GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית זוארץ: אני כבר למדתי שצריך את ההתגייסות של השר, וכשהשר מגויס הוא גם מוריד את ההנחיות ומתווה מדיניות.
אורית זוארץ: אני יודעת שהאוצר לא כל כך סופר את השרים, אבל יש שרים שעדיין מסוגלים לפעול ולתפקד במסגרת משרדם.
אורית זוארץ: זה אני אמרתי, לא אתה.
אורית זוארץ: אתה רואה, אני יכולה להגיד הכול.
אורית זוארץ: אני גם יכולה לבקר.
אורית זוארץ: בשביל זה אני כאן ובשביל זה הוועדה הזאת קיימת – לבקר את פעולות הממשלה ואת פעולותיהם של השרים.
אורית זוארץ: לכן אנחנו מקפידות שהשרים יגיעו הנה, לא רק הדרג המקצועי.
אורית זוארץ: הדרג המקצועי עושה עבודה נהדרת, אבל מישהו צריך לקחת את האחריות הזאת, ואנחנו לא נוותר גם במקרה הזה.
אורית זוארץ: נמצאת איתנו מטופלת נוספת, רות מיחידת המשפחה באילנות.
אורית זוארץ: אני שוב מבקשת שנשמור על אותו נוהל שהמצלמות לא יכוונו לאזור שלה.
אורית זוארץ: אני כיהנתי כסגנית ראש מועצה ביישוב קדימה-צורן וקיבלנו ילדים מהמסגרת של יחידת המשפחה באילנו למערכת החינוך הנורמטיבית, והילדים קיבלו מענה מהגיל הרך ועד לבתי הספר.
אורית זוארץ: אני בהחלט חייבת לציין את העבודה הנהדרת שנעשית, אבל עדיין, גם המקרים הבודדים מחייבים אותנו להתגייסות מיוחדת.
אורית זוארץ: רות, בבקשה, אנחנו נשמח לשמוע את נקודת מבטך על כל התהליך השיקומי ועל הדרך שעברת עד שהגעת עד לתהליך השיקומי, ואם יש דברים נוספים שאת רוצה לבקש בתור מי שעברה את התהליך כדי שיהיה מהלך של שיפור מערכות בעתיד.
רות: שמי רות, אני בת 46, אמא לשלושה ילדים: בן ובת בוגרים וילדה בת 12.
רות: שנים של שימוש – כ-20 שנה השתמשתי בסמים.
רות: הייתי נקייה חמש שנים ונפלתי חזרה לשימוש.
רות: הייתי בכל התחתיות האפשריות.
רות: הרסתי כל חלקה טובה.
רות: הילדים הגדולים שלי נלקחו למשפחות אומנה, ואחר כך עברו לפנימייה.
רות: כשנולדה בתי הקטנה הייתי נקייה חמש שנים, וכשהיא הגיעה לגיל שנה בן הזוג שלי חזר להשתמש, ואני נשאבתי שוב וחזרתי לשימוש בסמים.
רות: אני זוכרת שבזמנו פניתי לפקידת הסעד וביקשתי ממנה עזרה.
רות: אמרתי לה שאני לא מסוגלת לגדל את הילדה שלי, והיא נתנה לי המון הזדמנויות.
רות: בתי הקטנה הוצאה מהבית ולא היו לי הכוחות להרים את עצמי משם, אז פשוט השתמשתי בשביל למות.
רות: עוד סמים ועוד סמים ועוד סמים ועוד סמים, ומישהו שם למעלה לא רצה לקחת אותי.
רות: אז שמעתי שיש קהילה שיש בה יחידת משפחה שאפשר להגיע אליה עם הילדה.
רות: הדבר הראשון שחשבתי עליו היה, מה פתאום אני אקח את הבת שלי למקום כזה, ובסופו של דבר הבנתי שזאת הדלת האחרונה שנותרה לי, ואם אני לא מגיעה לשם ונותנת עוד הזדמנות אחת אני מאבדת הכול, ובאמת אין חזרה משם.
רות: הגעתי ליחידת המשפחה ב"אילנות" בן אדם בלי טיפת אמונה, מרוסק, שבור.
רות: אולי הייתה איזו קרן אור מאוד קטנה, אבל גם פיזית – שקלתי 45 קילו, מפורקת לגמרי.
רות: הגעתי ל"אילנות" ליחידת המשפחה וראיתי שם את הילדים מתרוצצים.
רות: בהתחלה אמרתי, בשום פנים, עד שאני לא מרגישה את הקרקע ולא מרגישה שאני יכולה לעמוד על הרגליים אני לא מוכנה להשלות את הבת שלי ושוב לטלטל אותה.
רות: באיזשהו שלב גם לא הסכמתי שיביאו את הילדים הגדולים שלי ונורא פחדתי להתחייב.
רות: באחד מביקורי המשפחות הילדים הגדולים שלי אמרו, את לא רוצה – אנחנו רוצים.
רות: והם הביאו אותה.
רות: עברתי תהליך מאוד קשה.
רות: זאת אומרת לא היה יום שלא בכיתי, ולא היה יום שלא הרגשתי אשמה.
רות: פשוט התייסרתי נורא.
אורית זוארץ: ובמסגרת היית עם הילדה?
רות: עדיין לא.
