GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי וילנאי: הם נסגרו באותו רגע.
אלון מגן: לא באותו רגע, ב-30 יום אחרי הם נסגרו?
אורלי וילנאי: הם פעלו שבוע אחר כך לפחות.
אורלי וילנאי: אנחנו היינו שם.
אלון מגן: לא, אני גם הייתי שם והם לא פעלו.
אלון מגן: אני לא יודע, אולי את הלכת למקומות אחרים.
אלון מגן: שלושת המקומות האלה שנכחת בהם, לא בפנים דרך אגב כי לא אישרנו לטלוויזיה להיכנס פנימה מפאת צנעת הפרט שלא יצלמו פרצופים.
אלון מגן: דרך אגב, הם מצולמים פה.
אורלי וילנאי: זה יטושטש.
אלון מגן: תטשטשו את זה, כדי שלא תקבלו תביעה חס וחלילה, אבל אנחנו לא נתנו לצוות הטלוויזיה להיכנס פנימה.
אלון מגן: הם צילמו מבחוץ ולא אישרנו להם להיכנס מניסיוננו בעבר.
אלון מגן: אגב, אני לא מתכחש שיש שוטרים כאלה.
אלון מגן: אני בעבר כשהייתי צעיר תפסתי במכון ביפו מקביל לדרגתי הנוכחית גם במצב אינטימי כזה, והוא לא נשאר אחרי זה במשטרת ישראל.
אלון מגן: הכי קל להגיד דברים על המשטרה.
אלון מגן: אני מאמין שיש התרברבות גם של קליינטים ששואלים אותם במה הם עובדים, ואז הם אומרים שהם שוטרים, כי הם חושבים שאולי זה יעזור להם ואולי הם יקבלו הנחה, אבל אני שוב אומר שאני לא מאמין.
אלון מגן: בתחילת 2008 סגרנו עד היום 32 מקומות בצווים, זאת אומרת:
אלון מגן: 32 פשיטות שזה כמו כל השנה שעברה בבתי בושת.
אלון מגן: אנחנו מעדיפים ללכת למקומות שגם מהווים מטרד לציבור.
אלון מגן: מי שראה כתבה בשבוע שעבר באחד העיתונים על רחוב אלנבי 26 - כשראיתי את הכתבה הזאת, לא ידעתי על המקום הזה לפני כן, ולמחרת הכתבה או יומיים אחרי זה המקום הזה נסגר.
אלון מגן: יש לנו צו סגירה שאתמול התקבל.
אלון מגן: העדיפות שלנו היא למקומות בהם גרים תושבים, שם יש ילדים, להבדיל מאזורי תעשייה.
אלון מגן: גם באזורי תעשייה עשינו פשיטה, וגם שם לפני מספר שנים, חמש שנים, גברת וילנאי נכחה בפשיטה.
אלון מגן: אבל כמובן שאנחנו הולכים למקומות שאנחנו יודעים שאלה אותן דמויות שמפעילות מספר רב של מקומות.
אלון מגן: לצערי הרב, התעשייה הזאת התחילה מתקופת התנ"ך ולא הופסקה מעולם.
ציפי נחשון גליק: תמיד הייתה ענישה לצידה, תקרא במקרא.
אלון מגן: לגבי ענישה אני פרסתי את התסכול שלי.
אלון מגן: את לא פונה לגורם הנכון לגבי ענישה.
אלון מגן: את התסכול שלי מהענישה אני יכול להראות לך.
אלון מגן: אני אמרתי לך שיש לי פה ארבע דוגמאות של ענישה, ונתתי לכם רק שתי דוגמאות.
אלון מגן: אני לא אחראי על הענישה במדינת ישראל, אולי סופסוף הוועדה הזאת תפנה לגורם שאמור להעניש במדינת ישראל ותשאלו אותו את השאלות האלה ומה המדיניות, אולי גם לו יש מדיניות כלשהי.
רענן כספי: גם כרגע יש תוכנית של משרד הרווחה, שראש הממשלה הקצה לה עשרות אלפי שקלים כדי להקים מקלטים.
רענן כספי: אני באמת רוצה לראות שבעקבות הפשיטות שלהם, לכשיוקמו המקלטים וזה צריך להיות או טו טו בחודשים הקרובים, הנשים האלה יסכימו לעבור למקלטים האלה.
רענן כספי: אולי זה אחד הפתרונות גם להוריד את הנפח.
אורלי וילנאי: זה לצד הרתעה אולי כן.
ציפי נחשון גליק: אם לא תהיה הרתעה במקביל - - -
רענן כספי: אני אתן לך דוגמה.
רענן כספי: אם הוא סוגר היום בקונגרס 5 ובפינסקר, אותן נשים ממשיכות לעבוד בזנות, אז הן לא עובדות בפינסקר ועוברות למקום אחר פעיל.
רענן כספי: אני לא רוצה לחזור כל הזמן על מה שאמרתי, אבל כל עוד לא יהיה טיפול ולא יהיה חוק שמאפשר לנו לסגור את כל בתי הבושת בארץ בלי שיפתחו אותם, הם יהיו.
רענן כספי: אנחנו משתדלים לצמצם אותם.
אלון מגן: וכל עוד לא תהיה ענישה מרתיעה.
רענן כספי: למה בסחר בנשים הצלחנו?
