושא שנמצא בראש מעיינינו.
פפי יקירביץ: אנחנו כולנו עושות את המקסימום, וזה לא אנחנו, נניח, הנציבות, או היועצים המשפטיים, אלא הנהלות האוניברסיטה לקחו את זה לתשומת לבם, ומשקיעות מאמצים אדירים כדי למגר את התופעה הזאת.
פפי יקירביץ: וכאשר אנחנו באות לפה ושומעות: כן, יש טענות, ואתן לא מטפלות, והסטודנטיות מפחדות, כאשר הכל נזרק באוויר, בעלמא, בלי שום עובדה, בלי שום דבר מוחשי שאפשר להתייחס אליו, זה מקומם.
ציפי חוטובלי: סליחה, אנחנו פשוט לא נמצאים כאן בהתגוננות.
ציפי חוטובלי: אין סיבה להתגונן.
ציפי חוטובלי: אנחנו באמת מנסים כאן לקבוע איזה שהיא התווית דרך, כדי שהדברים יהיו טובים יותר.
פפי יקירביץ: זה גם התפקיד שלנו.
ציפי חוטובלי: אנחנו חייבים לסיים, פשוט יש כאן ישיבות סיעה.
פפי יקירביץ: אני יכולה משפט אחרון?
ציפי חוטובלי: משפט אחרון.
פפי יקירביץ: משפט אחרון – אני מברכת מאד את התאחדות הסטודנטים.
פפי יקירביץ: אני רוצה לומר, לפחות באוניברסיטה העברית ב – 13 השנים שהחוק הזה קיים מעולם לא היה שיתוף פעולה עם אגודת הסטודנטים, למרות שפנינו.
פפי יקירביץ: מעולם לא הייתה התעניינות של אגודת הסטודנטים אצלנו בנושא הזה.
ציפי חוטובלי: זאת הזדמנות.
פפי יקירביץ: אני רוצה רק לומר שכל מי שיש לו משהו לקדם את הנושא, ויש איזה הצעה איך ממלאים, מר ברגמן, אולם מלא, אז בבקשה.
פפי יקירביץ: אנחנו נשמח לשמוע.
יעקב ברגמן: מודיעים 30 יום מראש, לא יום וחצי.
פפי יקירביץ: ד"ר ברגמן, , כל הצעה בנושא הזה תתקבל בברכה, כי אנחנו, בסופו של דבר, אני חושבת שלכולנו יש פה אינטרס אחד.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לעצור את הדברים.
ציפי חוטובלי: משפט.
הילי: קוראים לי הילי, אני מאוניברסיטת תל אביב.
הילי: לפני שנה סיימתי את תפקידי כשנתיים כראש המחלקה לעניינים אקדמיים והסטודנטים שלא היו מקבלים טיפול במערכת האוניברסיטאית היו מגיעים אלינו.
הילי: מאד חשוב לי לא לצאת מהדיון הזה בתחושה שהמכללות הם לא בסדר והאוניברסיטאות הם כן.
הילי: מאד חשוב לי.
הילי: אני מברכת את פרופ' ארהרד על תפקידה החדש.
הילי: אני עבדתי מול קודמתך.
הילי: מאד חשוב לי, יש סטודנטים שמחכים 8 חודשים לועדה.
הילי: יש ואקום שנוצר, שבעקבותיו קם קו עצמאי של סטודנטיות מתנדבות בשביל לתת שירות טלפוני.
הילי: אין תמיכה פסיכולוגית של השירות הפסיכולוגי בסטודנטים שעוברים הטרדה.
הילי: חסר מערך שלם, והמדבקות של 1202 שולחים בחינם כדי שסטודנטים מתנדבים יתלו בשירותים, הם לא הפתרון.
הילי: ברור לי שזה לא פרופ' ארהרד, ברור לי שזו המערכת, אבל המצב באוניברסיטה, ושלא ישתמע לשתי פנים, הוא לא טוב,
קריאה: הוא לא אידיאלי.
הילי: זה לא שהוא לא אידיאלי, הוא לא טוב.
הילי: ואני לא רוצה שייווצר מצב שיבינו שבגלל שאין פה ייצוג לאוניברסיטאות, שנציג אוניברסיטאי שיגיד את זה, שהאוניברסיטאות יגידו: אז המצב אצלנו הוא בסדר.
