GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ורד סויד: לכן אני סבורה שאחד הדברים שצריך לעסוק בו בהסברה, גם בקרב נציגי ארגוני העולים, ויש כאן נציגות מבורכת מאוד, להבהיר שהדיווח כאן היה מציל חיים ללא ספק.
ורד סויד: אותם שכנים שרצו והתראיינו במודיעין ושמעו צעקות וצרחות, וראו אישה שלא מורידה אשפה לבד – טלפון אחד היה מדליק את הנורות, וכך אכן עשו, פנו, אבל באיחור גם למועצה הלאומית לשלום הילד וגם למשרד הרווחה.
ורד סויד: ראיתם איך העובדים הסוציאליים רצו ממקום למקום לאתר.
ורד סויד: טלפון אחד מציל חיים.
ורד סויד: זה המסר העיקרי שצריך לצאת מכאן.
ורד סויד: יתכן שמי שנולד כאן או נמצא כאן 30 שנים יש לו הרבה יותר חיבורים חברתיים והרבה יותר רשתות, לא רק וירטואליות באינטרנט.
ורד סויד: לכן אני סבורה שצריך להכניס גם למערכת החינוך, לבתי-הספר שיחות של ארגונים שיש להם ההכשרה הנכונה, להעלות את הדברים ולהציף את תופעות האלימות, גם אם זה יגרום לאדם אחד להגיד: אני לא בא לארץ כי שמעתי שיש בארץ הזאת אלימות.
ורד סויד: האלימות קיימת גם בהולנד וגם בחברות אחרות.
ורד סויד: בעקבות הוצאת הדברים החוצה אנחנו רואים עלייה גדולה מאוד בדיווח.
ורד סויד: על-ידי כך יצילו עוד אנשים.
ורד סויד: זה לא רק סטטיסטיקה של מקרי רצח.
ורד סויד: ילד שנכווה על-ידי הורה, ילד שנתקף מינית ועובר פגיעות חוזרות – הממדים קשים מאוד.
ורד סויד: זאת הקריאה העיקרית שלנו, לצאת בהסברה למה חשוב לדווח ולמה דיווח איננו הלשנה.
ליה שמטוב: רציתי לשמוע את ד"ר יצחק קדמן, בבקשה.
יצחק קדמן: תודה, גברתי.
יצחק קדמן: אני כבר מתנצל שאחרי דבריי אצטרך ללכת לדיון באותו נושא בוועדת הפנים והגנת הסביבה.
יצחק קדמן: שתי ועדות מקיימות היום דיון בנושא הזה.
יצחק קדמן: אני רוצה לפתוח במשהו שלא תכננתי לפתוח בו, בעקבות דברים ששמעתי כאן.
יצחק קדמן: אני מבקש שתהיו סבלניים לְמה שאומר בתחילת דבריי.
יצחק קדמן: לא התקשורת רצחה את הילדים שבהם מדובר, וגם לא כדורים נגד דיכאון רצחו את הילדים שבהם מדובר.
יצחק קדמן: לא שירותי הרווחה רצחו את הילדים, לא המשטרה רצחה את הילדים ולא החברה הישראלית רצחה את הילדים.
יצחק קדמן: מי שרצח את הילדים זה ההורים שלהם.
יצחק קדמן: בואו לא נוריד את האצבע המכוונת אליהם משום שכך אנחנו מזמינים את הרצח הבא.
יצחק קדמן: אני הראשון שיטען שצריך לעשות איתור מוקדם ומניעה, וצריך להושיט עזרה לאוכלוסיות שקשה להן.
יצחק קדמן: אבל שלא יובן מכאן שמי שקשה לו יש לו הכשר לפגוע בילד שלו, לא לאבא ולא לאמא.
יצחק קדמן: ושלא יובן מכאן שמי שיש לו קשיי קליטה הפתרון זה לפגוע בילד.
יצחק קדמן: ושלא יובן כאן שמי שכועס נורא על בן או בת הזוג או מי שיש לו חשבונות עם המדינה שלא עזרה לו יש לו איזה תירוץ, סיבה או אפילו רק הנחה שהוא יכול לפגוע בילד שלו.
יצחק קדמן: הניסיון לטעון שמדובר בחולי נפש גרוע לא פחות.
יצחק קדמן: לא מדובר בחולי נפש.
יצחק קדמן: המחקרים מוכיחים, וגם המציאות, שרוב מוחלט של ההורים המתעללים בילדים שלהם אינם פסיכופטים, אינם חולי נפש.
יצחק קדמן: אגב, הם גם לא מפלצות.
יצחק קדמן: גם נגד זה אני רוצה להצביע.
יצחק קדמן: אנחנו אומרים "אלה מפלצות".
יצחק קדמן: זה לא מפלצות.
יצחק קדמן: זה בני אדם כמונו.
יצחק קדמן: מרוב שזה מאיים עלינו אנחנו מנסים להגיד שאלה מפלצות ואז זה לא נוגע לנו.
