GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית זוארץ: דובר כאן על אתנן שניתן לקטינים בתמורה לשירותי מין, קטינים וקטינות, והפער היה במסגרות טיפוליות שנותנות מענה רק לתקיפות ולניצול מיני מסחרי של קטינים, והיעדר המסגרות האלה והצירוף של אותם קטינים למסגרות של מוסדות חסות הנוער ומוסדות אחרים של נוער בסיכון.
אורית זוארץ: מההתייחסות של הארגונים עלה, שבמקרים רבים אותם קטינים ממשיכים להיות מנוצלים באותן מסגרות, אם זה פנימיות או מסגרות אחרות.
אורית זוארץ: יש בנושא הזה איזשהו חידוש או חשיבה של המשרד?
אורית זוארץ: ואם לא, נשמח מאוד אם תיקחו זאת לתשומת לבכם.
עדה פליאל-טרוסמן: אנו מאוד ערים דווקא בתל-אביב, אנחנו חוברים היום לקבוצות שעלולות להגיע למצבים של ניצול לזנות, של להט"ב.
עדה פליאל-טרוסמן: המשרד עומד לתקצב יחד עם עיריית תל-אביב כשלושה עובדים סוציאליים שיטפלו באוכלוסייה הזאת.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו גם לומדים את הנושא של הטרנסג'נדרים, וחושבים לראות מה אפשר לעשות כדי להציל, כי אנחנו מטפלים – יש לנו כמה אנשים שמאופיינים בנושאים האלה, שמקבלים שירותים ב"סלעית".
אורית זוארץ: מה עם קטינים?
אורית זוארץ: כל המסגרות שציינתם נותנות מענה לבגירים; גם ב"אופק נשי" וגם ב"סלעית" המענה הוא לבגירים ובגירות.
עדה פליאל-טרוסמן: בתוכנית הבין-משרדית יש פרק לנושא של נערות וצעירות.
עדה פליאל-טרוסמן: כל התוכנית היא לנערות, צעירות ונשים.
עדה פליאל-טרוסמן: כל התוכנית מיועדת לצעירות ולנשים, כאשר לצעירות ההוספטל בתל-אביב מיועד גם – יש ששה מקומות; שלושה מקומות לצעירות ושלושה- -
אורית זוארץ: באותה מסגרת.
אורית זוארץ: זה עלה כנושא בעייתי, שהן לא מקבלות מענה בתוך מסגרת שהיא דיפרנציאלית וממוקדת בקטינות.
עדה פליאל-טרוסמן: הצעירות זה מגיל 18.
עדה פליאל-טרוסמן: לגבי קטינות, בתוך התוכנית הבין-משרדית הזאת יש לנו תוכנית מיוחדת עם על"מ ועם ביטוח לאומי.
עדה פליאל-טרוסמן: התוכנית נקראת "ערים וערות בלילה".
עדה פליאל-טרוסמן: בתל-אביב היתה תוכנית כזו, שנקראה "ערים בלילה".
עדה פליאל-טרוסמן: תקצבנו במיוחד תקציב נוסף לנערות - התחלנו ב-2008 עם זה.
אורית זוארץ: מה קורה עכשיו?
אורית זוארץ: כי ההצגה של משרד הרווחה בדיון שהתקיים היתה לוקה בחסר – לא היית בדיון, היתה כאן נציגה אחרת, והיו פערים בנתונים, ולא היתה לה יכולת לתאר את הפעולות שמתקיימות, אז מה נעשה עם זה?
עדה פליאל-טרוסמן: בתל-אביב הפעילות, שנקראת "ערים בלילה", כוללת נערות, ויש שם פעילות של איתור מאוד מיוחד, כולל איתור דרך האינטרנט והתכתבויות וקשרים בין-אישיים שנוצרים כדי להביא את הצעירות ואת הצעירים להמשך טיפול במסגרות.
אורית זוארץ: יש מקומות שהן יכולות להיות שם פיזית, אם הן יוצאות מהבית?
אורית זוארץ: כמו "סלעית", כמו "אופק נשי".
עדה פליאל-טרוסמן: זה בתוך "סלעית", כלומר זה מסגרת לטיפול בנפגעי ונפגעות זנות, שיש בה שלבים שונים.
עדה פליאל-טרוסמן: עד שמגיעים באמת לשים אותם במסגרת מסוימת, לוקח המון זמן – זה תהליך ממושך של עבודה.
עדה פליאל-טרוסמן: אנו עושים את זה לפי האבחונים ולפי תפירת החליפה האישית.
אורית זוארץ: אבל הן עדיין נמצאים בסביבה של בגירות; ב"אופק נשי" זה בגירות וקטינות.
עדה פליאל-טרוסמן: רק חדר החירום הלילי, ללילה אחד.
עדה פליאל-טרוסמן: כל השאר נעשה במסגרת של היחידה לטיפול בנערות, במסגרת של "ערות בלילה"- - -
אורית זוארץ: יש מקלט פיזי לקורבנות זנות ותקיפה מינית של קטינות?
עדה פליאל-טרוסמן: יש לנו מקלטים שלנו, של נערות, וזה בסדר שהן יהיו עם כל האוכלוסייה.