ציפי חוטובלי: אני שמחה על הדברים החשובים שאמרת לנו.
ציפי חוטובלי: ורד, יש דברים שאת רוצה להוסיף?
ורד סויד: אני חושבת שהיוזמה הייתה כאן מאד מבורכת, והועלו הקושי של סטודנט להתלונן, כמו קושי של כל תלמיד או כל תלמידה.
ורד סויד: זה קושי מאד מובן שגם אם זה, כל אחד מאיתנו ישים את עצמנו במקום סטודנט, לעומת אדם בוגר יותר, כך שהקושי מאד מובן לי.
ורד סויד: סגנית השר, חברת הכנסת גמליאל ציינה שהרשות הפיקה ערכה למניעת הטרדה מינית, ומוקרנות בה 4 סיטואציות שונות, אחת מהן עוסקת ביחסי סטודנטית ומרצה.
ורד סויד: ונשמח להפיץ לכל מי שמעוניין בעניין הזה, ולשתף פעולה עם היוזמה המבורכת.
יעקב ברגמן: אפשר לשים את זה באינטרנט.
קריאה: אתם צריכים להפיץ גם למי שלא מעוניין ולעניין אותו.
ורד סויד: כן, בקושי הזה אנחנו שותפים כולנו.
רחל גרייבן: הערה קטנה, אני יודעת שעיקר הדיון לא נסוב סביב עבודת המשטרה, אבל לאור כן הערות שמושמעות לגבי כדאיות לפנות, או לגבי טיב הטיפול.
רחל גרייבן: אני חושבת שכדאי להימנע, או להיזהר מלהמליץ לאנשים שלא לפנות.
רחל גרייבן: אנחנו כמובן רואים את זה כחלק מעבירות המין בכלל, ולא לחינם גם החוק מאפשר אפיקי פעולה, וגם עליו הממונה צריכה ליידע את הנפגעת.
ציפי חוטובלי: הערה חשובה מאד.
ציפי חוטובלי: הדיון הזה חשיבותו הייתה בשני דברים: קודם כל, בהבנת הבעיות.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שברור לכולנו שהמערכת לא רק שהיא לא אידילית, אלא היא מאד מאד רחוקה כרגע מלהיות במצב שבו יש לנו דרך לבקר אותה בגלל היעדר השקיפות, כפי שאמרנו.
ציפי חוטובלי: הבעיה קיימת גם במכללות, גם באוניברסיטאות, ולכן אני חושבת שהצעד הראשון שלנו כועדה זה באמת לפנות לשר החינוך, כמו שאמרה חברתי, חברת הכנסת גלאון, לפנות לשר החינוך בדרישה מפורשת לקיים נוהל אחיד לגבי הטיפול בהטרדות מיניות בקמפוסים, ובעיקר לייצר מנגנון דיווח לוועדה.
ציפי חוטובלי: הועדה דורשת שהמועצה להשכלה גבוהה, למעשה, תחייב את כל המכללות והאוניברסיטאות אחת לשנה לדווח לוועדה.
ציפי חוטובלי: אנחנו אולי אפילו נצטרך בתדירות יותר גבוהה, אבל אחת לשנה בוודאי, לדווח לועדה על מספר התלונות, על למעשה על דרך הטיפול בתלונות, על מה נעשה בכל תלונה.
ציפי חוטובלי: זה הדבר המרכזי והבסיסי ביותר שאנחנו צריכים כאן לעשות אותו, וגם כמה זמן לוקח בעצם לטפל בתלונה?
ציפי חוטובלי: מדברים כאן על 8 חודשים המתנה לועדת משמעת.
ציפי חוטובלי: זה דבר שהוא לא יעלה על הדעת.
ציפי חוטובלי: בוודאי שלא במצב שבו הסטודנטית ממשיכה סמסטר ועוד סמסטר להיות כפופה, ולפעמים היא סטודנטית של אותו מרצה שהטריד אותה.
ציפי חוטובלי: הדבר הזה הוא דבר חמור מאד.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר בנוסף על הנקודה של המערך התומך בעצם, שהעלית, הסבת את תשומת לבנו.