רענן כספי: כי סוחר נשים שנכנס ל-16 שנות מאסר, ויש הרבה כאלה, למעלה מ-50 סוחרי נשים נכנסו מ-2005 לשמונה עד 18 שנות מאסר, אז זה יצר להם הרתעה והם הרגישו שלא שווה להם להתעסק בתחום, אבל אם הוא אומר לך שיש פה ארבעה רצידיביסטים שיש להם הרבה תיקים והם בסופו של דבר מקבלים שירות, הם ממשיכים לעבוד תוך כדי השירות, אז איך זה נראה?
דיאנה: אני מבינה שזה כאב ראש ענק למשטרה, כי זה לא רק תלוי במשטרה, אלא זה תלוי בחוקים במדינה שלנו.
דיאנה: אם אתם אומרים בעצמכם שזה כאב ראש ענק, כי אנשים יודעים טוב מאוד איך לעקוף את החוק – אני מבינה את זה ואת העובדה שהזנות היא המקצוע הכי ותיק, היא תמיד תהיה והיא קיימת – למה המשטרה עצמה לא מתחברת לאיזשהו כוח ממשלתי כדי לשנות את החוק?
דיאנה: זה הצעד הראשון.
רענן כספי: המחוקקים יושבים פה.
ליה שמטוב: לשם כך אנחנו גם פה, כדי לראות במה אנחנו יכולים לסייע.
דיאנה: אני יודעת שלפני זה, זה גם עלה.
דיאנה: המשטרה בעצמה לא יכולה לטפל בכל התיקים, כי 30 יום לא מספיקים.
רענן כספי: מס הכנסה זה אחד הכיוונים.
דיאנה: אני מבינה בדיוק.
דיאנה: מס הכנסה יחד עם המשטרה ויחד עם הכנסת, אבל חייב גם מישהו מהמשטרה להזיז את העניין הזה.
אורלי וילנאי: השאלה היא האם יש יוזמה מבחינת
אורלי וילנאי: כם לשנות, לא רק כשאתם מזומנים לוועדה.
רענן כספי: אנחנו עובדים עם מס הכנסה בשיתוף פעולה, אבל קיים המחוקק.
רענן כספי: יכולים להוציא שומות למקומות, לא להוציא שומות, אבל הוא אמר שמסתובבים שם סכומים ענקיים שהמדינה צריכה לגבות, אבל גם חברת הכנסת גלאון נגעה בזה בוועדה שלה בפרוטרוט, ויכול להיות שהיא תפרט לגבי הנושא מול מס הכנסה.
רענן כספי: אני לא אחראי על מס הכנסה.
זהבה גלאון: אני רוצה להעיר כמה הערות ולהתנצל שאני צריכה לצאת.
זהבה גלאון: אני חושבת שהסרט שהציגה אורלי וילנאי זה מיקרוקוסמוס לתופעה, זאת אומרת אלה כמה דוגמאות שמשקפות תופעה שהיא הרבה יותר רחבה, שנוגעת לדעתי בכמה שאלות מערכתיות, שהשילוב של השאלות האלה מביא אותנו למצב של התופעה.
זהבה גלאון: אחד, היעדר כוח אדם מספיק של המשטרה.
זהבה גלאון: אין מה לעשות, היעדר כוח אדם מספיק.
זהבה גלאון: אני לא מבקשת לתרץ בשביל המשטרה, כי אני חושבת שהמשטרה צריכה לשנות את היעדים שלה ואת סדרי העדיפויות שלה, בגלל שהמשטרה לא עשתה את המעבר הזה – או קיי גמרנו להיאבק בסוחרי הנשים ובסוחרים האלה – המשטרה לא עושה את הסוויטש הזה, ואולי זה סוויטש שמצריך חקיקה, שהסרסרות בנשים האלה וההבאה שלהן לידי זנות זה סוג של סחר בנשים.
זהבה גלאון: ההפרדה הזאת בין סרסרות שידול לבין סחר, וסחר זה רק נשים זרות, ונשים ישראליות שמסרסרים בהן זה לא סחר, זה פן אחד שזה הפן התודעתי.
זהבה גלאון: פן אחד זה הפן התודעתי והשני זה היעדר כוח אדם מספיק.
זהבה גלאון: שלוש, החקיקה המגבילה.
זהבה גלאון: שמענו כאן את התסכול.
זהבה גלאון: אני אחראית לחוק הזה.
זהבה גלאון: אני מודה שכאשר חוקקתי את החוק הזה, עמדו לנגד עיניי גם השיקולים של המאבק במקומות האלה כדי שהם לא יהיו פתוחים, אבל גם בכל זאת הייתה לי איזו ראייה כוללת של עוד דברים שעומדים לנגד עיניי בתור מחוקקת שמסתכלת על זכויות חשודים, זכויות קורבנות והאיזון ביניהם.
זהבה גלאון: יכול להיות שבאמת לאור הנתונים שהוצגו כאן, צריך לשנות את החוק, צריך להחמיר ולא צריך לקבוע חודש או 90 יום.
ליה שמטוב: נבקש את ההמלצות.
זהבה גלאון: דבר נוסף וגם משמעותי מאוד זה הנושא של בתי המשפט.
זהבה גלאון: ראינו שהכנסת מחוקקת חוקים ולוקח לבתי המשפט להפנים את השינויים בחקיקה.