עדה פליאל-טרוסמן: לנערות אנחנו לא רוצים לעשות את ההפרדות האלה, כי הנערות עדיין- - -
אורית זוארץ: הטענה שעלתה בוועדה זה שאין התייחסות דיפרנציאלית לקורבנות תקיפה מינית וסחר או זנות של קטינות, והן משולבות יחד עם אחרות, והצרכים שלהן שונים.
עדה פליאל-טרוסמן: לכן אנו לא משלבים אותן עם הבגירות, וגם אנחנו לא יוצרים מסגרות ייחודיות לילדות שעוסקות בזנות, כי אנחנו רוצים להוציא אותן לפני זה, כדי שהן לא יקבלו את הזהות הזאת.
עדה פליאל-טרוסמן: לפני שהיא מקבלת את הזהות הזו, אנחנו מטפלים בה ומכניסים אותה למסגרות הנורמטיביות.
עדה פליאל-טרוסמן: זו המדיניות שלנו.
אורית זוארץ: אני אשמח אם בדיון עם השר תגיע נציגות המשרד שעוסקת בתחום הזה, כי בדיון הקודם שהתקיים כאן הוא היה חסר, והיה מתחת לכל ביקורת.
אורית זוארץ: חוסר הידע והפערים העצומים בין הנתונים בין הארגונים, ואנו יודעות שאתן עושות עבודה רבה, אבל ההצגה פה היתה מתחת לכל ביקורת.
אורית זוארץ: אני מזמינה אותך לקרוא בפרוטוקול אילו נתונים הוצגו, ונמקד את זה בצורה ייחודית יחד עם שר הרווחה וצוות משרדו בדיון נפרד.
עדה פליאל-טרוסמן: אני רק רוצה להשלים את התמונה – בתל-אביב היה "ערים בלילה" – לא שינינו.
עדה פליאל-טרוסמן: בחיפה יש "ערות בלילה".
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מתחילים את זה גם באילת.
עדה פליאל-טרוסמן: באילת אנחנו גם מתחילים את האיתור באמצעות על"מ.
עדה פליאל-טרוסמן: התוכנית הזו משולבת, מאחר שבתוכנית הבין-משרדית לא היה מספיק תקציב, יצרנו שני שליש-שליש עם המשרד, על"מ והביטוח הלאומי.
אורית זוארץ: הם נכנסו כבר לתוכנית שמידט, אילת?
עדה פליאל-טרוסמן: אני לא יודעת.
עדה פליאל-טרוסמן: נראה לי שכן.
אורית זוארץ: אני שמעתי בפעם האחרונה את שר הרווחה, את בוז'י, בוועדה לקידום מעמד האשה.
אורית זוארץ: הוא אמר: לא, אבל בכוונתנו.
אורית זוארץ: עברו כמה חודשים מאז.
עדה פליאל-טרוסמן: יכול להיות שכן – אני לא מוסמכת לענות על זה.
אורית זוארץ: טוב.
אורית זוארץ: נמשיך לעקוב.
אורית זוארץ: אנחנו נעבור לגברת מרים שכטר, הממונה על שוויון בין המינים במשרד החינוך.
אורית זוארץ: נשמח לשמוע על הפעולות שמתקיימות בשיתוף הרשות לקידום מעמד האשה.
אורית זוארץ: אבקש לציין, אם משרד ממשלתי כלשהו מוציא מידעון או חומרי הסברה – הוועדה תשמח לקבל.
אורית זוארץ: אנו מכינים ניירות עמדה ומשתמשים בחומרים האלה, וחשוב שתעבירו אלינו.
מרים שכטר: העבודה בנושא של סחר בנשים וזנות, וגם כאן משרד החינוך, כמו גם הרשות לקידום מעמד האשה, אנחנו רואים זאת כמקשה אחת, ולא עושים את ההפרדות.
מרים שכטר: חברת הכנסת לשעבר גלאון ביקשה משרת החינוך וממנהלת הרשות דאז שמשרד החינוך ייכנס לנושא.
מרים שכטר: אני ציינתי זאת לא אחת בוועדות כאן, שמבחינת משרד החינוך, זה היה מהפכה מאוד גדולה, כי זה היה נושא שלא היה במיינסטרים של פעילות המשרד.
מרים שכטר: בנושא של סחר בנשים וזנות, למשל, לא עשו כנס.
מרים שכטר: מאז אנו, בשנתיים הראשונות ערכנו בין שניים לשלושה כנסים בנושא.
מרים שכטר: השנה כבר ערכנו כנס אחד, עומד להיערך כנס נוסף, אבל מכונות הבירוקרטיה הן איטיות, אז אנחנו עכשיו בעצירת משאבים, וכשאין משאבים, אי-אפשר לעשות כלום.
אורית זוארץ: שתפי אותנו על הכנס - מי היו קהל היעד?
אורית זוארץ: מי המשתתפים?
אורית זוארץ: מה היו התכנים?
מרים שכטר: הנושא הוא נושא אחד: כבוד האדם - אשה ואיש, כי מערכת החינוך יוצאת ממקומות ערכיים, והפעילות נראית לנו נכונה מבחינה חינוכית, לראות את זה כערך של כבוד האדם.
מרים שכטר: מניעת זנות וסחר בנשים, הבסיס הוא כבוד האדם, אבל כשמדברים על כבוד האדם, ודיברו הרבה במשרד החינוך על כבוד האדם - מעולם לא דיברו על סחר בנשים וזנות, כאישיו לשל כבוד האדם.