יצחק קדמן: הם לא מפלצות ולא חולי נפש.
יצחק קדמן: הם אחראים למעשיהם.
יצחק קדמן: התופעה לצערי רווחת הרבה יותר מאשר אנו נוטים להאמין.
יצחק קדמן: אני אומר את זה כאן גם לנציג המשטרה.
יצחק קדמן: לפי ספירה שלנו יש מידי שנה לפחות 5-6 מקרי רצח ידועים של ילדים, ויש הרבה יותר שלא ידועים.
יצחק קדמן: למה הסטטיסטיקה המשטרתית שונה?
יצחק קדמן: מפני שבמקרים רבים מאוד, בעסקאות טיעון למיניהן הופך מעשה רצח פתאום להריגה.
יצחק קדמן: זוג הורים שרצחו תינוקת בת 3 חודשים באריאל לפני זמן לא רב – תקראו בדוח מבקר המדינה מספר 58 את התיאור המזוויע, היכו אותה בגולגולת והשאירו אותה 3 ימים לגסוס בבית ולא קראו לעזרה.
יצחק קדמן: אגב, השכנים התקשרו למשטרה והמשטרה לא העבירה את המידע לשירותי הרווחה.
יצחק קדמן: המשטרה טוענת שהעבירה, שירותי הרווחה טענו שלא קיבלו, אבל זה לא משנה.
יצחק קדמן: אתם יודעים במה הואשמו ההורים האלה בסופו של דבר?
יצחק קדמן: בגרימת מוות ברשלנות.
יצחק קדמן: לא ברצח.
יצחק קדמן: זה רצח ולא אכפת לי איזו עסקה משפטית עשו.
יצחק קדמן: לכן מספר המקרים גבוה בהרבה מאשר נמסר לנו.
יצחק קדמן: שלא לדבר על המקרים שבכלל לא מכתירים אותם כרצח או הריגה אלא ככלום.
יצחק קדמן: אני אומר לכם באחריות, חלק מן המקרים שנסגרים וכתוב שסיבת המוות לא ידועה, או מוות בעריסה שהוא שֵם כיסוי לכל מיני מקרי מוות שלא ידוע עד הסוף מה קרה הם תוצאה של הריגה מכוונת, אם בתסמונת התינוק המנוער או בכל מיני דרכים אחרות.
יצחק קדמן: בארצות-הברית יש למעלה מ-300 ועדות אזוריות שבודקות כל מקרה מוות של ילדים.
יצחק קדמן: ילד עד גיל 5 שמת, לא סוגרים שום דבר אלא בודקים כדי לדעת, כדי ללמוד, כדי להבין מה קרה.
יצחק קדמן: הצעתי את זה למשרד הבריאות כבר לפני שנים רבות אך זה לא קורה כאן.
יצחק קדמן: צודק מי שאמר כאן שמקרה המוות זה הקצה הקיצוני ברצף עצום של מקרים.
יצחק קדמן: רק היום הצלחנו להשיג את הנתונים החדשים על ילדים שהם קורבנות התעללות.
יצחק קדמן: זה שילד נשאר בחיים – כולנו כבר שכחנו את המקרה הידוע מירושלים שבו מישהו שהתחזה לרב ויושב לו היום בברזיל בנחת ואינני יודע מדוע לא מגיע ארצה, פגע בילדים ביחד עם האמא ועם שותפים נוספים.
יצחק קדמן: יש ילד קטן ששוכב כצמח בבית-חולים בירושלים כבר חודשים.
יצחק קדמן: הלוואי ויקרה נס והוא יתעורר, אבל אם לא יקרה נס הוא ימות, זה שאלה של זמן.
יצחק קדמן: הוא לא נכנס לסטטיסטיקה.
יצחק קדמן: חסרים הורים שרוצחים כל יום את הבנות שלהם בזה שהם מקיימים איתן יחסי מין בגילוי עריות?
יצחק קדמן: אני כבר לא יודע מה קל ממה, אולי קל יותר למות וזהו מאשר להירצח כל יום מחדש.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר גם שאני משבח מאוד את גברתי היושבת-ראש שכינסה בפגרה את הישיבה.
יצחק קדמן: אסור להניח לנושא הזה.
יצחק קדמן: זה לא ייגמר בישיבה אחת.
יצחק קדמן: מפני שמדינת ישראל באמת לא רוצה לטפל בנושא.
יצחק קדמן: עם כל זה שיגידו שיש פה פרויקט ושם פרויקט – המדינה לא רוצה לטפל בנושא הזה גם בימים האלה.
יצחק קדמן: רק לפני שבועיים החליטו לקצץ בתקציב משרד הרווחה 6%.
יצחק קדמן: ממה זה יבוא?
יצחק קדמן: מפקידים ששותים תה?
יצחק קדמן: לא יהיו פקידי סעד, יהיו 6% פחות פקידים.
יצחק קדמן: תהיה עלייה במספר המקרים ופחות עובדים.