רות: השנה הראשונה שגידלתי אותה בצורה נורמטיבית כמו שצריך זה מה שהציל את הילדה הזאת, כי היא לא הייתה איתי בסך-הכול ארבעה חודשים.
רות: החלטתי שאני הולכת על כל הקופה.
רות: אין לי מה להפסיד, זה או למות או לחיות.
רות: ידעתי שיש לי עוד שני ילדים בפנימייה, ואם אני לא משנה את מעגל החיים שלי אני לא אתפלא אם גם הם ילכו לסמים.
אורית זוארץ: העברת את הילדה לכפר?
רות: החלטתי שאני רוצה להביא אותה ליחידת משפחה.
רות: היא הגיעה ליחידת המשפחה, היא הייתה בגן ילדים בקדימה.
רות: ילדה מלאת שמחת חיים; היה לי מאוד קשה לשלב את התהליך שלי כאמא ולגדל ילדה וחצי יום להיות בטיפול שהוא לא טיפול פשוט אחרי שנים.
רות: באתי מבית שהיו בו סמים, ובשכונה היו סמים.
רות: זה מה שהכרתי.
רות: אנטי של הממסד, אנטי של כל העולם.
אורית זוארץ: כמה זמן ערך התהליך השיקומי שלך מהרגע שנכנסת ל"אילנות" ועד הרגע שהרגשת שאת ממש עומדת על הרגליים?
רות: באילנות הייתי 17 חודשים ואחר כך עוד שנה בהוסטל בכפר סבא.
אורית זוארץ: ועברת גם תהליך של שיקום מקצועי או רק שיקום פיזי ורגשי?
רות: מקצועי – יש חוסר בזה.
רות: היום כשאני עובדת עם הבנות- -
אורית זוארץ: היום את עובדת ב"אילנות"?
רות: כן.
רות: אני מדריכה ב"אילנות" כבר 5 שנים.
אורית זוארץ: מה היה חסר לך בתהליך?
אורית זוארץ: כאן אנחנו מדברים על פתרונות אפשריים והעשרה של מסגרות.
אורית זוארץ: מה חסר במסגרות כדי שהיית יכולה לחזור לקהילה הנורמטיבית עם מקצוע?
אורית זוארץ: זה משהו שחסר?
רות: זה אחד הדברים שאנחנו כל הזמן מדברים עליהם – כמה זה חסר.
רות: נשים מגיעות בלי ידיעת קרוא וכתוב.
רות: אי ידיעת המחשב – כלום.
רות: היום אני מלווה בנות שיוצאות לחפש עבודה, ומקומות העבודה שהן מוצאות זה או איזה חדר אוכל – לא שאני מזלזלת בזה, אבל זה משכורת של 2,000 שקל, והיא גם צריכה גם לגדל ילד ואמורה לשכור דירה אחרי שנה.
רות: אז אנחנו כל הזמן מבקשים הארכות לאמהות האלה – עוד שנה כדי שתוכל לחסוך משהו.
רות: ואני לא צריכה לספר כמה שכר הדירה יקר.
רות: הסיוע בשכר הדירה זה משהו כמו 600 שקל – כל זה, זה טיפה בים.
רות: לדעתי, זה מאוד מכשיל את תהליך השיקום של האמהות האלה, של הנשים האלה.
רות: אני מדברת בשם הנשים.
רות: אז לי הייתה משפחה שנתנה לי פוּש, אבל לא לכולם יש.
רות: היה לי חוזק נפשי שלא לכולם יש ועוד כל מיני דברים שאפשרו לי להילחם.
רות: אבל אני מלווה נשים שאין להן את זה.
רות: כל פעם אני פוחדת שהנה מגיע המשבר הראשון בגלל שלא היה לה כסף לתת לילדה.
אורית זוארץ: זה ברור לנו.
אורית זוארץ: את רוצה להוסיף עוד משפט לסיכום?
אורית זוארץ: אנחנו חייבים להתכנס לקראת סיום.
אורית זוארץ: הנקודה הזאת של שיקום תעסוקתי זה משהו שצריך לקחת לתשומת לב.
אורית זוארץ: את רוצה לסכם ולבקש בשם הבנות, בשם האמהות?
רות: כל עניין הבירוקרטיה הוא מאוד קשה.
רות: אני לפעמים מלווה אמא לביטוח לאומי כי מאוד קשה לה להציג את עצמה.
רות: היא אמורה לקבל השלמת הכנסה.
רות: אז אם כבר כולם מתגייסים אז לא להכשיל את התהליך – ללכת לקראתן.
אורית זוארץ: אמרת דבר מאוד חשוב שדיברנו עליו גם קודם – ההתגייסות של כל המערכות ופירוק של חסמים בירוקרטיים וקשים.
אורית זוארץ: זה קיים אצל כל אזרח שהולך למשרד ממשלתי ומנסה לממש את הזכויות שלו, אז לא כל שכן אישה שעברה משבר מאוד גדול, והיא מוחלשת מלכתחילה.
אורית זוארץ: שמעתי משהו מאוד נחמד שעכשיו מנגישים שירותים באינטרנט.
אורית זוארץ: זה נחמד, אבל יש הרבה אוכלוסיות בחברה הישראלית שלא נגישות לאינטרנט בכלל.
אורית זוארץ: ישב כאן לפני שבוע אחד הגורמים הבכירים באחד ממשרדי הממשלה ואמר, אנחנו מנגישים ומנגישים – אבל מה לעשות שיש כאן אוכלוסיות שלא נגישות גם לאינטרנט.