מרים שכטר: כאן שמו את הפוקוס על כבוד האדם – אשה ואיש, ומתחת היתה שורה: העלאת מודעות בנושא של מניעת סחר בנשים בפרט ובני אדם בכלל.
מרים שכטר: היו בכנס פאנל, סרט, הצגה שהיתה בזמנו של סמינר הקיבוצים, הרצאות – מגוון.
מרים שכטר: אלה היו הכנסים שעוררו את המודעות.
מרים שכטר: קהל היעד היו מורים, מורות, מנהלים, מפקחים - אנשי חינוך מבוגרים.
אורית זוארץ: בחינוך הממלכתי?
מרים שכטר: בממלכתי בעיקר.
מרים שכטר: היה לנו בקריית גת או אשדוד, שהבאנו את זה גם לממלכתי-דתי.
מרים שכטר: קיבלתי המון ריקושטים, וזה לא עבר פשוט.
אורית זוארץ: אנחנו מנסות לקדם פה מהפכה בנושא הזה.
מרים שכטר: אני יכולה להרשות לעצמי לומר, שאני עושה מהפכה במשרד החינוך.
ורד סויד: בהרבה תחומים.
אורית זוארץ: ומה עם מוסדות החינוך בחברה הערבית?
מרים שכטר: אגיע גם לשם.
מרים שכטר: גם עשינו באחת השנים ימי עיון לתלמידים, וכאן החלטנו להפסיק את זה, כי זה עורר – לא היתה מספיק שליטה על הדברים, ובקבוצות קטנות חשבנו שזה יהיה נכון יותר.
מרים שכטר: באמצעות אחת מהתוכניות שאנחנו מפעילים במערכת החינוך, שזה מגזר וכבוד האדם, או שוויון בין המינים, כבוד האדם, ותוכנית נוספת – מגדר, משפט וכבוד האדם, הכנסנו מודולות של מניעת סחר בנשים, כלומר יש יחידות לימוד של תוכנית, של פעילויות, עם הקבוצות, שיש דיון על נושאים שונים של כבוד האדם ומגדר, כלומר כל סוגיית כבוד האדם בהיבט מגדרי, אחת או שתיים מהמודולות הן סחר בנשים.
אורית זוארץ: כמה תלמידים השתתפו בתוכנית?
מרים שכטר: בכל שנה כ-2,000 תלמידים.
מרים שכטר: אנחנו עוסקים בזה בכיתות בין ט' ל-י', ומגדר, משפט וכבוד האדם, זה בכיתות י"א וי"ב.
מרים שכטר: אנחנו משתדלים גם להשתמש בהרצאות חיצוניות, אבל זה עדיין לוקה בחסר.
מרים שכטר: יש לי קשר הדוק עם עידית שמש.
מרים שכטר: לדעתי, היא לא מספיק מופיעה בפני קהלים של תלמידים, אבל זאת מורכבות, שלא ארחיב בה כעת.
מרים שכטר: בנוסף, אני רואה בכל תוכניות ההעצמה שאנחנו עושים – יש לנו תוכנית העצמה עם שדולת הנשים בישראל, שזו התוכנית הראשונה ששוויון בין המינים התחילו להפעיל, יחד עם שדולת הנחים.
מרים שכטר: בתוך כל תוכניות ההעצמה האלה סוגיית הסחר בנשים וזנות היא סוגייה שמופיעה כדוגמה, אם אנחנו מדברים על פרסום, על יחסים בינו ובינה, בכל נושא שעוסקים במקום של העצמה, אנחנו עוסקים גם בנושא של סחר בנשים, אבל זה לא החלק המרכזי אלא דוגמה, כי אנחנו עוסקים בחינוך, וזה צריך להיות מלווה עם החינוך הערכי ועם התפישה המגדרית, שכל עוד יש סחר בנשים או זנות בישראל, שום אשה לא יכולה באמת להרגיש שהיא אשה שהשיגה והגיעה לשיא הפוטנציאל שלה, גם אם היא עורכת דין, גם אם היא מדענית, גם אם היא זוכת פרס נובל; כל עוד הזנות והסחר קיימים, יש איום על מקומה – גלוי יותר, סמוי, אך הוא קיים.
מרים שכטר: התפישה הזו היא שמוליכה, מבחינתי, בתוך מערכת החינוך.
אורית זוארץ: התוכנית מיועדת לנערים ולנערות?
מרים שכטר: כל התוכניות שלנו הן לנערות ונערים.
מרים שכטר: לא יהיה שינוי במעמד האשה ובשוויון בין המינים אם זה יהיה רק לנערות.
מרים שכטר: עם הנערים זה תמיד קשה יותר, ולא פשוט אתם, אבל עם קשיים אנחנו אוהבים להתמודד - אנו קוראים לזה אתגרים.
מרים שכטר: יש לנו תוכנית שנקראת "משפיעה", למשל, שמדובר על מגדר בשיטת הדיון, על פוליטיקה ועשייה ציבורית, כיוון שזה בשיטת הדיון, אנחנו בוחרים את הנושאים.
מרים שכטר: אחד מהנושאים הבולטים שיש שיח סביבם בתוכניות האלה זו תוכנית שפיתחנו יחד עם עמותת כן, והיא פועלת כיום גם בתוכנית עצמאית, אבל גם זה חלק מהתוכניות שבתי הספר בוחרים במסגרת שיעורי אזרחות; הנושא של סחר בנשים וזנות הוא אחד הנושאים שעולים כל הזמן.