יצחק קדמן: איך אנחנו רוצים שטיפות חלב יאתרו?
יצחק קדמן: הוזכר כאן בצדק שראש הממשלה מנע את ההפרטה של טיפות החלב.
יצחק קדמן: אגב, אם אתם חושבים שמשרד האוצר ויתר על זה אתם טועים.
יצחק קדמן: הוא יחזור לזה השנה ובשנה הבאה.
יצחק קדמן: אבל לפני ההפרטה יש שלב ידוע.
יצחק קדמן: כל מי שעוסק בהפרטה יודע שלפני ההפרטה בא שלב ייבוש.
יצחק קדמן: מייבשים את השירות כדי שהציבור יגיד: איזה מין שירות זה?
יצחק קדמן: ואז אומרים: בואו נפריט אותו והוא ישתפר.
יצחק קדמן: את הייבוש אנו רואים – עוד לא החזירו לטיפת חלב את הכסף שלקחו.
יצחק קדמן: מדובר על לפחות 70 מיליון שקל, לא כדי לשפר את המצב אלא כדי להגיע למה שהיה.
שושנה גולדפינגר: בטיפות חלב נגבית אגרה של 570 שקל למי שרוצה לקבל את השירות.
יצחק קדמן: עד מחר נצקצק בשפתיים ונשאל למה טיפת חלב לא איתרה את הילד ולמה שירותי הרווחה לא יצאו בזמן.
יצחק קדמן: אני מזמין את כל חברי הכנסת, תבקרו פעם בשירותי הרווחה ותראו יום עבודה רגיל שלהם, תראו באילו תנאים הם עובדים שם.
יצחק קדמן: אנחנו באמת לא רוצים לטפל בעניין הזה.
יצחק קדמן: במקרה של התעללות הראשונים שמוזעקים לחקור את הילד זה לא המשטרה, אסור למשטרה לחקור ילדים מתחת לגיל 14, אלא חוקר ילדים מיוחד, יש פונקציה כזאת.
יצחק קדמן: אתמול שמעתי, הקשיבו היטב, במחוז תל-אביב והמרכז של משרד הרווחה עד לסוף החודש הבא עוזבים בשל כל מיני סיבות 5 חוקרי ילדים את עבודתם.
יצחק קדמן: ההוראה שהם קיבלו, אסור לאייש את התקנים המתפנים.
יצחק קדמן: מי יילך לחקור את הילדים?
יצחק קדמן: אנחנו מצקצקים בשפתיים: איום ונורא, רוצחים ילדים במדינת ישראל, אך אנו שומטים את הקרקע מתחת לרגליהם של מי שצריכים לטפל בעניין הזה.
יצחק קדמן: אז בואו לא נהיה צבועים.
יצחק קדמן: יש כאן צביעות בלתי רגילה.
יצחק קדמן: לא צריך פרויקטים חדשים, האמינו לי.
יצחק קדמן: העובדים הסוציאליים ואחיות טיפות חלב והיועצות בבית-הספר ושאר האנשים – כן, גם אנשי מחלקת הנוער של המשטרה – יודעים לעשות את עבודתם.
יצחק קדמן: הם לא צריכים פרויקט חדש.
יצחק קדמן: תנו להם לעשות את העבודה.
יצחק קדמן: אבל לא נותנים לעשות את העבודה וכאליבי בונים פרויקט כזה ופרויקט אחר.
יצחק קדמן: לא צריך פרויקט.
יצחק קדמן: צריך מדיניות, צריך משאבים, צריך רצון אמת לטפל בעניין.
יצחק קדמן: אם לא נעשה את זה – והגשנו גם לוועדה הזאת תוכנית פעולה מפורטת מאוד, שלא יגידו שלא יודעים מה לעשות.
יצחק קדמן: יודעים מה לעשות.
יצחק קדמן: יש לנו את הידע, יש לנו את אנשי המקצוע, יש לנו את האנשים הטובים בארגונים הוולונטריים, כולם יודעים מה לעשות.
יצחק קדמן: האם אנחנו רוצים באמת ובתמים להשקיע ולעשות?
יצחק קדמן: כרגע נראה שהתשובה היא לא.
איציק פרי: דבר אחד ויחיד ברור, שיָקָר להגן על ילדים ואת היוקר הזה מדינת ישראל לא מוכנה לשלם.
איציק פרי: דיברו כאן על שינויי חקיקה.
איציק פרי: אין צורך בשום שינוי חקיקה.
איציק פרי: כפקיד סעד לחוק הנוער במשך 35 שנים, מעולם לא הרגשתי שחסר לי ולו סעיף אחד כדי להגן על ילדים, אבל היה חסר לי זמן, היו חסרים לי מקלטים, היו חסרים לי כל מיני משאבים כדי לעשות את הדברים.
איציק פרי: לפני רגע דיבר כאן ד"ר יצחק קדמן על חוקרי הילדים.