ציפי חוטובלי: בכל מה שנוגע להכשרה, בכל מה שנוגע לסדנאות, אני חושבת שכאן צריך לקיים באמת שינוי תפיסתי מוחלט לגבי העניין הזה.
ציפי חוטובלי: התהודה הציבורית שצריכה להיות בקמפוסים לעניין הזה צריכה להיות מאד גדולה, כולל תהודה ציבורית על ענישה של מרצים.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שברור לגמרי שכל עוד הדברים נסגרים ברמת ה – "הוא לא יעשה את זה יותר כי הוא קיבל הערה בחדרי חדרים", הדברים האלה לא ישתנו, ולכן אני חושבת שצריך לפרסם, צריך לדעת מי המרצים המטרידים.
ציפי חוטובלי: הדברים האלה לא צריכים לעבור רק מפה לאוזן, אלא צריך לדעת שבעצם הממונה היא זאת שיכולה לטפל בדברים האלה גם ברמת הפרסום.
ציפי חוטובלי: זאת נקודה נוספת שרציתי לדבר עליה.
ציפי חוטובלי: בנוסף, אם יש כאן, אני פונה למיכל.
ציפי חוטובלי: מיכל, אם יש כאן באמת רצון לעשות שינוי משמעותי מול שר החינוך, אני אשמח שנגבש כאן בעצם קריאה משותפת שלנו על כל הדברים שצריכים להשתנות.
ציפי חוטובלי: אני מודה לכל הממוּנוֹת.
ציפי חוטובלי: אני יודעת שאתם באמת פועלות מתוך רצון אמיתי למגר את התופעה.
ציפי חוטובלי: לדעתי, כרגע הכלים שניתנו לכם עדיין הם לא מספיקים כדי לייצר בקרה ציבורית על העניין הזה, על הפעילות שלכם, ובעיקר כדי לדאוג לכך שאנחנו נהיה במציאות שבה מרצֶה יידע שמי שבעצם יעלה בדעתו אפילו להתייחס לסטודנטית בזלזול על רקע מיני, שאפילו זה לא ייאמר בין כותלי הקמפוס.
ציפי חוטובלי: זה מאבק שהוא הרבה יותר מאשר מאבק בהטרדות עצמם.
ציפי חוטובלי: זה מאבק על אווירה בקמפוס, ועל אווירה סקסיסטית בקמפוסים.
ציפי חוטובלי: אלה דברי הסיכום שלי.
מיכל רוזין: זה המסר.
ציפי חוטובלי: זה המסר.
ציפי חוטובלי: אני מודה לכולם על ההשתתפות בדיון החשוב הזה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להתחיל.
ציפי חוטובלי: חברים, אנחנו כאן בכינוס חירום של הוועדה לקידום מעמד האישה, בעקבות מחאת האימהות.
ציפי חוטובלי: חשוב לי לומר דבר בפתיחה, שהוא כדי להבהיר לכולם לאן אנחנו צועדים.
ציפי חוטובלי: יש מטרה אחת גדולה, זאת שבתוך שלל המטרות, יש מטרה אחת גדולה והמטרה הזאת היא חינוך חינם לגיל הרך, זה נורא פשוט.
ציפי חוטובלי: ארבע המילים האלה, זאת לא סיסמה, זה משהו שאנחנו דוגלים בו, טליה וליאורה, בעצם כל מי שכאן נציגות ארגוני הנשים, אמירה, כולכן יודעות שמהרגע שנכנסתי לתפקיד הזה, זה הדבר הראשון שדיברנו עליו, בגלל זה הרחבנו את בסיס התקציב לסבסוד מעונות יום בעוד תוספת של 320 מיליון שקלים.
ציפי חוטובלי: אבל מי שעוקב אחרי ההתנהלות של הסיפור הזה יודע דבר אחד – אסור להשאיר את הנושא הזה במשרד התמ"ת.
ציפי חוטובלי: זה חייב לעבור למשרד החינוך.
ציפי חוטובלי: אם אנחנו רוצים חינוך חינם לגיל הרך, זה חייב לעבור את המהפכה הזאת.
ציפי חוטובלי: אני הזמנתי את שר החינוך, אני רואה כאן את העוזר שלו.
ציפי חוטובלי: צחי, תמסור.
קריאה: אנחנו נציגות שלו כאן והוא תומך בזה במאה אחוז.