זהבה גלאון: אם אני שומעת כאן סיפור שבאשדוד החליטו לא להשתמש בכלי הזה של בית משפט ולפעול באמצעות רישוי עסקים, זה אומר שמשהו בעייתי ב"ממלכת דנמרק" באופן הזה.
זהבה גלאון: השילוב של כל הדברים האלה ביחד, לדעתי מצריך איזו פעולה וגורם למצב שראינו בסרט של אורלי.
זהבה גלאון: אני חושבת שהדבר הראשון שצריך לעשות זה שראש אח"ק ייתן הנחיה ברורה על מה מתגברים במקומות שנחשבים מקומות מועדים, כמו תל אביב שאת מרבית המקומות סוגרים ואחר כך פותחים בדלת השנייה.
זהבה גלאון: זה לעשות צחוק מהעבודה.
זהבה גלאון: נניח שאורלי באה ואומרת לכם איפה, ואתם פושטים והמשטרה היא מדהימה ועכשיו מקצה לזה את כל כוח האדם שלה.
זהבה גלאון: אז אם בדלת השנייה ממול פותחים את זה אחרי רבע שעה, מה הועילו חכמים בתקנתם?
ליה שמטוב: אבל גם שמענו על העונשים, 15,000 שקל.
זהבה גלאון: הדבר האחרון זה באמת הענישה המגוחכת, הסנקציות.
זהבה גלאון: כאן אני מתחברת למה שאמרת – עד שאותם סרסורים לא מרגישים שהדבר הזה פוגע בכיסם, יש הענישה הפלילית ויש הענישה הכלכלית, ועד שלא יפעילו לגבי אותם סרסורים סוג של ענישה כלכלית, כמו שאנחנו עשינו בחוקים שלנו, שהם חילוט רכוש וקנסות הרבה יותר גבוהים, שילוב של כל רשויות האכיפה במדינת ישראל, גם הכלכליות וגם הפליליות, אני חושבת שאנחנו נמשיך במצב הזה.
זהבה גלאון: כל פעם יבואו לוועדה ויהיה עוד סרט ונדשדש כשיסגרו פה ויפתחו שם, זה יהיה בשיטת הדלת המסתובבת.
זהבה גלאון: זה מצריך כאן עכשיו ריכוז של כמה פעולות יחד כדי להגיע למצב שלא נראה סרטים כאלה.
דליה אברמוף: אני חושבת שאחרי דברי חברת הכנסת גלאון אין לי הרבה מה להוסיף.
דליה אברמוף: אני לא רוצה להתייחס לסרט, כיוון שכשאנחנו מתמודדים עם תיק פלילי, קודם כל יש הליך פלילי והליך אזרחי שהם שני עולמות, והליך פלילי הוא מאוד בעייתי ומאוד מורכב, ומה שיכול להיות מאוד ברור לכל אחד סביב השולחן הזה כזועק וכראיה, בסופו של היום הוא אינו ראיה בבית המשפט, זה לא משהו שאנחנו יכולים להביא בפני שופט ולהציג, כי צריכים לשכנע מעל לכל ספק סביר.
דליה אברמוף: כשהמשטרה נכנסת למקום, וגם פה אפילו בסרט מישהי דיברה על הבוס או הבעלים, והשוטר ביקש לחפש את הבעלים.
דליה אברמוף: צריך להגיע, כפי שגם המשטרה אמרה, אל הסרסור, אל המשדל, אל מחזיק המקום.
דליה אברמוף: מבחינה זו יש תשובה בחוק, יש עבירות לכל המעשים האלה, אבל המשטרה צריכה לאסוף ראיות, וברגע שיש ראיות, אפילו מזעריות, אנחנו משתדלים להגיש כתבי אישום.
זהבה גלאון: יש לך נתונים?
זהבה גלאון: כי שמענו את נתוני המשטרה של התביעה המשטרתית.
זהבה גלאון: כמה הפרקליטות הגישה?
דליה אברמוף: אין לי סטטיסטיקה.
רענן כספי: הם קיבלו מחצית מהתיקים.
זהבה גלאון: אומר רענן שמחצית מהתיקים הועברו לפרקליטות.
דליה אברמוף: קודם כל קיבלתי הודעה על הישיבה רק לפני מספר ימים, ובגלל מערך המחשוב - ואני לא טובה במחשוב - יש בעיה לאתר מה הם תיקי סחר והבאה לזנות.
אורלי וילנאי: מה זאת אומרת?
דליה אברמוף: מבחינה סטטיסטית אין לי נתונים.
זהבה גלאון: חמש שנים אני אומרת למנהל בתי המשפט: תעשו הבחנה בין סחר, שידול, הבאה.
זהבה גלאון: עד היום לא הצליחו לעשות את זה.
אורלי וילנאי: זה לא ממוחשב?
אורלי וילנאי: אי-אפשר לחלק את זה?
זהבה גלאון: הם לא עושים תתי-קטגוריות.
זהבה גלאון: זה מצחיק.
אלון מגן: בתל אביב זה רק תיקי פרקליטות, לא תיקי תביעה.
אלון מגן: אני יודע שהתביעה המשטרתית לא מגישה כתבי אישום.
אלון מגן: אני הייתי חבר ראש צוות, שמפקד המחוז לקראת סוף שנה הקים בנושא הטיפול המערכתי בתופעת ההימורים ובתי הבושת בתחום מחוז תל אביב.
אלון מגן: בצוות הזה אספנו נתונים.