איציק פרי: מתוך 41,000 ילדים שצריכים להגיע לחקירת ילדים בצורה כזאת או אחרת, רק היום יש רשימת המתנה של כ-800 ילדים.
איציק פרי: כלומר ילד שידווחו עליו היום יגיע לחקירה בעוד 3 או 4 חודשים.
איציק פרי: אני כבר לא מדבר על כך שעכשיו הולכים לקצץ בתקנים.
איציק פרי: במספר חוקרי הילדים הקיים אי אפשר לבצע את העבודה בקצב הנדרש כפי שמגיע לילד שהיום גילה את הסוד וכבר היום צריך להיחקר ומייד שיתחילו לטפל בו בכל רוחב החזית.
איציק פרי: שמעתי את נציגת המשרד לקליטת העלייה.
איציק פרי: גברת שרה כהן תיארה הרבה מאוד עבודת מטה חשובה כדי להתמודד עם קשיים של משבר הגירה.
איציק פרי: זה לא עלייה אלא הגירה.
איציק פרי: אתם יודעים כמה עובדים סוציאליים יש במשרד לקליטת העלייה?
איציק פרי: 6 לכל הארץ.
איציק פרי: זה בדיוק העניין.
איציק פרי: כך אי אפשר לעשות את הדברים.
איציק פרי: דיברה כאן חברת הכנסת קולט אביטל על הצורך בשולחן שסביבו יישבו כולם.
איציק פרי: נעזוב את הרמה הארצית, אדבר על הרמה המקומית.
איציק פרי: דנו בנושא ילדים בסיכון וחוקקו את חוק פעוטות בסיכון, שבמהותו יוצר שולחן בכל ישוב כדי להחליט על תוכניות לטיפול בילדים בגיל הרך.
איציק פרי: החוק במתכונתו יוצר חובה חוקית בלשכות לשירותי רווחה לקיים את הדיון ולכנס את הוועדות ולעשות עבודה מאוד-מאוד אינטנסיבית.
איציק פרי: אבל רק דבר אחד לא עשו כאשר חוקקו את החוק, לא שאלו על חשבון מה זה יבוא.
איציק פרי: היום דנים הרבה מאוד בוועדות כדי להיות באמת חכמים ולבנות תוכניות טיפול נכונות, אבל גזלו את זה מזמן הטיפול עצמו.
איציק פרי: מעבר לדברים הנכונים מאוד שנאמרו כאן על-ידי רוב מי שדיברו לפניי, רבותי, אם אתם רוצים לעשות, כדי שיהיה סימן שמדינת ישראל באמת רוצה להגן על הילדים שלנו, אולי תטפלו כרגע רק בתקציב של חוקרי הילדים כדי שרשימת ההמתנה המבישה הזאת תיעלם.
איציק פרי: אם תטפלו בזה אז נתחיל להאמין לכם שאתם באמת רוצים לעשות משהו לטובת הילדים.
איציק פרי: תודה.
ליה שמטוב: התייחסתם לחקירת הילדים.
ליה שמטוב: אני רוצה בכל זאת לחזור לנושא שלנו, לנושא הנשים.
ליה שמטוב: רציתי לשאול על חקירת הנשים שמתבצעת היום.
ליה שמטוב: אולי צריך להיות גוף חיצוני נוסף שייתן עוד חוות דעת, עוד בדיקה פסיכיאטרית חיצונית של האישה על-ידי מי שיכול לתת הסברים למקרים האלה, אינני יודעת מה.
ליה שמטוב: האם צריך את זה או לא צריך את זה?
ליה שמטוב: אולי מישהו יכול לענות.
שושנה רון: התייחסתי לזה.
חנה שטרום כהן: אני פסיכולוגית קלינית בכירה.
חנה שטרום כהן: אני עובדת קרוב ל-30 שנים בבריאות הנפש, 26 שנים וחצי בתחנה לבריאות הנפש.
חנה שטרום כהן: מה שקרה לאחרונה לא מפתיע אותנו בכלל.
חנה שטרום כהן: הכתובת היתה על הקיר.
חנה שטרום כהן: יש הידרדרות גדולה מאוד של השירותים שאמורים למנוע מקרים כאלה מלקרות.
חנה שטרום כהן: מתי יכול לקרות אירוע כזה?
חנה שטרום כהן: זאת תגובה פתולוגית למצב של מצוקה נפשית, כאשר יש חוויה סובייקטיבית של חוסר אונים.
חנה שטרום כהן: החוויה הזאת היא תוצר של עוצמת הלחץ, מצד אחד, מה שגורם את המצוקה, ומצד שני המשאבים שמאפשרים להתמודד.
חנה שטרום כהן: המשאבים להתמודד כוללים גם את מבנה האישיות.
חנה שטרום כהן: הבריאות הנפשית – וזה רצף, זה לא חולה או לא חולה, אלא כל הרצף של האם האישיות בשלה, האם יש הפרעת אישיות, ועד מחלה, ומסביב איזו תמיכה יש: משפחתית וחברתית, כאשר תעסוקה, תנאי דיור וקשרים חברתיים – הכול נכנס במסגרת המשאבים.