אורית זוארץ: אולי אפשר לעשות מסלולים ירוקים שיכולים לסייע להם.
אורית זוארץ: רצתה להתייחס לדברים גלית נעים רוזנברג, בבקשה.
גלית נעים רוזנברג: אני רציתי להדגיש כמה מן הדברים שאמרה רות.
גלית נעים רוזנברג: קודם כול לגבי הקצבת הזמן.
גלית נעים רוזנברג: מכורים מקבלים הבטחת הכנסה ללא הגבלה, וברגע שהם מתחילים תהליך שיקומי אנחנו מוגבלים בשנה, כל חודשיים-שלושה אנחנו צריכים לקבל הארכה, שזה גם קשור לאמהות; אנחנו כל חודשיים-שלושה צריכים לקבל אישור הארכה.
גלית נעים רוזנברג: ובאמת, אם מדברים על טיפול הרבה יותר ארוך לאמהות האלה ואיזשהו שיקום תעסוקתי ואימהי, ההקצבה הזאת בזמן כל הזמן נושפת בעורפנו.
אורית זוארץ: יש דיפרנציאציה בין הקצבה של מכורים להקצבה של שיקום?
גלית נעים רוזנברג: כל עוד את משתמשת בסמים את מקבלת הבטחת הכנסה ללא הגבלה- -
גלית גבע: זה הרבה אנשים שמוצהרים כבלתי ניתנים להשמה לצמיתות.
גלית גבע: זה מסלול מאוד מסוים.
גלית גבע: במסלול השיקומי זה מותנה – רוצים לתמרץ את היציאה לעבודה- -
אורית זוארץ: על-ידי גריעת הקצבה מתמרצים אותה לעבוד?
גלית גבע: לא.
גלית גבע: אבל קודם כול מתנים את קבלת הקצבה בהשתלבות במסגרת טיפולית שיקומית.
גלית גבע: אז שנה זה המסגרת, חצי שנה נוספת הפיקוח נותן – עד שנתיים.
גלית גבע: בזמן הזה בן אדם אמור להיות משולב במסגרת טיפולית שיקומית לקראת יציאה לעבודה, ואנחנו רוצים אנשים יצרנים וכמה שפחות תלויים בגמלאות.
גלית גבע: יש כאן איזשהו רציונל.
גלית גבע: יש כאן גם ועדות חריגים.
גלית גבע: אז צריך לראות את - - - שעומד מאחורי זה.
גלית נעים רוזנברג: אם מדברים על שיקום תעסוקתי ארוך טווח זה מאוד בעייתי ללמד במשך שנתיים אמא שאין לה כישורים אימהיים גם לצאת לעבודה, גם ללמוד מקצוע וגם לגדל את הילד.
גלית נעים רוזנברג: היא צריכה להתגבר גם על חסרים שהיא הגיעה איתם.
אורית זוארץ: מדברים על פרק הזמן.
אורית זוארץ: זה משהו שעלה כאן מצד כמה וכמה גורמים.
גלית גבע: היא יכולה לקבל את זה אחר כך כשהיא יוצאת ליחידה אמבולטורית בקהילה.
אורית זוארץ: היא יכולה להמשיך לקבל הבטחת הכנסה.
גלית גבע: היא מקבלת הבטחת הכנסה אם היא שוהה גם במרכז יום או אם היא שוהה- - -
אורית זוארץ: ואם היא מרוויחה 3,500 שקלים אז הם גורעים לה את זה וגם את המזונות.
אורית זוארץ: בקיצור, עם 3,500 שקלים בואו נסתכל על עצמנו במראה עד כמה רחוק אנחנו יכולים להגיע עם 3,500 שקל בחודש.
גלית גבע: קצבת הבטחת ההכנסה ניתנת לזמן שבן אדם נמצא במסגרת טיפולית שלא מאפשרת לו יציאה לעבודה.
אורית זוארץ: זה בסדר, זה ברור.
אורית זוארץ: ההגדרות מאוד ברורות.
גלית גבע: אני לא מגנה על ביטוח לאומי, אני רק אומרת דבר שאני יודעת.
אורית זוארץ: הבעיה היא עם היישום שלהן ועם ההתאמה של ההגדרות האלה למציאות ולצרכים.
אורית זוארץ: יש פער עצום בין המציאות והצרכים לבין ההגדרות.
אורית זוארץ: בסדר, ההגדרות חשובות וחשוב לעודד אנשים ליצרנות, אבל יחד עם זאת צריך להתייחס בצורה דיפרנציאלית לקבוצות מוחלשות שעברו תהליך מאוד טראומטי.
אורית זוארץ: אולי כאן זה המקום שלנו כמחוקקים לעשות את ההתאמות.
גלית נעים רוזנברג: בייחוד אמהות עם ילדים.
גלית נעים רוזנברג: עוד מילה לגבי נושא של ביטוח לאומי.
גלית נעים רוזנברג: מגיעים אלינו לפעמים גם ילדים לא מוכרים.
אורית זוארץ: מה זה "ילדים לא מוכרים"?
גלית נעים רוזנברג: היו לנו מדי פעם ילדים שאיכשהו הגיעו לארץ, האם לא הצהירה- -
אורית זוארץ: הגיעו עם האם או נולדו פה?
גלית נעים רוזנברג: חלקם נולדו פה, חלקם לא נולדו כאן.