אורית זוארץ: אתם עושים הערכה ומדידה של ההתייחסות והעמדות של הצעירים לכל הנושא של זנות וסחר בנשים?
אורית זוארץ: כי בשינוי חברתי מדובר גם במדידה והערכה, הפקת לקחים ותכנון תוכניות שתואמות לצרכים שעולים.
מרים שכטר: אנחנו עושים הרבה קבוצות מיקוד; אנחנו פחות עושים את הסקרים.
מרים שכטר: יש קבוצות מיקוד מכל הארץ.
אורית זוארץ: אני חושבת שבתהליכי מדידה והערכה אפשר למקד בנושאים המרכזיים.
אורית זוארץ: כשאנחנו מדברות על שינוי עמדות, וזה אחת הפעולות המרכזיות שמכון "תודעה" מקדם – עבודה עם תקשורת ועם המטה למאבק בסחר בנשים ועם ארגונים נוספים, שינוי בעמדות, ואם אנחנו ממשיכות לפעול באותם דפוסים ולא עושות תהליך של הערכה ומדידה, האם זה אפקטיבי בכלל?
אורית זוארץ: האם אנחנו משקיעות כל כך הרבה משאבים במקום שבו העמדות והתפישות נשארות אותן תפישות, ולא מתחולל שינוי?
אורית זוארץ: בסך הכול המטרה, לפחות במחלקה שאת ממונה עליה, זה שינוי חברתי.
מרים שכטר: את צודקת, אבל משום שזו רק תחילת הדרך של שלוש שנים, ואנחנו כל הזמן בודקים את עצמנו עם משובים של הכיתות שאנחנו עובדים אתם – של המורים, הכיתות, ולומדים מהם, אין לנו הערכה שאני יכולה להציג, אבל יש לי כל הזמן משוב, ואני רוצה לתת לזה שלוש שנות עשייה, כי אחד הדברים שמערכת החינוך סובלת ממנה, זה שאין התמדה בלמידה מהעשייה הקבועה.
מרים שכטר: אני חושבת שלהכניס נושא כזה למערכת החינוך, להעלות אותו לסדר היום החינוכי, להפוך אותו ללגיטימי במערכת החינוך, לזה לוקח יותר משנה או שנתיים או שלוש, ואז אני מקבלת את דעתך.
מרים שכטר: שילוב במקצועות לימוד: כיום אחת הפעולות המאוד ממוקדות שאני מקיימת זה להטמיע את הנושא המגדרי בתכני הלימוד כמו ספרות, היסטוריה, תנ"ך, אזרחות, מדעי החברה, ואפילו אני הופתעתי עד כמה זה חדשני, למשל בספרות, כשמלמדים סופרות נשים וספרות הנשים, והפן המגדרי לא היה בכלל מוכר למורים ולמורות בספרות, ודווקא בזכות שיתוף הפעולה עם המפמ"ר לספרות כיום זה קורם עור וגידים, כולל חוברת שמראה יחידות לימוד לבגרות, כלומר איני משנה את תוכנית הלימודים, אלא רק נותנת להם את הפן המגדרי.
מרים שכטר: בכל כל מקצועות הלימוד הללו שאמרתי, אנחנו כל הזמן מכניסים את הסוגייה של סחר בנשים, הן במדעי החברה, הן באזרחות.
מרים שכטר: למשל, בהיסטוריה – זה עוד לא יצא, אבל כל הנושא של סחר בנשים בעבר, בארגנטינה, שיש היום ממש תיעודים של הדברים, איך להכניס את זה למערכת הלימודים השוטפת של מערכת החינוך, כלומר שיהיה לגיטימי לדבר על זה, כי כולם ידעו על זה ויש התיעוד של הנושא, אבל לא עסקו בזה עד היום.
מרים שכטר: לגבי החוברת, השתמשנו בה כטיוטה – עוד לא הוצאנו אותה, כדי לקבל הערות, ולראות שזה עובד.
מרים שכטר: ברשותך, תוך חודשיים.
אורית זוארץ: נרשום לעצמנו, שתוך חודשיים נקבל את החוברת.
אורית זוארץ: פניתי אשית לשר החינוך, ולאחר שיחה עם עו"ד רחל גרשוני, בבדיקה, האם יש מקום לצרף את מנכ"ל משרדו לוועדת המנכ"לים כחבר, כמובן, לגופו של עניין או לגופו של דיון או לגופו של צוות, והשר הסכים – זה היה בשיחה בלתי-פורמלית פה בכנסת, ואנחנו נוציא בוועדה פנייה מסודרת לשר ולמנכ"ל משרדו, וכמובן, לשר המשפטים, שיזמן אותו להיות חלק מהדיונים, כי כשאנחנו מדברות על שינוי חברתי, חשוב לנו שכל הגורמים הנוגעים בדבר יהיו שותפים.
אורית זוארץ: נעבור למשרד הרווחה.
אורית זוארץ: בבקשה תתמקדו בפעולות שאתם מקדמים עם הרשות, ואת העיקר נשאיר לדיון עם השר.
עדה פליאל-טרוסמן: הפעולות שאנחנו מקדמים עם הרשות זה שתי התוכניות לנפגעות תקיפה מינית ולמיגור הזנות.