חנה שטרום כהן: מה שקורה במדינה במשך שנים רבות הוא ירידה גדולה מאוד במשאבים החיצוניים שאמורים לתמוך.
חנה שטרום כהן: אין עזרה בבנייה של מבנה האישיות.
חנה שטרום כהן: בכל המקרים האחרונים היה מדובר בילדים עם צרכים מיוחדים.
חנה שטרום כהן: לו הרשת של שירותי הבריאות והרווחה היתה פועלת כפי שצריך, או כפי שפעלה לפני 10, 20 ויותר שנים לא היינו מגיעים למצב כזה.
חנה שטרום כהן: אני עובדת בתחנה לבריאות נפש.
חנה שטרום כהן: אני זוכרת שבמשך שנים, עד לפני זמן לא רב, היה לנו צוות קהילה שעבד אך ורק על הקשר עם השירותים השונים.
חנה שטרום כהן: אנחנו עובדים עם שירותי הרווחה, עובדים עם טיפות חלב, עובדים עם בתי-הספר, עם קידום נוער ועם המשטרה.
חנה שטרום כהן: היום אנו עדים לתהליך של הפרטה וצמצום שירותים, גם שירותי רווחה.
חנה שטרום כהן: יש לנו פורום משותף בירושלים.
חנה שטרום כהן: נאמר כאן שלא מדברים.
חנה שטרום כהן: אנחנו מדברים.
חנה שטרום כהן: אולי במשרדים למעלה לא מדברים.
חנה שטרום כהן: בשטח העובדים מדברים ביניהם.
חנה שטרום כהן: אנחנו נפגשים עם עובדי רווחה.
חנה שטרום כהן: אני פסיכולוגית קלינית.
חנה שטרום כהן: בשירותי הרווחה יש מאות תיקים.
חנה שטרום כהן: איך הם יכולים בכלל לטפל במי שכבר פנה אליהם?
חנה שטרום כהן: ומה עם איתור מוקדם?
חנה שטרום כהן: איתור מוקדם מתבסס על עובדי רווחה וגם על מורים, טיפות חלב וארגונים וולונטריים.
חנה שטרום כהן: הם הכתובות, הם המפנים.
חנה שטרום כהן: אנחנו נעשה את עבודת הטיפול במידת הצורך: ייעוץ לכל הגופים האלה, טיפול ממוקד בנשים, עבודות מניעה, אבל לשם כך צריך הקצאה של משאבים.
חנה שטרום כהן: אני שומעת כאן על כל מיני תוכניות חדשות ואני משתגעת.
חנה שטרום כהן: כפי שאמר ד"ר קדמן, אנחנו יודעים את העבודה, אבל מצמצמים אותנו.
חנה שטרום כהן: חלק משירותי הרווחה עברו הפרטה.
חנה שטרום כהן: בשירות בריאות הנפש מתכננים לעשות הפרטה, להעביר אותנו לקופות-החולים, שאת השירותים ייתנו כל מיני יזמים פרטיים.
חנה שטרום כהן: האוכלוסייה שמדובר עליה כאן סובלת ממצוקה פסיכו-סוציאלית.
חנה שטרום כהן: הם לא חולים אבל אין להם כוחות להתמודד עם מצוקות החיים.
חנה שטרום כהן: במסגרת הרפורמה הם יוצאים אפריורית מן הזכאות לקבל טיפול ולא מופיעים בסל.
חנה שטרום כהן: יהיה מגע ישיר אך ורק של מי שפנה ועם הקצבת שעות שאינה מספקת.
חנה שטרום כהן: ומה עם התהליך של הפנייה שלנו, של האיתור, ששכנים מתקשרים אלינו ומודיעים שיש איזה מקרה?
חנה שטרום כהן: זה בכלל לא יהיה קיים בסל על-פי הרפורמה.
חנה שטרום כהן: לכן, כפי שאמרו כמה מקודמיי, לא צריך תוכניות חדשות.
חנה שטרום כהן: צריך שינוי מדיניות.
חנה שטרום כהן: וכאן חייבת להיות פנייה משמעותית מאוד.
חנה שטרום כהן: משרד האוצר שולט לנו בתקציב.
חנה שטרום כהן: יש להם תפיסה שהמדינה לא יודעת לעשות, כאילו שיזמים בנו את המדינה, הקימו את מערכת החינוך ואת הצבא.
חנה שטרום כהן: הם טוענים שהמדינה לא יכולה לעשות ומפנים את זה ליזמים שכל התקציבים הולכים לכיסם והשירות נותר מצומצם ולא מספיק.
חנה שטרום כהן: אם רוצים לפתור את הבעיה חייבים להגביר את רשת התמיכה החברתית, לאפשר לשירותים המקצועיים לפעול, שיוכלו גם לעבוד ברצף עם השירותים ההתנדבותיים בתוך הקהילה.