ציפי חוטובלי: יש נציגים של המשרד, אני יודעת.
ציפי חוטובלי: אבל יש כאן מסר חשוב שאנחנו רוצות להעביר.
ציפי חוטובלי: יש כאן שתי מהפכות שצריכות להתרחש, מהפכה אחת זה שמדינת ישראל צריכה לכבד את נושא הגיל הרך ולהעביר אותו למקום שראוי לו – משרד החינוך.
ציפי חוטובלי: הדבר השני הוא באמת הנושא הזה של תקצוב.
ציפי חוטובלי: בואו נקרא לילד בשמו.
ציפי חוטובלי: אין במדינת ישראל מספיק מעונות יום שיכולים לקלוט את כל הילדים במדינת ישראל שרוצים להגיע.
ציפי חוטובלי: אין לי שום בעיה, אם אישה רוצה לשלם הרבה כסף לגן פרטי, אני לא אמנע ממנה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה אבל לאפשר לכל אישה עובדת במדינת ישראל את הזכות לשלוח את הילד שלה לחינוך ציבורי ראוי, כי יש כאן חינוך ציבורי ראוי.
ציפי חוטובלי: החינוך שמעניקים הארגונים במעונות היום הוא חינוך ראוי, הבעיה היא שהוא לא מספיק.
ציפי חוטובלי: היום אין מקום, אין מקום במעונות היום.
ציפי חוטובלי: מדינת ישראל לא משקיעה מספיק כדי לבנות מעונות יום חדשים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם שפניתי אתמול לראש הממשלה ואמרתי לו שזה הדבר המרכזי שצריך להיות על סדר היום של אותה ועדה שהוא מקים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה לומר לכם משהו.
ציפי חוטובלי: הוועדה הזאת תהיה חסרה אם לא תהיה בה שרה, לא מספיק שיהיו בה גברים שרים, אנחנו צריכים לדאוג לכך שבוועדה הזאת תשב שרה.
ציפי חוטובלי: אני אמרתי, אמרתי היום, בעצם העברתי מסר מאוד ברור לראש הממשלה.
טליה לבני: למה צריך ועדה, ציפי, למה לא להחליט?
טליה לבני: ממש לעשות, חינוך חינם, להתחיל בזה.
ציפי חוטובלי: לא, אני מדברת, הוועדה הרי לא מדברת רק על חינוך חינם, הוועדה מדברת על שלל הסוגיות החברתיות.
טליה לבני: אבל חינוך חינם יתחילו ואחר-כך ימשיכו עם ועדה.
טליה לבני: אני עם ועדות יש לי ניסיון.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שהרצון לבדוק לעומק את הבעיות החברתיות שעלו כאן, כולל בעיית הדיור, זה דבר אמיתי, זה לא בעיות שאפשר לפתור בהינף החלטה כזאת או אחרת.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שזה ראוי.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שבכל מקרה, בכל ההחלטות האלה שיש נגיעה אישית לחיי המשפחות, אני חושבת שראוי שתשב שם אישה.
ציפי חוטובלי: אז לכן, אישה מהממשלה, שתהיה שם שרה שתשב שם ולכן אמרתי את זה כבר.
ציפי חוטובלי: נמצאות כאן נשים יקרות משני צידי השולחן.
ציפי חוטובלי: נמצאות כאן יושבות ראש הארגונים, שמאוד חשוב לי לשמוע ביחד, הישיבה הזאת היא לא ישיבת קיטורים.
ציפי חוטובלי: היא ישיבה מעשית, שהתוצאות שלה אמורות להיות מזכר שראש הממשלה יקבל מאיתנו, כהמלצות הוועדה ואנחנו נעשה את זה ביחד.
ציפי חוטובלי: בסוף הדיון הזה, יהיו המלצות מעשיות שאנחנו נשגר לראש הממשלה.
ציפי חוטובלי: מכתב חגיגי, חתום על-ידי כל ארגוני הנשים ועל-ידי הוועדה לקידום מעמד האישה.
ציפי חוטובלי: נציגות מחאת האימהות היקרות, אתן בעצם הובלתן מאבק ציבורי שאנחנו מגבים אותו כאן.