גלית נעים רוזנברג: יש תהליך קשה של ההכרה בהם כתושבים: הם צריכים לעבור בדיקת רקמות.
גלית נעים רוזנברג: אנחנו יודעים שנשים שעוסקות בזנות ומשתמשות בסמים מחביאות את הילדים, בורחות מבתי החולים.
גלית נעים רוזנברג: אנחנו רואים את זה.
גלית נעים רוזנברג: עכשיו היה לנו מקרה של ילד מטופל שלקח לנו המון זמן עד שהכירו בו- -
קריאה: כדי שתהיה לו תעודת זהות.
גלית נעים רוזנברג: שתהיה לו תעודת זהות, שהוא יהיה מוכר במדינה.
אורית זוארץ: אתם לא הייתם בישיבות הקודמות, ואנחנו הפצנו את זה בין הארגונים, ולכן אני אומרת שוב שאם יש בעיות נקודתיות אנחנו מבקשות להפנות אלינו.
אורית זוארץ: אנחנו בקשר עם משרד הפנים.
אורית זוארץ: יושבת כאן מיכל שהציעה שאם יש מקרים אקוטיים שצריך התערבות מידית שלה, היא מאוד מגויסת ונכונה.
אורית זוארץ: תודה רבה על כך.
אורית זוארץ: נציגי משרד הבריאות, רציתם להתייחס, בבקשה.
רן גבריאלי: הרבה סקטורים לא הגיעו לשיקום מתוך קלון חברתי.
רן גבריאלי: פה דנים בשיקום, לא בחוקים ולא בהכללות.
רן גבריאלי: כמו שהיחידה לשיקום האסיר מתמקדת בנראטיב השיקומי בלי קשר לשאלה אם הוא בחר להיות אנס, סוחר סמים או סרסור, היחידה לנפגעי סמים מאפשרת לאדם להגיד שהוא נפגע סמים ולא חשוב אם הוא בחר לקחת את השרשרת של אמא שלו או לא לשלם את החשבונות של הילדים או לפגוע בהם.
רן גבריאלי: אני מבית של מכורים אז אנחנו מכירים את זה היטב.
רן גבריאלי: זה מאפשר להשתקם.
רן גבריאלי: אני קושר לזה את הנשים כי המסה הקריטית של נשים בזנות זה לאו דווקא המכורות, זה אמהות חד הוריות, והן מבחינתי מקשה אחת גם עם המכורות.
רן גבריאלי: אילו הייתה יחידה הייתה פונקציה ולא שמיכת טלאים בין עמותות חיצוניות לבין גופים ממשלתיים כמו בלוינסקי.
רן גבריאלי: אם הייתה פונקציה של יחידה לנפגעות זנות – אז לא היה חשוב בכלל לדון בשאלה האם זה מבחירה, האם היא עובדת או לא עובדת.
רן גבריאלי: ברגע שיש הבנה שהיא נפגעת מהזנות זה מאפשר לה לצאת החוצה.
רן גבריאלי: רוב הנשים היום בזנות מתוך הקלון הזה, ואין להם נראטיב לנצח בו, כי כשהיא יוצאת החוצה הן מסתירות את זה מהילדים, מהחברה.
רן גבריאלי: למשל אדם שהיה אסיר או נרקומן יכול להגיד בגאווה שהוא התגבר על התמכרות בסמים או על שגרה של פשע, והוא מקובל חברתית.
רן גבריאלי: לאישה בזנות עדיין אין את זה.
רן גבריאלי: אילו הייתה פונקציה של נפגעות זנות המונח הזה היה מאפשר להן גם נראטיב שיקומי אחר כך בחיים בחוץ, להכיר בהן כשורדות, כראויות לקבלה חברתית.
רן גבריאלי: תודה.
יעל גור: רציתי להוסיף שתי נקודות ממש בקצרה.
יעל גור: אפרופו השיח לעניין השיקום התעסוקתי חשוב להגיד שגם נשים שהשתקמו כמו רות, ואני לא מכירה את תלוש המשכורת שלה, אבל אני מכירה את תלושי המשכורת של מדריכות ומנטוריות שעובדות בשירות המדינה ובנציבות המדינה, וגם שם הן היו זקוקות לשיקום תעסוקתי.
יעל גור: הן כולן מקבלות תוספת חוק כי הן מקבלות שכר מינימום.
יעל גור: אם נלך עם זה עוד יותר קדימה, ברור שאי אפשר לשחק במוסר הכפול הזה ולהגיד שאנחנו נותנים הכול כדי לשקם, ומצד שני לא הכול, כי כשמכניסים עובדת למשרד הבריאות או למשרד החינוך או הרווחה שמגיעה מרקע כזה ברור שאין לה ותק תעסוקתי שיעלה לה את הדרגה.
יעל גור: כשמכניסים אותה לדירוג מנהלי, והיא לנצח תישאר בדירוג מנהלי היא לעולם לא תרוויח משכורת שתאפשר לה לא להצטרך לתוספת חוק.
יעל גור: אפילו לא לנשים שהן עדיין לא מועסקות.
יעל גור: כבר כשהן מועסקות הן מרוויחות מאוד מעט.
יעל גור: אפילו רות – אנחנו לא מכירות ולא ראיתי את התלוש שלה.