עדה פליאל-טרוסמן: התייחסות לנשים במעגל הזנות, ניסיון לשקם נשים במעגל הזנות, מה שבהתחלה היססנו – התקדמנו וראינו שאנחנו כן מצליחים – אנחנו מגיעים למיגור הזנות.
אורית זוארץ: יש נושאים חדשים שאתם מתכוונים לקדם במסגרת התוכניות ב-2001, משאבים שהקציתם לפעולות מיוחדות חדשות?
עדה פליאל-טרוסמן: מאוד היינו רוצים; יש לנו בעיה תקציבית.
עדה פליאל-טרוסמן: הרשויות לא יכולות.
עדה פליאל-טרוסמן: יש שתי רשויות גדולות שלא מסוגלות לעמוד בזה בשלב זה.
ורד סויד: כיום הרשויות לא ממנות את זה.
עדה פליאל-טרוסמן: ברגע שנוכל לעשות את זה, נוכל להקים את חלופת האשפוז, למשל, שהיתה בתוכנית ושתוקצבה לתוכנית, ושהורדה מהתקציב - ולהרחיב כמה שאפשר; בכל מקום שנשאר לנו קצת, אנחנו מכניסים עוד פרויקט, עוד פעולה לטובת העניין.
עדה פליאל-טרוסמן: המקלט לנפגעות סחר הוא הראשון שהוקם על-ידי מדינה באיזושהי מדינה, כלומר משרד הרווחה לקח על עצמו אחרי ועדה בין-משרדית שהיתה; היה צוות בין-משרדי בראשות אבי דוידוביץ מהמשטרה, וישבתי בצוות הזה, ועם רחל גרשוני.
עדה פליאל-טרוסמן: זה צוות שמונה על-ידי אליקים רובינשטיין, כשהיה היועץ המשפטי לממשלה.
עדה פליאל-טרוסמן: ישבנו במשך שנה וקצת, והוצאנו דוח עם המלצות, ובהן היה להקים מקלט לנפגעות סחר, לזנות – אז היה מדובר רק על זנות; נושא העבדות לא היה כל כך על הפרק.
עדה פליאל-טרוסמן: היו אז 3,000 נשים נסחרות בשנה, ונעשו פעולות במישורים שונים, של הפרקליטות, של משרד המשפטים, של המשרד שלנו, של המשרד לביטחון פנים, והקמת המקלט לנפגעות סחר.
עדה פליאל-טרוסמן: משרד הרווחה לקח על עצמו להקים את המקלט לנפגעות סחר, אבל זו פעולה מאוד יפה, ואני די גאה שהשתתפתי בה – יש לנו צוות בין-משרדי, בהתחלה נפגשנו הרבה.
עדה פליאל-טרוסמן: היום- - -
אורית זוארץ: בתוך משרד הרווחה?
עדה פליאל-טרוסמן: יש צוות בין-משרדי, ששותפים בו כמעט- - -
אורית זוארץ: זה דבר מאוד נדיר במשרדי ממשלה, שעושים ישיבות צוות בכלל.
אורית זוארץ: שמעתי את זה לא פעם בוועדה, שבאותו משרד יש שני עובדים מרכזיים שאמונים על טיפול בנושא מסוים, שלא דיברו.
עדה פליאל-טרוסמן: במשרד שלנו קודם הקמנו את המקלט לנפגעות סחר, את "מעגן" לזנות, וכשעלה הנושא של העבדות, הנושא הזה קיבל את זה על עצמו בתוך המשרד שירות אחר, שירות של פרט ומשפחה, ויצאנו במכרז משותף, לזנות ולעבדות.
עדה פליאל-טרוסמן: משרד הרווחה יכול לשמש כדוגמה לשיתופי פעולה בין השירותים ובין משרדים אחרים.
עדה פליאל-טרוסמן: "מעגן" הוקם על בסיס משותף של כל המשרדים.
עדה פליאל-טרוסמן: פיזית פועלים במקלט: האבטחה והביטחון - על-ידי המשרד לביטחון פנים, ההפניות – על-ידי היחידה של החקירות של המשטרה, כלומר הפעילות היא באמצעות עמותת "קשת", שזכתה במכרז של משרד הרווחה.
עדה פליאל-טרוסמן: הטיפולים הרפואיים מתוקצבים על-ידי משרד הבריאות- - -
אורית זוארץ: מה החלק של הרשות לקידום מעמד האשה בפרויקט הזה?
עדה פליאל-טרוסמן: אין.
ורד סויד: בתוכנית הבין-משרדית אנחנו אחראיים על הסברה ותקצוב הפעילות שלכם.
אורית זוארץ: אני שואלת קונקרטית, עד כמה יש תקציבים ברשות לקידום מעמד האשה, שמיועדים- - -
עדה פליאל-טרוסמן: תשאלי את ורד.
עדה פליאל-טרוסמן: הרשות למעמד האשה עשתה את הפרסומים, את ההסברה.
אורית זוארץ: איפה שיתופי הפעולה שלכם?
אורית זוארץ: כי בסופו של דבר שינוי מדיניות יכול להיקבע רק על-ידי תקצוב פעולות, כי אם לא מתקצבים את הפעולות- - -
עדה פליאל-טרוסמן: אבל יש משהו, שצריך לעשות שינוי אידיאולוגי, והשינוי האידיאולוגי, אם אני מדברת על הסחר בנשים, לצורכי זנות, הוא התחיל בצוות הבין-משרדי לפני שהפעילויות החלו.