אלון מגן: אני אומר לכם שיש לנו תיקים שהעברנו בתל אביב מהיחידה המרכזית, ולא רק מהיחידה המרכזית, בשנת 2000 לפרקליטות תל אביב ועוד לא נפתחו תיקים בפרקליטות – סליחה, לא הוגשו כתבי אישום, שלא לדבר על כך שבכלל לא נפתחו תיקים.
אלון מגן: תיקים משנת 2002 שוכבים בפרקליטות בתל אביב, תיקים משנת 2003 על סרסרות וניהול בתי בושת.
זהבה גלאון: לדעתי זה הנושא הכי מעניין שעלה כאן היום.
דליה אברמוף: אבל זה לא כל כך מדויק.
אלון מגן: הפניתי את העיתונאית המכובדת בכתבה שהיא עשתה ואמרנו לה ללכת לבדוק, אבל לצערי הרב אני הבנתי שהיא לא בודקת את זה ולא בדקה, כי את המשטרה הכי קל לתקוף.
אלון מגן: פעם אחת תבדקו גם את הגורמים האחרים.
זהבה גלאון: אנחנו מבקשים שתמסרו לוועדה בראשותה של חברת הכנסת שם-טוב נתונים מפרקליטות תל אביב החל משנת 2000 עד שנת 2008, כמה תיקים נפתחו, כמה כתבי אישום הוגשו בנושאי סרסרות וניהול בתי בושת.
זהבה גלאון: אנחנו מבקשים לקבל נתונים, ותנסו לעשות קטגוריזציה.
דליה אברמוף: צר לי שאלון אמר את מה שאמר, כי במסגרת בדיקה אחרת שעשינו בפרקליטות בשבוע האחרון, אין תיקי פרקליטות – תיק משטרה שמגיע לפרקליטות נפתח מייד, אין תיקים פתוחים שלא הוגש בהם כתב אישום משנת 2000 או 2001, 2002 או 2003, בטח לא דווקא בעבירות האלה.
דליה אברמוף: יש תיקי משטרה שמגיעים אל הפרקליטות ויש פרוצדורה של פתיחה, ואני לא אלאה עכשיו את הוועדה איך היא נפתחת או מדוע הוחזרו התיקים אל המשטרה, אם היו כאלה בסרסרות.
דליה אברמוף: אני לא יודעת מאיפה הסטטיסטיקה שלך.
זהבה גלאון: מה דעתכם לעשות פגישה ולעשות בזה סדר?
דליה אברמוף: אנחנו בהחלט נעשה את זה.
זהבה גלאון: אני חושבת שכדאי שתשבו ונראה איפה הפער בין מה שמוסרת המשטרה במסמך רשמי של ביקורת שהיא עשתה בשנה שעברה.
אלון מגן: בתל אביב.
אלון מגן: אנחנו לא קיבלנו מפרקליטות מחוז תל אביב נתון.
אלון מגן: פנינו לפרקליטת המחוז ולממונים שם, ולצערי הרב אני אומר לך שאני בדקתי תיקים.
אלון מגן: רצינו לראות האם חשודים נשפטו.
דליה אברמוף: אם הם נשפטו או לא זה לא אומר שלא הוגש כתב אישום.
אלון מגן: תבדקו - - -
רענן כספי: הבאתי קודם את הנתונים.
רענן כספי: בדרום ובצפון ב-40% מסך כל התיקים שנפתחו הוגשו כתבי אישום על ידי התביעה המשטרתית - - -
אלון מגן: איסוף הראיות בתיק הזה ייגמר יחסית בצורה מהירה, אולי צריך השלמה קטנה או שתיים ואפשר להגיש פה כתב אישום במהרה.
זהבה גלאון: אני מציעה שתדווחו לוועדה על פגישה שנעשתה בין פרקליטות תל אביב למשטרה להבהרת הפערים והמידע שנמסר לוועדה.
רענן כספי: אין פערים, אנחנו לא מסרנו נתונים של הפרקליטות, אנחנו מסרנו נתונים של התביעה המשטרתית.
זהבה גלאון: אני הבנתי, אבל אומרת נציגת הפרקליטות שזה לא נכון.
רענן כספי: מה לא נכון?
רענן כספי: שתגיד כמה כתבי אישום היו.
זהבה גלאון: אז אנחנו מבקשים לקבל את הנתונים.
דליה אברמוף: כל מה שאני יכולה להגיד זה שכן מוגשים כתבי אישום על פי ראיות, גם אם הראיות הן לא מיטב הראיות שיש, אבל כל עוד זה עומד בסף הנדרש בחוק של ראיות לכאורה, ואכן הענישה בעבירות האלה היא נמוכה.
דליה אברמוף: צריך להיאבק, צריך לעמוד על הרגליים האחוריות, אבל כשפרקליט נכנס ואוסף את כל התקדימים מהערכאות השיפוטיות השונות, אין לו תקדימים מרשימים מבחינת מה שאנחנו רוצים להציג לבית משפט כתקדים שהוא יכול להציג שופט.
זהבה גלאון: זה לא תירוץ, תמיד מתחילים מתישהו.
זהבה גלאון: מה זה אין תקדים?
זהבה גלאון: תמיד מתחילים, היום זה התקדים, היום אתה השופט יוצר את התקדים.
דליה אברמוף: נכון, אז אני אומרת שגם הפרקליט טוען, הפרקליט יכול לבקש, בסופו של דבר הפסיקה היא של השופט.