ציפי חוטובלי: אני חושבת שזה מאבק חשוב, מאבק נכון ואתן מקבלות את הרוח הגבית של הוועדה הזאת היום, בנושא הזה של חינוך חינם לגיל הרך, אני מאמינה בזה אידיאולוגית, אני חושבת שזאת הדרך הנכונה.
ציפי חוטובלי: לא יכול להיות שסטודנט, בעצם פעוט עולה פי שניים מאשר סטודנט במדינת ישראל, אלה הסכומים.
ציפי חוטובלי: ואני חושבת שצריך לאפשר כרגע גם לארגונים וגם לנציגות המחאה לדבר.
ציפי חוטובלי: אז אני אתן לכן לעשות את זה באופן של צד וצד.
ציפי חוטובלי: נתחיל עם נציגות מחאת האימהות, בבקשה, נשמע את יעל, בבקשה.
יעל ברדה: אנחנו ממש שמחות שהוועדה מקיימת ישיבה בנושא מאבק ההורים.
יעל ברדה: המצוקה היא כל-כך גדולה, יש זעקה בכל הארץ.
יעל ברדה: אנשים סוף סוף מצאו את קולם והם יוצאים לרחובות והם אומרים את דברם.
יעל ברדה: אנחנו חושבים שלצערנו, הבעיה היא לא בחקיקה וחברות הכנסת שיושבות כאן וכל הארגונים שיושבים כאן, יודעים שבמשך 15 השנה האחרונות, היתה חקיקה חברתית ענפה בנושא הזה.
יעל ברדה: חוק אחרי חוק, חוק אחרי חוק, שנה אחרי שנה, ממשלת ישראל הקפיאה את החוקים החברתיים בחוק ההסדרים ויחד אתם היא הקפיאה גם את הזכות שלנו לגדל ילדים בכבוד בישראל.
יעל ברדה: ולכן אנחנו לא יכולים שתהיה עוד ועדה.
יעל ברדה: אנחנו לא יכולים.
יעל ברדה: אנחנו חייבים החלטות ממשלה ואנחנו רוצים שהדרישות שלנו ייענו במסגרת של החלטות ממשלה ואנחנו מבקשים מהוועדה הזאת את העזרה להגיע לראש הממשלה שזה תפקידו לפתור את הבעיה שלנו, כחלק מהמאבק הכולל, מאבק על צדק חברתי בישראל.
יעל ברדה: מאבק ההורים הוא חלק מהמאבק על צדק חברתי בישראל, הוא לא נפרד לרגע.
יעל ברדה: ולכן, אנחנו שמחות מאוד להיות פה ואנחנו מודות לכן ולכם על כל הסיוע ועל כל האנשים שעושים במלאכה שנים, ועכשיו קצה הנפש.
יעל ברדה: כולם יוצאים לרחובות ודורשים את הדרישה שלהם ואנחנו מאוד מאוד זקוקים לכם.
ציפי חוטובלי: נגה, בבקשה.
נגה קלינגר: אין לי הרבה מה להוסיף, מלבד זאת – יושב-ראש ההסתדרות, עופר עיני, אמר אתמול שחינוך חינם זו דרישה לא פרקטית.
נגה קלינגר: הוא אמר שזה שטויות, במילים אלה, הם חושבים שזה אפשרי, האם יש מישהו במדינת ישראל שחושב שבאמת מתישהו יהיה כאן חינוך חינם לכולם מגיל אפס?
נגה קלינגר: זה שטויות.
נגה קלינגר: ציטוט מדויק.
נגה קלינגר: אני חושבת שלקרוא לכך שטויות זה חוסר הבנה על מה זה אומר חינוך חינם בגיל הרך וגם הלאה מהגיל הרך.
נגה קלינגר: הילדים האלה הם באמת העתיד והעתיד זה אומר עתיד מדינת ישראל בכלל.
ציפי חוטובלי: מי שאומר דבר כזה, לא מבין כלום באיך מוציאים נשים לעבוד.
ציפי חוטובלי: הדבר הזה פשוט מעיד על ניתוק מוחלט.
טליה לבני: יש פה משהו, אני לא מאמינה שהוא ממש כך אמר.
נגה קלינגר: במילים אלה.
מאירה בסוק: זה כל-כך לא מתקבל על דעתי.
מאירה בסוק: כי אותו יו"ר הסתדרות, בהסכם הקיבוצי של המגזר הציבורי, הביא הישג של 300 שקל לאימא, על ילד ראשון, ועוד 200 שקל על ילד שני.