יעל גור: צריך גם את זה לזכור, שאם אנחנו רוצים להחזיק נשים בתוך המערכת כדי שיעזרו לנו לעזור לנשים אחרות, גם אותן צריך לתמרץ.
אורית זוארץ: הן צריכות לקבל שכר שיכבד אותן ויאפשר להן לחיות בכבוד.
יעל גור: דבר שני שרציתי להגיד שהוא לא קשור לדיון, אבל אני לא יכולה להתאפק מלהגיד אותו:
יעל גור: נתקלנו אתמול בתופעה מאוד מכעיסה ברחוב שכבר נתקלנו בה בעבר, שעובדת מכורה לסמים בזנות, ברחוב הידוע לשמצה, בפתח בית הבושת מקבלת דוח מהמשטרה על סך 1,000 שקל על כך שהיא עישנה במקום ציבורי.
יעל גור: אני פניתי אתמול טלפונית לאורית שלא נמצאת כאן וגם לרחל גרשוני, ואנחנו נכתוב על זה מכתב חמור.
יעל גור: סרקנו הבוקר את הדוחות, ויש לי שלושה דוחות על עישון במקום ציבורי.
יעל גור: אני יודעת שבית בושת הוא לא מקום ציבורי, אלא מקום לא חוקי, ואני מצפה שהמשטרה תסגור מקום לא חוקי.
יעל גור: חשוב היה לי להגיד את זה כדי שכולם ישמעו, כי הייתי רוצה מצד הוועדה הזאת גב למאבק הזה מול המשטרה לביטול הדוחות האלה וגם לבדוק למה כששוטר מגיע לבית בושת הוא לא סוגר את בית הבושת.
אורית זוארץ: ליאור, אתה רוצה להתייחס?
אורית זוארץ: לעיקרון, לא לנושא.
ליאור שלו: הייתי שמח לקבל את הנתונים האלה לפני הוועדה ולא לזרוק פה פצצה על השולחן.
יעל גור: אני ניסיתי אתמול להתקשר לאורית והשארתי לה הודעה.
אורית זוארץ: בסדר, אנחנו לא מדברים על המקרה הספציפי.
ליאור שלו: גם הטלפון שלי ידוע, ואפשר היה ליצור איתי קשר.
ליאור שלו: לזרוק פה פצצה על השולחן כשהנושא בכלל לא נוגע לנושא הזה.
ליאור שלו: אם היא פונה אליי בנושא הבריאות- -
יעל גור: גם נושא השכר לא קשור, אבל זה קשור.
יעל גור: עובדה שהגענו לכאן.
אורית זוארץ: לא נפתח דיון בתוך דיון.
ליאור שלו: זה באמת נושא ארוך.
ליאור שלו: אני לא יכול להתייחס למשהו שלא ידעתי עליו.
יעל גור: תקבל את כל הנתונים.
אורית זוארץ: אני מבקשת לסכם את הישיבה.
אורית זוארץ: יש כאן נושא שעלה בתחילת הדיון: הקמת מסגרת אשפוז.
אורית זוארץ: אני מבינה שגם במשרד הבריאות יש הבנה שיש צורך במסגרת כזאת.
אורית זוארץ: משרד הבריאות מוכן להתגייס לשם כך ולפעול בתוך המערכת.
אורית זוארץ: אנחנו נפעל, כמובן, מול שר הבריאות ומול שר הרווחה כדי שתהיה גם קורלציה וקשר בין שני המשרדים לפחות בתהליך הזה שהוא מאוד חשוב.
אורית זוארץ: ציר נוסף שעלה בדיון הוא איסוף הנתונים.
אורית זוארץ: אני חייבת לומר שזה היה די מורכב לאסוף נתונים, ואני מבינה שגם בין משרדי הממשלה לבין עצמם יש קושי בהעברת נתונים.
אורית זוארץ: חייבים לפתור את זה.
אורית זוארץ: הייתה לי שיחה עם מנכ"ל המשרד, והוא אמר שאתם יוצאים עכשיו לסקר של נשים שהן קורבנות זנות בישראל.
אורית זוארץ: אני מברכת על זה.
אורית זוארץ: זה אחד הנושאים שעלו בדוח מחלקת המדינה בשנה שעברה, ואני מברכת על היציאה לדרך ועל כך שאתם מקיימים סקר על קורבנות זנות בישראל.
אורית זוארץ: אני מקווה מאוד שבתוך פרק זמן סביר, כמו שאמר חברי ד"ר דור, תוכלו לבוא ולהציג בפנינו גם את הנתונים.
אורית זוארץ: וכמובן, למצוא פתרון להעברת נתונים בין משרד הרווחה לבין הרשות למלחמה בסמים, בין משרד הבריאות לבין הרשות למלחמה בסמים.
חיים מהל: משרד הבריאות- - - אין לנו בעיה.
אורית זוארץ: איפה אי אפשר?
אורית זוארץ: יש חשיבות לאיסוף הנתונים, לדעתי, גם בשביל התיעוד שלכם והבחינה שלכם את עצמכם.
גלית גבע: כרגע השירות לטיפול בהתמכרויות סיים לעשות איסוף נתונים ארצי לגבי פילוח של מספר אוכלוסייה של מבוגרים, נשים, בני נוער.
חיים מהל: השאלה אם - - -
גלית גבע: הכול כבר אצל מנהלת השירות.
אורית זוארץ: העליתי נושא שצריך לטפל בו.