זהבה גלאון: נכון, יש לנו טענות גם למשטרה, אבל הפרקליטות צריכה להיות זאת שמצליפה.
זהבה גלאון: ברגע שהפרקליטות לא מבקשת את זה, השופטים לא מחמירים.
דליה אברמוף: לא אמרתי שהיא לא מבקשת.
זהבה גלאון: אנחנו מבינים את הנתונים, אנחנו הבנו את המצב.
זהבה גלאון: אני מתנצלת, זה דיון מרתק ואני מודה שסבלותיי הם רבים, לצערי.
ליה שמטוב: תודה לך, זהבה.
מרית דנון: יש לי שאלה שלא קשורה לנושא הספציפי של הדיון, אבל היא מאוד מאוד מטרידה אותי.
מרית דנון: אורלי, אני מבינה שזה סרט שיוקרן במסגרת הטלוויזיה לקהל הרחב.
מרית דנון: איך אתם מגינים על הנשים שמופיעות בסרט, ושמופיעות בסרט שלא בידיעתן?
מרית דנון: לא הייתי רוצה שהן יהיו קורבן על קורבן על קורבן.
אורלי וילנאי: אני חייבת להגיד לך שאני נעתי פה באי-נוחות מעצם העובדה שלא טשטשנו את זה גם כאן.
אורלי וילנאי: אנחנו נגן עליהן, כמובן על פניהן, על שמן מכל אפשרות זיהוי בוודאי ובוודאי.
מרית דנון: תודה.
עידית הראל שמש: אני רוצה להגיד שהדינאמיקה שראינו פה מוכרת לנו.
עידית הראל שמש: יש איזשהו נוהל שנשים מספרות לנו, שהמשטרה מגיעה, הפקידה מורידה את החולצה ומאותו רגע היא הופכת להיות אישה בזנות ובאמת כשהמשטרה באה, היא אומרת: מה אתם רוצים?
עידית הראל שמש: אנחנו בזנות, ובאמת אין הרבה מה לעשות.
עידית הראל שמש: יש קשר שתיקה בין השכנים למשל לבין אותם מפעילים.
עידית הראל שמש: הם קונים את השתיקה שלהם, וכך מאפשרים לדירה לפעול.
עידית הראל שמש: הזכרתם בחצי פה את עניין בעלי הנכס.
עידית הראל שמש: גם דיברנו ונפגשנו עם נציגים ממס הכנסה לא לכיוון מיסוי הכסף, אלא לכיוון איתור בעל הנכס, שיכול להיות אדם נורמטיבי, שאם היה יודע והממסד היה יוצר אתו קשר ואומר לו שהעסק שלו עובד לטובת בית בושת, יכול להיות שהוא היה נרתע.
עידית הראל שמש: אני חושבת שזה פן שכדאי להתייחס אליו.
עידית הראל שמש: ראינו פה את היחס של השוטרים "יש פה עוד זונה".
עידית הראל שמש: דווקא פה יש איזו מידה של עדינות, אם אפשר להגיד, אבל מה שאנחנו מקבלים זה גם תחושה שהשוטר שמגיע לא מכיר את המטריה הזאת של התחום הזה, הוא לא באמת יודע מה המשמעות להיות בזנות.
עידית הראל שמש: הרבה פעמים אנחנו מקבלים דיווחים של צעקות בסגנון של "מה את עושה פה, תראי איך את נראית, קחי את עצמך בידיים", כלומר עמדה שיפוטית מאוד.
עידית הראל שמש: אני הייתי מצפה, שכפי שאמרתם שהוקם מחלק מסוים לנושא של סחר בנשים, תהיה אותה יחידה לטיפול בנושא הזנות.
עידית הראל שמש: כששוטר נכנס לדירה, למה שכל המשא ומתן שלו עם הנשים שהן נשים, הן לא זונות, הן נשים שהן גם בזנות, לא יהיה משא ומתן שלמשל יפנה אותן לארגוני זכויות אדם או למקלטים שעכשיו יקומו או למרפאת לוינסקי 108?
עידית הראל שמש: הן קורבנות שם, והתחושה היא "תפתחו תעודת זהות".
דיאנה: כל הנשים שעוסקות בזנות רוצות לעשות את זה, אל תשכחי את זה.
דיאנה: יש תסכול פנימי, לכולנו יש התסכול הפנימי שלנו.
דיאנה: מה שכן זה היחס בין מערכת למערכת.
אלון מגן: למה הן רוצות את זה?
דיאנה: זה לא מאוד רומנטי ומרגש, אבל זה המקצוע.
קריאה: זאת דעה אישית.
עידית הראל שמש: זה ממש לא עניין של דעה אישית.
עידית הראל שמש: נשים מדרדרות לזנות לא כתוצאה מבחירה אישית, זאת בחירה מחוסר אלטרנטיבות, ונשים בזנות שמצהירות שהן בוחרות בזה, הרבה פעמים נמצאות במצב של דיסוציציה.
עידית הראל שמש: אני בקשר עם הנשים האלה מדי יום.
עידית הראל שמש: אין אף אישה שבגיל 14 חולמת להיות זונה, זה לא קיים, מדרדרים לשם ונשאבים לשם כתוצאה ממצוקה.
עידית הראל שמש: אני הבנתי שהישיבה הזאת דנה בענייני שידול.