מאירה בסוק: זאת אומרת, וזה, הוא יודע, שזה רק המעט שבמעט, לעניין של השתתפות המדינה בחינוך, בעלות חינוך הילדים.
מאירה בסוק: הוא שומע מאיתנו, מנעמ"ת, ואני לא מאמינה שהוא לא זוכר.
מאירה בסוק: הוא שומע מאיתנו במשך שנים את הדרישה לחינוך חינם לגיל הרך.
מאירה בסוק: לכן, אני מקווה שיש פה רק עניין של הוצאה מהקשר.
ציפי חוטובלי: אנחנו לא מנסים פה להגן עליו כרגע.
מאירה בסוק: לא, זה כל-כך לא נשמע לי הגיוני.
יעל ברדה: זה מה שהוא אמר.
יעל ברדה: אמר את זה הבוקר.
נגה קלינגר: מה שאנחנו אומרים זה שבאמת זאת מצוקה אמיתית, זאת מצוקה רחבה, זו מצוקה מקיר לקיר.
נגה קלינגר: לא מדובר פה בצד פוליטי מסוים, לא מדובר פה במקום מסוים בארץ.
נגה קלינגר: אין מספיק מעונות, גם המעונות עצמם לא מספיק מסובסדים.
נגה קלינגר: אנחנו לא מסכנים, אנחנו אנשים עובדים.
נגה קלינגר: אנחנו אנשים שגם אנחנו וגם בני הזוג שלנו עובדים ועובדים קשה.
נגה קלינגר: אנחנו לא מבקשים צדקה.
נגה קלינגר: אנחנו מבקשים לגדל את הילדים שלנו בכבוד, אנחנו מבקשים להצליח להמשיך לחיות פה כי יש פה הרבה אנשים שחושבים פעם, פעמיים, לפני שהם, האם הם יכולים בכלל להביא לעולם ילד שני ויש הרבה אנשים בדור שלנו שחושבים פעם פעמיים האם להמשיך לחיות כאן.
נגה קלינגר: כי כרגע, אי-אפשר.
נגה קלינגר: זה הדבר העיקרי.
ציפי חוטובלי: אני באמת חושבת שלא צריך לסגור את הציונות.
נגה קלינגר: להפך, אנחנו כאן כי אנחנו רוצים ומאמינים.
נגה קלינגר: אני, לפחות, מאמינה בזה.
נגה קלינגר: אני בן-אדם ציוני, אני רוצה לחיות כאן.
ציפי חוטובלי: אני לא חושבת שאנחנו מתנים את הקשר שלנו לארץ הזאת בעלות מחיר גידול הילדים, אני כן חושבת שזה שיש לנו כאן אחריות ציבורית לקדם את הנושא הזה, אז בואו נדבר באופן מעשי.
ליאת ורדי בר: אני כאן בשם הילדה שלי שהיא עוד לא מדברת, היא בת שנה וחצי.
ליאת ורדי בר: לפני הכל, ממש תודה שהזמנתם אותנו, אותי לפחות זה תפש ממש בהפתעה גמורה, זה לא קשור לחיים שלי בשום צורה, אבל אז הבנתי שזה החיים שלי בעצם, בשביל שאני אוכל להביא אחים ואחיות לבת שלי, אני חייבת לצאת ולעשות מעשה כי היום אנחנו פשוט קורסים.
ליאת ורדי בר: שנינו עצמאיים, עובדים מאוד מאוד מאוד קשה, ולא מצליחים לחיות מעבר.
ציפי חוטובלי: הילדים שלכם כולם בגנים פרטיים?
ליאת ורדי בר: כן.
ליאת ורדי בר: שלי בגן פרטי, ניסיתי להתקבל למעונות המסובסדים, לא התקבלתי.
מאירה בסוק: על בסיס מקום פנוי.
טליה לבני: כי השנה, על-פי הקריטריונים של משרד התמ"ת, רק אימהות חד-הוריות התקבלו למעונות.
טליה לבני: אין מספיק מקום, מדיניות משרד התמ"ת זה לעודד אימהות חד הוריות ורק אימהות חד הוריות התקבלו בכל המעונות הציבוריים.