אורית זוארץ: אנחנו מדברים פה על רצף טיפולי.
אורית זוארץ: לדעתי, אתם צריכים לשבת ביניכם.
אורית זוארץ: אני מוכנה לפתוח את הוועדה לדיון על שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה לבין כל הגורמים המקצועיים כדי ליצור רצף מהרגע שאותרה קורבן הזנות שמכורה לסמים או לאלכוהול ועד הרגע שהיא עוברת לאשפוזית, מלווה מהאשפוזית לתהליך השיקומי חזרה לקהילה.
אורית זוארץ: גם בתוך מדינת ישראל אנחנו חייבים לדאוג לחזרה בטוחה.
אורית זוארץ: הבנות שהגיעו לדבר כאן ולהציג את נקודת מבטן דיברו על הצורך האקוטי בשיקום תעסוקתי.
אורית זוארץ: במשרד הרווחה יש יחידות שלמות שעוסקות בשיקום תעסוקתי, בתמ"ת יש יחידות.
אורית זוארץ: אני חייבת לומר לכם שיש הרבה מאוד תקציבים לדברים האלה.
אורית זוארץ: אני מניחה שאם תהיה תוכנית ברורה אפשר יהיה לעבור עם זה הלאה למשרד התמ"ת ולמשרד הרווחה ולדאוג שיינתן מענה.
קריאה: פונות אלינו הרבה נשים בהיריון שלא יכולות להיכנס לאשפוזית.
אורית זוארץ: כשאמרתי "אשפוזית" הכוונה שלי הייתה אשפוזית לנשים בלבד שתהיה פתוחה לנשים בלבד ותיתן מענה לנשים בכל הטווח.
גלית נעים רוזנברג: היום אין אפשרות.
אורית זוארץ: זאת הדרישה שלנו.
חיים מהל: אני מציע לא לפתוח פה נושאים.
חיים מהל: כרופאים אנחנו לא רוצים שהן תיגמלנה בזמן ההיריון.
חיים מהל: צריך לחשוב על זה.
אורית זוארץ: הרעיון הוא לתת מענה לנשים לעבור את תהליך הגמילה.
אורית זוארץ: כמובן, הסדרת מעמדן של נשים שמעמדן טרם הוסדר, והמענה שהחלטתם עליו, רווחה ובריאות.
אורית זוארץ: אנחנו צריכים גם לקבל לוחות זמנים מתי אתם מתכוונים ליישם את ההחלטה שהתקבלה בוועדה הבין-משרדית.
מיכל יוספוב: ועדת מנכ"לים צריכה לאשר את זה.
אורית זוארץ: הבנתי.
אורית זוארץ: זה אומר שעכשיו אני צריכה לפנות למנכ"ל משרד המשפטים.
אורית זוארץ: כמובן, שיתוף הפעולה בין משרד הרווחה לבין מסגרות שמאפשרות טיפול באמהות – הבנתי שיש איזשהו קושי בהפניה של אמהות?
גלית גבע: יחידת האמהות במשרד הרווחה מממן אותן.
גלית גבע: זה שייך למשרד הרווחה.
אורית זוארץ: דבר אחרון: אני רוצה לחדד את הצורך ביצירת גוף או פורום שירכז את הטיפול באישה המכורה מהכניסה שלה ועד החזרה הבטוחה.
אורית זוארץ: אני מתכבדת לפתוח את הדיון בוועדת המשנה למאבק בסחר בנשים.
אורית זוארץ: היום עוסקים בכנסת בכל סוגיית ההטרדה המינית.
אורית זוארץ: הנושא של הטרדה מינית, תקיפה מינית ופגיעה מינית עולה לדיון בוועדות.
אורית זוארץ: לפני הדיון הזה התקיים דיון בוועדת חוץ וביטחון, יחד עם הוועדה לקידום מעמד האישה, על סוגיית התקיפה המינית בצה"ל והטיפול בה, ואני, במסגרת הוועדה, מצאתי לנכון לקיים דיון בסוגיית ההטרדה המינית והתקיפה המינית של נשים מהגרות עבודה, שמגיעות לעבוד בישראל כחוק, ופליטות שמגיעות הנה דרך הגבול עם מצרים.
אורית זוארץ: לצערנו הרב, אנחנו נחשפים ליותר ויותר מקרים של נשים שמגיעות ומתלוננות, אבל עדיין, מבדיקה שעשינו, המענה שניתן הוא מענה חסר ולכן חשוב לנו באמת לקיים כאן דיון מעמיק בסוגיה הזאת.
אורית זוארץ: לפני שנתחיל את הדיון, אני אאפשר לנציגים של מרכז המחקר והמידע, שריכזו נתונים וחומרים, להציג את המציאות.
אורית זוארץ: שוב, אני מדברת על שני צירים.
אורית זוארץ: ציר אחד זה עובדות זרות, מהגרות עבודה שמגיעות הנה, שיש כאן התייחסות אחרת, שצריכה להיעשות כלפיהם והגנה עליהם במקומות העבודה, והציר השני הוא ציר של פליטות ומסתננות שמגיעות דרך הגבול עם מצרים.
אורית זוארץ: בבקשה, מריה.
אורית זוארץ: גב' מריה רבינוביץ, מהמרכז למחקר ומידע של הכנסת, ריכזה את הנתונים בכל הסוגיה של ניצול למטרות מין בקרב מסתננים ומבקשי מקלט.