עידית הראל שמש: הלכנו קצת יותר לענייני סגירת מקומות.
עידית הראל שמש: אחד המשדלים הגדולים הם מועדוני חשפנות.
עידית הראל שמש: אישה שמגיעה למועדון חשפנות חושבת שהיא באה לרקוד ומקסימום להוריד חלק עליון, אבל בעצם המקומות האלה הם ואקום לנשים להתחיל לתפקד בעולם הזנות.
עידית הראל שמש: אני מתייחסת למועדוני הבורסה למשל ברמת-גן, ואני ממליצה בשיא הרצינות לוועדה הזאת להתכנס בפעם הבאה במועדון הבורסה כדי לראות מה שקורה שם.
עידית הראל שמש: המקומות האלה הם בתי בושת לכל דבר.
עידית הראל שמש: יש לי פה מכתב מרב פקד ידידה אריה, קצינת רישוי ארצית, שמאשרת שהמקום הזה עובד באישור של משטרת ישראל והעיריות, ואני יכולה לקרוא את זה.
אלון מגן: זה לא משטרת ישראל, זה רישוי של העירייה.
אלון מגן: זה לא טעון רישוי משטרתי.
אלון מגן: אני ראיתי את המכתב הזה ואני גם הסתכלתי.
עידית הראל שמש: רשיון עסק ניתן מאת הרשות המקומית לאחר התייחסות המשטרה לעניין של מניעת סכנות לשלום הציבור.
עידית הראל שמש: כדי להוציא רישוי עסק, הם צריכים את אישור המשטרה.
אלון מגן: גם את אישור המשטרה, גם כיבוי אש.
עידית הראל שמש: בסדר, גם.
עידית הראל שמש: המקומות האלה עובדים בהסכמת המשטרה, והם בתי בושת לכל דבר.
קריאה: לזה - - -
עידית הראל שמש: למה?
עידית הראל שמש: אם תבוא לשם, זה פתוח לגמרי.
עידית הראל שמש: למה אתם לא סוגרים את המועדונים?
אלון מגן: אני יודע, תתחילו עם זה, אני מנסה להילחם בזה.
עידית הראל שמש: אז אני אומרת לך שתתחיל עם מועדוני החשפנות.
אלון מגן: עוד פעם חוזרים למשטרת ישראל.
אלון מגן: דליה נמצאת פה, הייתה לנו ישיבה על הנושא.
עידית הראל שמש: בכל פשיטה מוחרמים מאות אלפי שקלים, ציוד ומכוניות.
עידית הראל שמש: אני שואלת איפה הכסף הזה, למה הוא לא מוזרם חזרה לתוכנית שיקום?
עידית הראל שמש: איפה הכסף?
רענן כספי: כסף לא מוחרם, כסף הולך להליך פלילי, אם יש הליך פלילי, בית משפט דואג מה לעשות עם הכסף.
רענן כספי: למשטרה אין נגיעה לנושא הכספי.
עידית הראל שמש: אני לא מדברת על המשטרה.
אלון מגן: בחיים שלי לא שמעתי שנתפסה מכונית.
רענן כספי: גם בתחום הסחר בנשים, לצערנו הכסף שנתפס, לעומת תחומים אחרים כמו סחר בסמים - - -
עידית הראל שמש: מכון תודעה מבקשת לחשוב שכסף שנתפס כתוצאה מפשיטות על בתי בושת יגיע חזרה לשיקום נשים מהזנות.
עידית הראל שמש: אנחנו עכשיו שוקדים על חוק – אם הזנות לא תהיה חוקית, מה זה בכלל יעזור?
עידית הראל שמש: הרי כל עוד לא תופסים את האקט, גם אם הלקוח הוא בגדר עבריין, מה זה יעזור עכשיו?
רענן כספי: כנראה שלא הבנת מה אמרנו פה ומה שאנחנו כבר אומרים שעה.
רענן כספי: כדי לסגור בית בושת וכדי לפתוח תיק מול בית בושת, אנחנו עושים ביומים.
אלון מגן: הביום של השוטר הוא מוגבל.
אלון מגן: הביום של השוטר זה לדפוק בדלת, לעשות משא ומתן בדיבור איזה שמות הוא הולך לקבל וזה בלבד.
אלון מגן: שלא יחשבו שחס וחלילה ביום זה כאשר שוטר יוריד את בגדיו ויגיע לאקט מיני.
אלון מגן: זה משא ומתן מילולי, ואלה הראיות שאנחנו יכולים לאסוף בלבד או עדות מקליינט שיצא ממקום כזה ונתפס במהלך הפשיטה.
אלון מגן: אלה הראיות היחידות שאנחנו יכולים לאסוף.
אלון מגן: דרך אגב, גם היום הם השתכללו.
אלון מגן: כשאני אומר "הם", אני מתכוון לצד השני, לא משנה מי.
אלון מגן: הם אומרים: אנחנו עושים פה רק מסז' רפואי.
אלון מגן: במהלך המסז', כשצריך להתחיל אותו, רק אז מתנהל המשא ומתן מה רוצה הלקוח.
אורלי וילנאי: הם אומרים מראש.
אלון מגן: נכון, אבל אם אנחנו נכנסים, אומרים שאין פה בית בושת.
דיאנה: אני רוצה להגיד מילה אחרונה לפני שאנחנו עוזבים.