עדה פליאל-טרוסמן: מיכל גם היתה בצוות.
עדה פליאל-טרוסמן: עד אז התייחסו לנשים הנסחרות כאל מי שעברו על החוק.
עדה פליאל-טרוסמן: הן היו לא חוקיות במדינת ישראל.
עדה פליאל-טרוסמן: ההתייחסות אליהן הפכה כאל קורבנות ולא כאל מואשמות.
אורית זוארץ: נקודת המוצא היא שיתופי הפעולה עם הרשות לקידום מעמד האשה; את הדיון בנושא משרד הרווחה נעשה בנפרד.
עדה פליאל-טרוסמן: מבחינת שיתופי הפעולה, יש לנו.
אורית זוארץ: על כמה עומד תקציב ההסברה?
ורד סויד: הם לא קיבלו תקציב הסברה; תקציב לפעילות.
הימת יונס: ב-2010 הם קיבלו 12 מיליון ו-800 אלף ₪ לשתי התוכניות.
אורית זוארץ: יפה שניצלו את התקציב; אנחנו רוצות הגדלה.
אורית זוארץ: אחת הטענות המרכזיות שעולה לפעמים בוועדות, שמשרדי ממשלה ורשויות לא מנצלות את התקציב.
אורית זוארץ: זה שיש פעילות – מצוין.
אורית זוארץ: צריך גם להגדיל אותו.
אורית זוארץ: אנחנו מבקרות את הקיצוץ הזה שהיה, העלינו את זה בפני השר בדיוני הוועדה, ואנחנו נזמן את השר החדש, כדי אולי לבחון אפשרות של הגדלת התקציב, כי במשך השנה כל פעם דיונים מחודשים בוועדת כספים על העברת תקציב מסעיף לסעיף.
אורית זוארץ: נשקיע מאמצים שהכספים יועברו לסעיפים האלה.
דב חנין: קודם כל, ברכה לך, גברתי יושבת-הראש, לוורד על קיומו של הדיון החשוב הזה.
דב חנין: אני חושב שהדיון הזה הוא חלק ממגמה שיושבת-ראש הוועדה מקדמת, ואני חושב שזה שינוי מאוד חשוב ועמוק, של הבנה רחבה יותר של הבעייתיות שבה אנחנו עוסקים כשמדובר בסחר בנשים.
דב חנין: אם בעבר, כשהנושא הזה התחיל, ובאמת נעשתה עבודה חלוצית ומאוד חשובה בכנסות הקודמות, התפישה היתה ממוקדת בסחר בין-לאומי לנשים, כיום אנחנו מבינים את הבעייתיות באופן הרבה יותר רחב ועמוק; אנחנו מבינים שנשים בזנות הן נשים נסחרות.
דב חנין: הזנות הוא ענף כלכלי, ואם אנחנו רוצים להתמודד אתו, אנחנו צריכים להתמודד אתו בכלים כלכליים, ויש הצעת חוק של חברת הכנסת זוארץ, הצעת חוק שלי שמקודמת, ואני מקווה שתוכל לעשות צעד מסוים בכיוון הנכון בהקשר זה.
דב חנין: לכן הדיון הזה, לטעמי, הוא מאוד חשוב.
דב חנין: אני רוצה להביע הערכה לעבודה הרבה שנעשית.
דב חנין: אני שומע על המורכבויות שאתם נתקלים בהם.
דב חנין: באתי לכאן קודם כל כדי לחזק את ידיכם – אתם עושים מלאכת קודש חשובה מאין כמותה בתוך זירה חברתית שלא תמיד מבינה כמה זה חשוב וחיוני, וגם לא תמיד מבינה כמה זה דחוף.
דב חנין: התנצלות – נכנסתי באמצע, ועוד כמה דקות אצא.
דב חנין: זו ודאי התנהלות מאוד לא מנומסת, ואני ממש מתנצל עליה, אלא שיש לי במקביל דברים אחרים, והיה לי חשוב להיות כאן ולומר לכם את הדברים האלה.
דב חנין: כל הכבוד על הדברים שאתם עושים.
דב חנין: אותנו מעניין לדעת גם מהם הקשיים והמגבלות, ומהם הדברים שבהם אתם צריכים יותר מאתנו, בכנסת.
דב חנין: עברתי על הסקירה, שהיא בעיקר סקירה של הדברים שנעשים, והיא מאוד מרשימה, אבל לנו חשוב לדעת איפה הבעיות, איפה החסמים, איפה אתם לא מצליחים להתקדם, כי אולי אנחנו מהכנסת נוכל לנסות מהזווית שלנו לסייע לכם במלאכה החשובה הזו.
אורית זוארץ: תודה רבה, חבר הכנסת דב חנין, שהוא באמת שותף למאבק שלנו פה גם בכנסת וגם מחוץ לכנסת, בעיקר על הגנה על זכויות אדם.
אורית זוארץ: אני חושבת שכל הנושאים האלה נכנסים תחת אותה מטריה, זכויות אדם, בין אם הם אזרחי מדינת ישראל, תושבי מדינת ישראל או פליטים וקורבנות אחרים שמגיעים הנה.
אורית זוארץ: הגברת יעל גור, בבקשה.