מריה רבינוביץ: אני אתחיל לדבר על קרבנות ניצול למטרות מין ועבדות.
מריה רבינוביץ: אני אדבר על אוכלוסייה של מסתננים ומבקשי מקלט.
מריה רבינוביץ: אני אתחיל מנתונים של משרד הפנים.
מריה רבינוביץ: בראשית חודש יוני 2010, בישראל שוהים כ-25,000 מסתננים ומבקשי מקלט שמתוכם כ-24,000 הם ממדינות אפריקאיות.
מריה רבינוביץ: מדובר בעיקר על סודן, אריתריאה ומדינת חוף השנהב.
מריה רבינוביץ: כ-3,000 מתוכם נשים, כ-1,200 ילדים וכ-200 הם קטינים ונערים שהגיעו לארץ ללא ליווי של הורים, ללא ליווי בכלל.
מריה רבינוביץ: גורמים שמטפלים במסתננים ומבקשי מקלט בישראל סבורים שחלק גדול מהנשים האלה וחלק גדול מהקטינות והנערות שהגיעו ללא ליווי עברו תקיפה מינית קשה, בדרכם לישראל, בעיקר מדובר על מקרי אונס רבים שנעשים על ידי בדווים ומבריחים במדבר במצרים.
מריה רבינוביץ: לעתים גם מדובר על מקרים שנשים ונערות מוחזקות תקופות ארוכות, חודשים ארוכים, במטרה לנצל מינית.
מריה רבינוביץ: הן נאנסות פעמים רבות.
מריה רבינוביץ: לעתים גם התנאי לשחרורן של אותן נשים ונערות זה תשלום כופר שכנופיות שמחזיקות אותן דורשות מהמשפחות שלהן, שנמצאות לעתים באפריקה, לעתים בישראל.
מריה רבינוביץ: היום אין לגורמים שמטפלים באוכלוסייה הזאת נתונים רשמיים על היקף התופעה.
מריה רבינוביץ: אנחנו יודעים על התופעה הזאת בעיקר מעדויות של אותן נשים שמוכנות לדבר, וזה גם חלק מהבעיה, כי הנשים האלה לא מוכנות לדבר והן לא מוכנות לספר על מה שקרה להן.
מריה רבינוביץ: זה מכל מיני סיבות, סיבות תרבותיות, הן מפחדות, הן מרגישות בושה, זה יכול לפגוע במעמד שלהן בקהילה שלהן, אם יגלו שהן עברו תקיפה מינית או אונס, לכן הן לא מדברות.
מריה רבינוביץ: בעצם אנחנו יודעים על המקרים האלה מידיעות של אותן עשרות נשים שהסכימו לדבר ודיברו.
מריה רבינוביץ: אנחנו יודעים על זה גם לפעמים מהבעלים של אותן נשים שסיפרו והם לא הצליחו להגן עליהן.
מריה רבינוביץ: אנחנו גם מקבלים עדויות מאנשי קהילה שהיו עם אותן נשים, ולפעמים גם ניתן לראות על אישה שעבר עליה משהו רע, גם מבחינה פיזית וגם מבחינה נפשית.
מריה רבינוביץ: ניצול למטרות מין נמשך גם לאחר מעבר הגבול וישנן עדויות על מקרים של ניצול למטרת מין בקרב הנשים והנערות גם בישראל.
מריה רבינוביץ: לעתים הן מוחזקות על ידי תושבי ישראל בדירות סגורות ויש על כך עדויות.
מריה רבינוביץ: מדובר גם על נשים וגם על נערות.
אורית זוארץ: אנחנו מדברים על המסתננות שמגיעות.
מריה רבינוביץ: מסתננות שמגיעות לארץ ויש גם מקרה שממש בגבול לוקחים אותן וכולאים אותן בדירות סגורות ומנצלים אותן.
מריה רבינוביץ: כמו כן יש גם מקרים של ניצול למטרות מין והטרדה מינית והתעללות מינית בקהילה עצמה, שהנשים האלה אחר כך הופכות לקרבן בקהילה שלהן.
מריה רבינוביץ: מבחינת הטיפול, הטיפול באוכלוסייה הזאת על ידי המדינה מתחיל ומסתיים במשמורת, שזה מתקן ב'סהרונים' שהן מגיעות לשם לאחר מעבר הגבול.
מריה רבינוביץ: מהגבול למשמורת מעבירים אותן אנשי יחידת פליטים ומסתננים של משרד הפנים, שהם בעצם הראשונים שעושים להן תשאול והם הראשונים שיכולים לראות איזה שהם סממנים ולגלות בעיות, אבל זה בדרך כלל לא קורה, כי הנשים לא מוכנות לדבר ואלה שעושים תשאול הם בעיקר גברים.
מריה רבינוביץ: גם בשאלון שאנחנו קיבלנו, אין שאלות על מצבן הבריאותי והנפשי של הנשים האלה.
מריה רבינוביץ: אם יש לאנשי הגבול איזה שהוא מידע על כך שאישה עברה תקיפה מינית, הם מעבירים את המידע ל'סהרונים'.
מריה רבינוביץ: ואם הם רואים שאישה במצב רפואי קשה והיא חייבת באופן דחוף לקבל טיפול רפואי, מעבירים אותה לאחד מבתי החולים הקרובים.