חנה שטרום כהן: אדם עם כל הרצון הטוב שלו, אם אין לו ידע מקצועי לא תמיד יודע מה לעשות.
חנה שטרום כהן: נפלא שהוא נמצא שם בשטח כסוכן, אבל צריך שיהיה לו גב מקצועי, שיהיה לו עם מי לדבר, שבשעת הצורך יגיד לו: את האדם הזה צריך להפנות לתחנות לבריאות הנפש או ללשכות רווחה או לטיפות חלב, לכל שירות שיש לו איזשהו גרעין של ידע מקצועי.
חנה שטרום כהן: הדיבור בינינו, תאמינו לנו שאנחנו יודעים לעשות את זה.
חנה שטרום כהן: רק תנו לנו לעשות את העבודה.
ברכה ארג'ואני: תודה גברתי היושבת-ראש.
ברכה ארג'ואני: אני מברכת אותך על הדיון הזה.
ברכה ארג'ואני: הדוברים לפניי דיברו על דברים שאכן רציתי לדבר עליהם, אבל אני רוצה לחדד אותם.
ברכה ארג'ואני: אני מבקשת לחזור ולומר בתחילת דבריי, אין שום תירוץ ושום הצדקה לרצח של ילדים או אלימות כלפי ילדים, אם מצד האמא ואם מצד האבא או מצד האחים והאחיות.
ברכה ארג'ואני: לא מקובל עליי בשום אופן שתהיה אלימות.
ברכה ארג'ואני: אבל אני מבקשת לחדד את הבעיה ואת המצוקה שבה נתונות אימהות, ובמיוחדת אימהות חד-הוריות כאשר הן נמצאות במצב כלכלי קשה מאוד, כאשר הן יודעות שהן נזרקות לרחוב.
ברכה ארג'ואני: יש לי הרבה כעס כלפי שירותי הרווחה.
ברכה ארג'ואני: יושבת היום ברחבת המועצה בפרדס חנה אמא עם 4-5 ילדים.
ברכה ארג'ואני: שירותי הרווחה יודעים לאיים שייקחו ממנה את הילדים כי הילדים נמצאים ברחבה כי אין להם דיור, אין להם קורת-גג, אבל לטפל בבעיה ובמצוקה של חוסר דיור – בזה אי אפשר לטפל.
ברכה ארג'ואני: אחר-כך אומרים שהילדים האלה בסיכון.
ברכה ארג'ואני: האמא לא מרביצה, האמא לא מתעללת בילדים.
ברכה ארג'ואני: האמא נלחמת שתהיה להם קורת-גג.
ברכה ארג'ואני: מצד שני, כאשר מגיעות לארגון שלנו פניות על אלימות במשפחה ואנחנו מנסים לערב את הרווחה, והרווחה והמשטרה אומרים שהם הרימו יד – לפני הדיון דיברתי עם רב פקד עודד מזרחי וסיפרתי לו על שני מקרים מאוד יוצאי דופן שהגיעו לטיפולנו כארגון חברתי וניסינו לראות איך המשטרה מעורבת בהם ואיך הרווחה מטפלת בהם.
ברכה ארג'ואני: גם אנחנו כארגון חברתי, כארגון שטח, אין לנו הרבה כלים ומשאבים ואין לנו הידע איך לנהוג במקרים כאלה או אחרים של ילדים שנמצאים בסיכון או שסובלים מאלימות במשפחה.
ברכה ארג'ואני: כאשר אני מפנה למשטרה או לרווחה מקרים כאלה אני מצפה שהם יטופלו באופן מיידי.
ברכה ארג'ואני: אבל זה לא מה שאני רואה קורה בשטח, לצערי.
ברכה ארג'ואני: בשני המקרים האלה אני יודעת שבבוא היום יהיה שם רצח, אחד מן הילדים האלה ימות.
ברכה ארג'ואני: למה אי אפשר לטפל בזה?
ברכה ארג'ואני: למרות שהשכנים מתקשרים ומבקשים שהרווחה והמשטרה יטפלו בתיק הזה כולם אומרים "הרמנו ידיים, אנחנו לא יודעים מה לעשות, לא יכולים לטפל במשפחה הזאת ולא נגיע אליה".
ברכה ארג'ואני: איך זה ייתכן?
ברכה ארג'ואני: אי אפשר להאשים כל הזמן את הארגונים שלא ידעו ואת השכנים שלא דיברו, לבוא בטענות שהשכנים לא הזעיקו.
ברכה ארג'ואני: אני יודעת שבמקרים רבים אנשים מתקשרים בטלפון ואומרים שהם שומעים צעקות.
ברכה ארג'ואני: מה נעשה אחר-כך?
ברכה ארג'ואני: אני כשכנה לא יכולה לדעת מה עשו במקרה כזה או אחר.