אורית זוארץ: חשוב לי שנמקד את הדיון בשיתופי הפעולה עם הרשות ובצרכים שעולים ובנושאים שבהם אנחנו יכולים לסייע בקידומם.
יעל גור: קודם כל, הייתי שמחה אם לא היה כתוב "יצאניות" אלא "נשים בזנות".
יעל גור: מרפאת לווינסקי שייכת למשרד הבריאות, קיימת מ-2002.
יעל גור: מראשית הדרך, עוד לפני שהרשות נתנה את הכסף, מראשית הדרך של המרפאה, זו מרפאה למחלות מין, אנו יוצאות לרחוב – בהתחלה עם רכבים פרטיים, אחר כך עם רכבים של לשכת הבריאות, תל-אביב, ומ-2008 נרכשה בכספי המענק הזה, היה מענק חד-פעמי לרכוש ניידת אמיתית, והיא יוצאת לרחוב.
יעל גור: יש לה שלושה תחומי פעילות: הראשון הוא המרפאה על גלגלים, מרפאה למחלות מין.
יעל גור: היא יוצאת לא רק לרחוב; כיום בעיקר זירות העבודה של המרפאה הניידת היא דירות דיסקרטיות, בתי בושת, מכוני ליווי מוסתרים, שלבד מהמשטרה שמגיעה לשם בפשיטות, אנשים שיושבים סביב השולחן הזה לא מגיעים למקומות האלה ולא פוגשים את הנשים האלה, ובמובן הזה אנחנו חולייה של כל התוכנית הבין-משרדית, כי בסופו של דבר אנחנו גם מפנים את הנשים האלה – הן לא עוברות במקלט; הן מגיעות להוסטל או למרכז היום, אבל בדרך כלל זה עובר דרך מוקד נוסף של הפעילות שלנו, שהוא טיפול פסיכו תרפיסטי, פסיכו סוציאלי פרטני, לעתים מעל שנה ושנה וחצי, כדי לבסס את האמון ולהעלות את המוטיבציה לעלות על דרך ללא זנות, וזה לוקח תקופה ארוכה.
יעל גור: הרבה פעמים הקשר מתנתק באמצע, ועובר לפגישות בבתי קפה או באמצעות שיחות טלפון.
יעל גור: בסופו של דבר אשה מחליטה שהיא רוצה לעזוב את הזנות, ואז אנחנו, לשמחתי, יכולות ללוות אותה, היום בתל-אביב בהוסטל "סלעית" ולמרכז היום.
יעל גור: המוקד השלישי של הפעילות הוא קבוצות תמיכה, גם לנשים שהן אחרי הזנות וגם לנשים שהן בתוך הזנות.
יעל גור: פה השותפויות שלנו הן בעיקר עם הרשות למלחמה בסמים, עם דירה שממוקמת ברחוב גולומב, תחת הכותרת "צעד ראשון", שם אנו עושים את הפעילות הזו פעם בשבוע, ויש שם גם קבוצות תמיכה אחר הצהריים לנשים שנטשו את הזנות, חלקן סיימו את ההוסטל או נמצאות בקשר עם מרכז היום, ומגיעות אלינו; חלקן נשים שבכלל לא עוברות דרך ההוסטל.
יעל גור: פה אני רוצה להצביע על לקונה – בכל התוכנית הבין-משרדית זה המענה לנשים בזנות שהן אמהות.
יעל גור: נשים בזנות שהן אמהות לא יכולות לגור בהוסטל, אין אפשרות למקם אותן בכפר "אילנות" לנפגעות סמים, כי רובן לא משתמשות בסמים.
יעל גור: קיימנו בשנה שעברה יום עיון בנושא זנות ואמהות בשיתוף משרד הרווחה, גם אוניברסיטת תל-אביב, ואנחנו עכשיו בדרך לעשות יום עיון נוסף בנושא זנות ואמהות בשיתוף מרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.
יעל גור: אנחנו עושות מחקר פעולה משתף עם אמהות בזנות.
יעל גור: אנו מעלות מהן את הצרכים, הולכות לכתוב על זה נייר עמדה.
יעל גור: חשוב שהרשות לקידום מעמד האשה תיתן את הדעת על היעדר מענים לנשים בזנות שהן אמהות.
יעל גור: אצלנו במרפאה מטופלות, באות עם התינוקות לשיחות פרטניות שבוע-שבוע נשים בזנות שהן אמהות, ואין על כך מענה; מעבר לזה שהן הנשים שמסתבכות הכי הרבה עם המשטרה, כי ההכרח להביא כסף הוא גדול, אז הן מפרות צווי הרחקה לבית הבושת שפשטה עליו המשטרה, ואמרו לאשה: תתרחקי, היא מפרה את הצו, כי היא מוכרחה לפרנס את הילדים, ואז גם כשהיא עוזבת את הזנות, היא לא יכולה להוציא תעודת יושר.
יעל גור: זו מסכת ארוכה שהעליתי אותה בפניך, בפניכם, בפני עודד מזרחי ורחל גרשוני, הולכת להיות ישיבה בנושא, אבל לעניין הרשות, זה משהו שהרשות יכולה לטפל.
יעל גור: מעבר לכך, אני מזמינה אותך, ורד סויד, לבקר את מרפאת לווינסקי, את הפעילות של המרפאה הניידת.
יעל גור: יש מרפאה ניידת גם בחיפה – את מוזמנת לבוא ולראות.