דיאנה: לגבי התסכול שהמשטרה משתפת פעולה עם המכונים, ברור שזה לא כל השוטרים, אלא חלקם.
דיאנה: זה ידוע וצריך לקחת בחשבון שיש הרבה אנשים, ויש לי שמות.
רענן כספי: אז תעבירי לנו.
אלון מגן: למה הכוונה בשיתוף הפעולה?
דיאנה: אני יודעת טוב מאוד מהבנות מה קורה במשטרה.
אלון מגן: אני שואל האם את אומרת ששיתוף הפעולה הוא פלילי או כמו שנתתי דוגמה.
דיאנה: זה התסכול הכי גדול, שזה לא ייגמר לעולם ושזה הולך להימשך ברגע שיש שיתוף פעולה.
דיאנה: הם מקבלים כסף.
אלון מגן: זה פלילי.
אלון מגן: אז אני מבקש שתעבירי את השמות האלה.
דיאנה: בסדר גמור.
אלי אביטן: אני רמ"ח מוס"ר בימ"ר תל אביב.
אלי אביטן: כמו שאלון אמר, אנחנו מונים כעשרה בלשים וקצינים.
אלי אביטן: אנחנו מטפלים לא רק בזנות, אלא גם בהימורים.
אלי אביטן: כולם יודעים שתל אביב זה מרכז העניינים, אבל בתי הבושת הם הנושא פה.
אלי אביטן: המחלק שלי מאוד ממודר.
אלי אביטן: אנחנו לא מכניסים בלשים מחוץ ליחידה.
אלי אביטן: אנחנו בודקים את האנשים לפני שהם נכנסים למחלק.
אלי אביטן: אני ממדר את כל היחידות של כל המחוז, הן לא יודעות היכן אני פושט ומתי אני מגיע.
אלי אביטן: בדרך כלל אנחנו משתדלים להפתיע את המקומות, כדי שלא יידעו, וזה אפרופו לגבי שיתוף פעולה.
אלי אביטן: אני אשמח לקבל כל שם שעוזר לצד השני כדי שאני אטפל בו.
אלי אביטן: אני אטפל בו כמו שטיפלנו עד היום באנשים שהיו בתוך היחידה ובמרחב דן, נשמח לטפל בזה.
רענן כספי: הוא לא רוצה לעבוד לחינם.
אורלי וילנאי: ברור, צריך לשתף פעולה.
אלי אביטן: זה ברור לי.
אלי אביטן: אני בטוח שהמטרה של כולם פה היא לשפר את הנושא הזה.
אלי אביטן: שמעתם את הדברים, בואו לא נכחיש את הדברים.
אלי אביטן: יש מלא מקומות, ואנחנו לא מספיקים לטפל בכולם.
אלי אביטן: יש לי "כולה" 10 אנשים.
אלי אביטן: גם אם אני ארצה, אני לא אספיק, כי המוטו שלי בגדול זה הימורים, אבל אנחנו מטפלים גם בבתי הבושת.
אורלי וילנאי: מה זאת אומרת המוטו?
אלי אביטן: יש לנו שני יעדים: לטפל בהימורים גם בצורה אגרסיבית, כי חלק מהדברים קשורים אחד בשני, לא יעזור דבר, חלק ממחוללי הפשיעה זה גם ההימורים וגם בתי הבושת.
אלי אביטן: לכן אנחנו מנסים לטפל בשתי התופעות בצורה שווה ועניינית ככל שניתן.
אלי אביטן: הנתונים מראים שאנחנו מגבירים את הפעילות עם הזמן.
אלי אביטן: אמרתי לחברת הכנסת זהבה גלאון, שמה שיעזור לנו זה להעלות את צווי הסגירה של קצין משטרה מחודש לשלושה חודשים.
אלי אביטן: זה יעזור לנו מאוד, ולמה?
אלי אביטן: כי בשלושה חודשים אנחנו יכולים למוטט אותם כספית.
אלי אביטן: אני לא נמצא זמן רב בתפקיד, אבל בדקתי את זה, כי אנחנו רואים בזה שליחות.
אלי אביטן: האנשים שלנו רואים בזה שליחות, גם בנושא ההימורים וגם בנושא בתי הבושת.
אלי אביטן: אם נצליח להוציא את צו הסגירה הזה לשלושה חודשים, אני אוציא מהממ"ז תוך שלושה, ארבעה ימים צו סגירה, אז אני גם יכול לאכוף אותו ואני גם אשוחח עם האנשים האלה.
אלי אביטן: אני יודע שהם מפחדים, כי אם אני סוגר את המקום, מוציא לו צו סגירה ומדביק לו אותו במקום והוא יפתח, הוא יודע שאני ארדוף אחריו עד אין קץ.
אלי אביטן: הם יודעים את זה והם מפחדים מזה.
אלי אביטן: לכן אם זה יהיה לשלושה חודשים, זה ייתן לנו מנוף, כי כשמקום לא עובד שלושה חודשים, זה ממוטט אותו כספית ואז הם הולכים למקום אחר כמובן, ואז נתחיל שוב את הריטואל הקבוע.
רענן כספי: את מה שהוא אמר צריך להרחיב.
רענן כספי: אם כבר ישנו את הצעת החוק, צריך גם לתת לנו אפשרות לשים פלומבות.
רענן כספי: מה זה אומר פלומבות?