ברכה ארג'ואני: הרבה מאוד מקרים נגרמים לאנשים כתוצאה מחוסר אונים, שהם לא יודעים איך להתמודד עם המצוקה היום-יומית, עם המצב הכלכלי הקשה מאוד, ובמיוחד אם אין לילדים קורת-גג.
ברכה ארג'ואני: אני יודעת על אישה שאמרה: מה אני יכולה לעשות שאני נזרקת עכשיו מן הבית.
ברכה ארג'ואני: האם עליי להרוג את עצמי ואת הילדים שלי כדי שלא נסתובב ברחובות?
ברכה ארג'ואני: מה יותר משפיל, להיות ברחובות או למות?
ברכה ארג'ואני: האצבע המאשימה מופנית בהחלט כלפי המדינה, כלפי מדיניות הממשלות לדורותיהן בהתייחסות למצוקות הכלכליות והחברתיות.
ברכה ארג'ואני: ייתכן שכתוצאה מן הדיון הזה יקום איזה גוף משותף לכל הגורמים, אך לא די לשבת ולדבר אלא צריך לעשות.
ברכה ארג'ואני: אני מאמינה שאם תצא מכאן קריאה לראש הממשלה לתת את התקציבים הדרושים לגופים המקצועיים שיטפלו בנושא אולי נוכל לעזור ולמזער את האלימות כלפי הילדים.
עודד מזרחי: גברתי, אם יורשה לי אבקש להגיב לדבריה של חברתי.
עודד מזרחי: היא אכן דיברה אתי וסיפרה לי על שני המקרים.
עודד מזרחי: היא גם אמרה שלפחות באחד המקרים הגיעה ניידת למקום והיא שמעה גם את דברי השוטרים.
עודד מזרחי: אני לא רוצה להתייחס למקרה נקודתי כי לא בדקתי את זה, אבל להערכתי החומר הועבר גם לשירותי הרווחה.
עודד מזרחי: כל מידע שמגיע למשטרה נבדק.
עודד מזרחי: המודיע עצמו לא מקבל פירוט מה נעשה עם המידע שהוא מסר, לכן לעתים נראה לו שלא נעשה דבר.
עודד מזרחי: שוב, לא בדקתי את המקרים עליהם גברת ברכה ארג'ואני דיברה אתי לפני תחילת הדיון.
ברכה ארג'ואני: אני כאזרח, כשכנה, שאולי גם דיווחתי למשטרה אף פעם לא יכולה לדעת מה עשו הגורמים המקצועיים
חנה שטרום כהן: השכנים גם לא צריכים לקבל את המידע.
ליה שמטוב: אני חושבת שזה לא צריך להעסיק את מי שמתקשר ומדווח.
ליה שמטוב: חובה לעשות את זה וטוב מאוד להיות ערניים ולא אדישים.
ליה שמטוב: המשטרה צריכה לטפל ומשרד הרווחה צריך לטפל.
ברכה ארג'ואני: זה לא רק המשטרה.
ברכה ארג'ואני: המשטרה לא תמיד יכולה למנוע את האלימות.
ברכה ארג'ואני: כפי שאמר לי רפ"ק עודד מזרחי קודם, אדם יכול לשבת בכלא 5-6 שנים בשל עבירות אלימות וכאשר יחזור הביתה להמשיך עם מעשי האלימות אם לא יטפלו בו כפי שצריך.
שושנה גולדפינגר: אני רוצה לומר עוד מילה על טיפות החלב.
ליה שמטוב: אנחנו צריכים עוד מעט לסיים ויש עוד מוזמנים שהגיעו לכאן ורוצים להשתתף בדיון.
אורלי אריאל: אני מנכ"לית ער"ן – עזרה ראשונה נפשית.
אורלי אריאל: אני מצטרפת לברכות ליושבת-ראש הוועדה על הכינוס המיוחד ועל היוזמה הברוכה לזמן גם את הארגונים החברתיים.
אורלי אריאל: הארגונים החברתיים במקרה הזה, כאשר עוסקים כאן במניעה, יש להם משמעות רבה מאוד ורחבה לצד תפקידי המדינה.
אורלי אריאל: אין ספק שהארגונים החברתיים נוגסים בחלק מן הפעילות שלא נעשית על-ידי המדינה.
אורלי אריאל: זאת ההזדמנות שבה כולנו צריכים לחבור יחד ולתמוך באותם ארגונים חברתיים שיש להם חלק משמעותי ביכולת למנוע דברים מעין אלה.
אורלי אריאל: אלה ארגונים שנוטלים על עצמם אחריות חברתית חשובה וחשוב לתת להם את כל התמיכה.
אורלי אריאל: חברת הכנסת נאדיה חילו ציטטה פקס שקיבלה מאישה.
אורלי אריאל: לער"ן מגיעים עשרות ומאות ועשרות אלפי הודעות בשנה על מצוקות כאלה ואחרות, ביניהן של נשים שבדיכאון לאחר לידה או אימהות חד-הוריות שמגלות מצוקה וסיפורים רבים שכאלה.