מריה רבינוביץ: ב'סהרונים' יש יחידה נפרדת, שמטפלת בנשים ובילדים.
מריה רבינוביץ: יש שם כ-200 מקומות.
מריה רבינוביץ: נכון להיום נמצאות שם 187 נשים.
מריה רבינוביץ: ביחידה הנפרדת אין טיפול ממוקד לנשים, ובמיוחד לנשים שעברו תקיפה מינית.
מריה רבינוביץ: שוב, הן לא מקבלות סיוע נפשי.
מריה רבינוביץ: מבחינת סיוע רפואי, ב'סהרונים' כולם עוברים, כל המסתננים ומבקשי מקלט, עוברים בדיקות רפואיות ולעתים גם מתגלים מקרים של נשים בהריון, כתוצאה מהאונס.
מריה רבינוביץ: ב'סהרונים' אין נוהל טיפול בנשים האלה, ולפי מה שהבנתי, לא מסבירים להן שהן כן יכולות לעבור הפלה.
מריה רבינוביץ: לא מסבירים להן איך התהליך עובד.
מריה רבינוביץ: ארגוני סיוע וולונטריים והומניטריים, שפוגשים את הנשים האלה, כן נותנים להם עזרה ותמיכה.
מריה רבינוביץ: כל העניין של ההריונות הוא עניין מאוד בעייתי, כי מעבר לזה שאישה צריכה לעבור ועדה לאישור ביצוע הפלה, שזה לוקח זמן וזמן הוא גורם קריטי במקרים כאלה, ולפעמים היא צריכה להמתין, קיימת גם סוגיית תשלום בגין ביצוע ההפלה.
מריה רבינוביץ: לנערות עד גיל 17 יש הסדר, כי יש נוהל במשרד הבריאות היום שאומר שמשרד הבריאות מסייע בכל מה שקשור לביצוע ההפלה לנערות עד גיל 17.
מריה רבינוביץ: כל מה שקשור לנערות ולנשים מעל גיל 17, אין להן מענה בעניין הזה, כי אין להן שום תמיכה כספית.
מריה רבינוביץ: לפי מה שאני הבנתי משיחה עם משרד הבריאות, יש היום הנחיות לתת סיוע כספי לנשים שעברו אונס שמבקשות לבצע הפלה, אבל למשרד הבריאות מוכרים מקרים בודדים, וגם במקרים האלה לא תמיד הם יכולים לסייע, כי אין להם תקציב.
מריה רבינוביץ: וזו בעצם אחת הבעיות הגדולות.
מריה רבינוביץ: בעיה נוספת זה השחרור מ'סהרונים'.
מריה רבינוביץ: כפי שאמרתי, אין נוהל טיפול בנשים שעברו תקיפה נשים, גם לעתים קרובות הם לא יודעים שהן עברו תקיפה מינית.
מריה רבינוביץ: גם נשים בהריון, אין נוהל שחרור של הנשים האלה מ'סהרונים'.
מריה רבינוביץ: כמו כולם, מכניסים אותם לאוטובוסים, משחררים אותם בתחנה המרכזית בבאר שבע ומשם כבר הם הולכים לחופשי.
מריה רבינוביץ: במצב כזה, זה אחד מגורמי הסיכון עבור אותן נשים שוב פעם להיות קרבן לניצול מיני, והן עלולות להיכנס למעגל זנות.
אורית זוארץ: הן הופכות להיות בעצם טרף קל לכל מי שפוגש אותן בדרך.
אורית זוארץ: יש נתונים שמתארים מה קרה לאותן נשים, מישהו עוקב אחרי זה, יש אחרי זה בקרה?
מריה רבינוביץ: מבחינת המדינה?
קריאה: מנהל הפנים מנהל רישום, כולל מיפוי, כולל---
עופר יוכלמן: להחתים על אשרה זה לא נקרא מעקב.
מריה רבינוביץ: יש לנשים האלה אשרת שהייה בארץ, שפעם בשלושה חודשים הן חייבות לגשת למשרד הפנים ולחדש אותה.
מריה רבינוביץ: האשרה הזאת לא נותנת להן שום זכויות, הן לא יכולות לעבוד באופן חוקי, אין להן ביטוח בריאות, אין להן זכאות לשירותי רווחה.
מריה רבינוביץ: ובכלל, אין להן כלום.
מריה רבינוביץ: הן רק יכולות להיות כאן.
אורית זוארץ: גם הנושא של התעסוקה לא מוסדר.
אורית זוארץ: זה מוסדר או לא מוסדר?
מריה רבינוביץ: לא, נושא התעסוקה מבחינת החוק לא מוסדר.
מריה רבינוביץ: מעלימים עין.
מריה רבינוביץ: הן עובדות, אבל לא באופן חוקי וללא זכויות.
מריה רבינוביץ: כשהנשים האלה מגיעות למשרד הפנים פעם בשלושה חודשים, לחדש את האשרה, לא שואלים אותן מה עבר עליהן ולא שואלים אותן מה קרה להן, ואם הן בעצמן לא מספרות, התשאול הזה לא נעשה, לכן לא יודעים מה קרה להן.
מריה רבינוביץ: אז כפי שאמרתי, אין להן זכויות, אין להן ביטוח בריאות, אין להן זכויות בשירותי הרווחה והן מטופלות היום על ידי ארגוני סיוע הומניטריים ועמותות, ושם לעתים יש בעיות תקציביות.