ורד סויד: הייתי בחיפה, אבל לתל-אביב שלחתי עובדת.
יעל גור: אנחנו מאוד רוצות שתבואי.
יעל גור: מעבר לזה, אני חושבת שיש משהו שאולי הוא על כתוב מבטא חוסר, ואנו רוצים להביע אותו לא רק על הכתוב – אתם הפקתם מידעון: לאף אחד אין זכות לפגוע בך.
יעל גור: שנה אחר שנה אני כותבת לרשות במשרד הרווחה שאנו לא מופיעים במידעון הזה כשירות שמציע טיפול לנשים בזנות, וחבל.
ורד סויד: אני אבדוק את זה, כי זו פנייה שלא הגיעה אליי, והשנה עשינו עדכון של המידעון.
יעל גור: פניתי למרי, למרית.
ורד סויד: מרי לא העבירה את זה לידיעתי, גם לא מרית, וחבל, כי השנה עשינו תיקון, אבל נוסיף.
ורד סויד: משרד הבריאות העביר לי את הבקשה לפנייה, וזה ידון בדיון אתם לתוכנית – הם ביקשו עובדת סוציאלית נוספת ב-50 אלף ₪ ותקצוב של 10,000 ₪ להדרכות עובדים בנושא התוכנית של טיפול סוציאלי נשים אמהות הנמצאות בזנות, ואמור להיות לנו בשבועות הקרובים דיון בנושא.
ורד סויד: זה רשום לנו כמטרה ראשונה בתוכנית.
אורית זוארץ: נמשיך לעקוב אחרי זה בוועדה.
יעל גור: דבר אחרון שאנחנו עושות לא מכספי הרשות אלא מכספים שאנחנו מגייסים מחברות תרופות ומכספי מרפאת לווינסקי, וזה פעילות מניעה בקרב נערות, מעבר למניעה שאנו עושים בבתי ספר, שזה מפגשים של שעה וחצי, שב-2010 כבר עבר באזור גוש דן, למעלה מ-16 אלף תלמידים עברו את הפעילות הזו, אני מדברת על פעילות מניעה של סדנאות, שמיועדות לנערות במצוקה, נערות שנשרו ממערכת החינוך הרבה פעמים, בית אריאל, בית רות, גם לנערים - והסדנאות האלה- - -
אורית זוארץ: אתם עובדים בשיתוף פעולה עם על"מ?
יעל גור: כן, בחסות הנוער, עם ענת נגרי.
יעל גור: אנחנו קוראים לזה בשם נורא נורמטיבי – "מיניות בריאה", אך מדברים שם גם על זנות ועל זיהוי מלכודות.
אורית זוארץ: מה היקף הפעילות של הנושא הזה?
יעל גור: הנושא הזה – למעלה מ-3,000 בני נוער, רק ב-2010.
אורית זוארץ: רק באזור המרכז?
יעל גור: הגענו גם לירוחם.
יעל גור: אנחנו עובדים הרבה עם תוכנית המנטורים שמפעילה אוניברסיטת תל-אביב.
עדה פליאל-טרוסמן: יחד עם השירות שלנו.
אורית זוארץ: משרד החינוך שותף בפרויקט הזה?
יעל גור: לא.
אורית זוארץ: אני חושבת שיש מקום ליצור ולקדם שיתופי פעולה גם עם משרד החינוך.
יעל גור: נפגשנו, מרים ואני.
ורד סויד: אנחנו רוצים להציג בהזדמנות הזאת את מי שיחליף את ציפי בפרויקט, את המפקח, העובד הסוציאלי סאיד תלי, בתחום הזה.
עדה פליאל-טרוסמן: ואם בהצגות עסקינן, אציג את יעל בוקאי, שהיא במקום שוש קרק, תפקח על "מעגן".
אורית זוארץ: נפגשנו השבוע בסיור שקיימתי ב"מעגן", ונמשיך לעבוד בשיתוף פעולה – אתם חלק אינטגרלי מצות הוועדה.
אורית זוארץ: אתם מוזמנים להגיע הנה, ונשמח להצגה.
אורית זוארץ: השר ייכנס לתפקידו, ונזמן אותו הנה.
אורית זוארץ: אני מקווה שבתהליך האוריינטציה שלו, ייכנס גם הנושא הזה, והוא יוכל להגיע לוועדה, ולהציג את פעולות המשרד.
אורית זוארץ: גברת עידית שמש-הראל ממכון "תודעה", בבקשה.
עדה פליאל-טרוסמן: ציינו שרוב המכתבים שלנו מבוססים על פניות של מכון "תודעה".
עדה פליאל-טרוסמן: לא סתם הם זכו בפרס.
עידית הראל-שמש: הנושא של קמפיין תקשורתי - ראיתי השבוע את טל פרידמן מספר על זה, תוך כדי שיוצא לו דשא מהראש, שאם לא נאיץ את הרכב יותר מדי, לא נזהם את האוויר.
עידית הראל-שמש: מתבקש שנתחיל לעשות קמפיין תקשורתי ציבורי רחב בנושא הזנות עם מסרים ברורים, שאין בחירה בזנות, ואם אתה קונה אותה, אז אתה מנצל אותה, ולא ללכת סחור-סחור, אלא לדבר ישירות.
עידית הראל-שמש: זה מתבקש – מעבר לימי העיון, להתחיל עם ג'ינגלים ברדיו.