קריאה: זה הקרב שלנו על בניית מעונות.
ציפי חוטובלי: רק כדי לעשות סדר, אני רוצה לפנות אל נציגות הארגונים שהגיעו לכאן.
ציפי חוטובלי: אני רוצה שתדברו בקצרה באופן ממוקד על איך לבנות תוכנית שהיא אפשרית ותכף נשמע את נציגי האוצר, שהם בעצם הגורם המשמעותי ביותר כדי שהמהפכה הזאת תצא לדרך.
ציפי חוטובלי: טליה לבני, בבקשה.
ציפי חוטובלי: קודם כל, תני לנו נתון בסיסי לגבי כמה ילדים כל שנה יש במעונות, לעומת כמה ילדים מתדפקים על דלתות המעונות ואי-אפשר לספק להם.
אורלי לוי אבקסיס: את מדברת על המעונות המסובסדים.
טליה לבני: דבר ראשון, אנחנו המעונות המסובסדים, הם 1,600 מעונות, מתוכם 700 זה הארגונים הגדולים שהם מעונות שנמצאים בהם, בכל אחד מהם, פעם היו 90 ילדים, משרד התמ"ת הוריד בשנים האחרונות את מספר הילדים, והיום מותר לנו לאכלס מעון ב- 80, 77 ילדים.
טליה לבני: משרד התמ"ת עשה צעד, על-מנת לשפר את השירות, שיהיו פחות ילדים במעון, אבל לא עשה במקביל את הצעד ההכרחי והנוסף, של בניית מעונות.
טליה לבני: דרשנו כבר כמה שנים שייבנו עוד מעונות, או שייתנו לארגונים תקציב, על-מנת לבנות.
טליה לבני: לא ייתכן שהמכונות היחידים שנבנים במדינת ישראל, זה מעונות שהארגונים אוספים מתרומות בחו"ל.
טליה לבני: ואם אין תרומות, אין מעונות.
טליה לבני: התמ"ת קיבל כספים ולא הצליח להעביר את הכספים לביצוע.
טליה לבני: עד היום, 30 מיליון של תקציב 2009, עדיין לא בוצעו.
טליה לבני: עוד 50, 60 מיליון מתקציב 2010, לא יצאו.
טליה לבני: זה לוקח, לבנות מעון, לוקח תשעה חודשים.
טליה לבני: אם היו נותנים לארגונים את הכספים, בערך תשעה, עשרה חודשים.
טליה לבני: אצל התמ"ת זה לוקח ארבע-חמש שנים.
טליה לבני: אני חושבת שמשהו בקטע הזה, חייב להיעשות.
ציפי חוטובלי: רעיון טוב.
ציפי חוטובלי: אנחנו נעשה חוק וד"לים למעונות.
טליה לבני: לא לא לא, דבר ראשון, מה שנקרא, חירום, בניית חירום של מעונות.
טליה לבני: הרשויות מבקשות, הרשויות מבקשות, הרשויות מקצות שטחים, משהו בקטע הזה צריך להיות זריז, מהיר והכרחי.
ציפי חוטובלי: ואני רוצה לומר לך שמבקר המדינה התריע על זה ואנחנו כאן בוועדה כבר שנתיים עוקבים אחרי המחדל הזה.
ציפי חוטובלי: חצי מוועדות המשכן מתעסקות בזה.
טליה לבני: התרענו, אבל בפועל, בפועל, יש אלפי אימהות שצריכות לצערי להחליט לא לצאת לעבודה, או שהן צריכות לשלם סכומים של 4,000 או למעלה מזה, שקלים, לחודש.
טליה לבני: לא ייתכן לגדל ילדים כאשר צריך לשלם עבורם 4,000 שקלים לחודש.
טליה לבני: אם אתה מגדל שני ילדים, אתה לא יוצא לעבודה.
טליה לבני: כל המחקרים מראים שהנושא של עלות הטיפול בילדים והיציאה לעבודה הם שני הדברים הקריטיים והייתי אומרת, בחייהם של מעמד הביניים.
טליה לבני: זו השדרה המרכזית.
טליה לבני: אנחנו מדברים על השדרה המרכזית של מדינת ישראל.
טליה לבני: מדינת ישראל חייבת לתת לה דבר ראשון, חינוך חינם לגיל הרך.