רענן כספי: אנחנו יכולים לדאוג לתקציב לפלומבות, נסגור אותם עם פלומבה, המפתח יישב אצלו בחדר ואף אחד לא יכול להיכנס.
רענן כספי: היום שמים מדבקה.
ליה שמטוב: נכון, זה מה שרציתי להגיד.
ליה שמטוב: צריך לעשות משהו הרמטי, אולי עם פלומבה זה גם טוב.
ריטה חייקין: שמי ריטה חייקין.
ריטה חייקין: אני מעמותת "אישה לאישה", מרכז פמיניסטי בחיפה.
ריטה חייקין: אני שומעת כאן הרבה פעילות משטרתית, אבל אני שומעת על פעילות משטרתית בתל אביב ואני לא שומעת דבר על מה שמתרחש בכל הצפון והדרום.
ליה שמטוב: כי הם מתל אביב.
רענן כספי: אבל אני נתתי נתונים.
ריטה חייקין: הייתי רוצה לראות כאן מפקדים שמייצגים גם את הדרום וגם את הצפון, מכיוון שזאת סביבה שונה לחלוטין וגם ההתייחסות היא שונה.
ריטה חייקין: יכול להיות שבתל אביב זה יותר חשוף וכולנו מכירים ויודעים.
ריטה חייקין: יחד עם זאת, בצפון זה אחרת.
ליה שמטוב: הצפון בכלל קיים?
אורלי וילנאי: הוא אומר שיש אכיפה טובה בצפון.
ליה שמטוב: כי פשוט אני חושבת שרק תל אביב זאת מדינת ישראל.
רענן כספי: כבוד היושבת ראש, אני אתן לך נתון, נתון מדהים.
רענן כספי: בשנת 2006 הם פתחו בצפון 60 תיקי ניהול בית בושת ובשנת 2007 - 112, מדובר ב-40% כתבי אישום.
ריטה חייקין: אני רוצה גם לזה להתייחס.
ריטה חייקין: מה שכן הבנתי זה שבאמת נעשו פשיטות רבות, אבל הכותרת הייתה שמשטרת זבולון רוצה לנקות את הצפון מכל הזונות.
ריטה חייקין: עדיין לא קלטתי האם משטרת זבולון רוצה גם להעניש את הסרסורים ולסגור בתי בושת, אלא אולי באמת לנקות את הצפון מכל הזונות.
ריטה חייקין: זה מה שאני שמעתי.
ריטה חייקין: יש הרבה פעילות של זנות רחוב גם בבורסה וגם בחוף כרמל.
ריטה חייקין: המשטרה מגיעה לשם ועושה סדר.
ריטה חייקין: היא עושה עניינים ומקפידה על הסדר, כדי שחלילה זה לא יפריע לאנשים שמסתובבים שם.
ריטה חייקין: לא רק סרסורים עומדים שם, אלא גם סוחרים שמוכרים סמים לאותן נשים שנמצאות בזנות, קונות את המנה וממשיכות שוב לזנות, וכך לכסף יש מעגל סגור.
ריטה חייקין: אני לא מרגישה שהמשטרה עושה שם משהו, ואני מדברת מתוך ידע, כי אנחנו מגיעות לשם ועושות סיורים.
ריטה חייקין: אני כרגע מתייחסת לצפון, כי אני מרגישה שחסר לי החלק הזה.
ריטה חייקין: אני בטוחה שאותו דבר גם קורה באילת, ושהמצב באילת יותר גרוע.
רענן כספי: דווקא באילת הודענו לוועדה של זהבה גלאון, שמדור סיוע חקירתי, ואני במדור הזה שירד לפני כחודשיים לשבוע שלם לאילת, הדריך אותם כיצד לטפל בבתי הבושת ובמכוני הליווי.
רענן כספי: אנחנו רואים תוצאות.
רענן כספי: אנחנו מקווים שהם יגבירו את האכיפה שם.
רענן כספי: באילת זאת דוגמה קלאסית למה אי-אפשר באמת לפתוח תיקים.
רענן כספי: כל נערת ליווי שמגיעה לבית מלון, אתה לא יכול להגיע לסרסור ואתה לא מגיע אליו, והיא עובדת עצמאית ונראה איך תטפלי בה.
רענן כספי: מצד שני, יש מקומות שפעלו.
רענן כספי: עבדנו איתם בצורה משותפת כיצד לטפל בהם.
רענן כספי: כמובן שאנחנו מעבירים הדרכות לכלל השוטרים.
רענן כספי: כמו שנאמר קודם, השוטרים יודעים ומודעים לדברים, אבל שוטר סיור לבד בכלל לא מוסמך לסגור.
רענן כספי: הוא אמור להביא את המידע למי שמוסמך לסגור.
ריטה חייקין: לדעתי, המשטרה כן צריכה לשנות דפוסי התנהגות ויותר לשתף פעולה עם התוכנית הממשלתית החדשה שיוצאת לדרך, מכיוון שבאיזושהי דרך בעתיד אם המשטרה תגיע ותפגוש את הנשים, השוטר לא צריך להיות שיפוטי, אלא יותר להסביר שקיימת תוכנית.
ריטה חייקין: מתישהו זה צריך להגיע לידי שיתוף פעולה.
אלון מגן: איזו תוכנית?
אלון מגן: התוכנית שכרגע בפועל?
ריטה חייקין: זאת תוכנית אחרת.
ריטה חייקין: אתה לא מכיר את התוכנית עליה מדובר?