אורלי אריאל: יש צורך בשיתוף פעולה של הגורמים השונים במדינה עם ארגון כזה שמהווה ערוץ אנונימי, וכערוץ אנונימי הוא מעודד ונותן לגיטימציה לפנות לאנשים שלא מוכרים לרשויות הרווחה.
אורלי אריאל: גברת חנה סלוצקי יצאה מכאן, אבל היא היתה יכולה להעיד כמה פניות היא קיבלה מער"ן בשבוע האחרון בעקבות אותם אירועים אחרונים, שבעקבותיהם הגיעו לער"ן סיפורים ואנחנו מצאנו לנכון לדווח על-פי החוק.
אורלי אריאל: אני רוצה להציג את מודל צה"ל ושיתוף פעולה שלו עם ער"ן כדוגמה יוצאת מן הכלל.
אורלי אריאל: לפני 3 שנים צה"ל היה צריך להתמודד במגמה להפחית את מקרי ההתאבדויות.
אורלי אריאל: הוא נקט בפעולות רבות ושונות ומבורכות כדי להקטין ולצמצם את מקרי ההתאבדויות בצה"ל.
אורלי אריאל: לצד זה נכנסנו לשיתוף פעולה עם צה"ל ועם משרד הביטחון בהפעלה של קו חם מיוחד לחיילים כדי לאפשר פנייה אנונימית.
אורלי אריאל: המשמעות של פנייה אנונימית עצומה באיתור אותו פוטנציאל של מי שעומד לשים קץ לחייו.
שושנה רון: זה מוצלח מאוד.
אורלי אריאל: צה"ל מעיד בכל שנה על הפחתת מקרי ההתאבדות.
אורלי אריאל: אנחנו מדווחים על אלפי שיחות שאנחנו מבצעים עם חיילים במשך השנה ואנחנו בטוחים שיש לכך תרומה במניעת הרצח הבא.
אורלי אריאל: במקרה הזה אני קוראת גם ליושבת-ראש הוועדה ולכל חברות הכנסת וחברי הכנסת שהצטרפו לישיבה המבורכת הזאת, להילחם.
אורלי אריאל: שלוש הרציחות הללו מדליקות אצל כולנו נורה אדומה.
אורלי אריאל: אנחנו חייבים להקצות את התקציבים הנדרשים.
אורלי אריאל: אני יודעת שגם כאשר ער"ן מעבירה פניות למשרדי הממשלה, או למשרד הרווחה, המקרים לא מטופלים מיידית.
אורלי אריאל: כאן יש צורך ליצור חבירה שמאתרת ומטפלת.
אורלי אריאל: ארגון ער"ן ביחד עם ארגונים דומים בתחומים אחרים בהחלט יכולים להוות מקור שמציף את הסיפורים הללו, מטפל בהם ואולי מונע את הרצח הבא.
ליה שמטוב: הזמן שלנו קצר.
ליה שמטוב: אני מבקשת מכם לדבר ממש בקצרה.
רז משגב: נשאלה שאלה בתחילת הדיון על-ידי אחד מחברי הכנסת מה הגורם לכל מה שאנו חווים היום.
רז משגב: לדעתי יש שני גורמים עיקריים.
רז משגב: הגורם העיקרי הראשון הוא ריסוק מוסד המשפחה, שהוא הגוף שעיצב את ההתנהגויות הנורמליות הנורמטיביות של בני האדם.
רז משגב: הריסוק הזה נעשה בשנים האחרונות בסיוע פעיל של כל מיני ארגונים למיניהם יצירי הפמיניזם הרדיקלי.
רז משגב: הגורם העיקרי השני הוא ההתעלמות מן העובדה שיש נשים אלימות והתעלמות מן העובדה שלמעלה מ-75% מאירועי האלימות כלפי ילדים בבית נגרמים על-ידי נשים.
רז משגב: אלה נתונים שלא אני הבאתי, אלא הביאה ד"ר חניתה צימרין עוד ב-2005 לוועדה לזכויות הילד ופשוט התעלמו מן הדברים הללו שהיו ככתובת על הקיר.
ברכה ארג'ואני: האלימות של האישה נבעה מן האלימות של הגבר כלפיה, דרך אגב.
ברכה ארג'ואני: אל תנסה לתאר את הדברים כאילו הגברים בסדר והנשים לא בסדר.
רז משגב: לא הפרעתי לך ואני מבקש שלא תפריעי לי.
ליה שמטוב: אנחנו מדברים על הורים, ולא משנה אם זה אמא או אבא, הורים לילד.
ליה שמטוב: אין מקום לומר שזה 70% נשים ו-20% גברים.
ליה שמטוב: מה זה שייך לדיון?
ברכה ארג'ואני: וגברים שאונסים יום-יום את הבנות שלהם זה בסדר?
ליה שמטוב: יש לך איזו הצעה?
רז משגב: יש לי הצעה, לפחות בקטע שאני מצוי בו.
רז משגב: לפחות במקרי הגירושין, שמוסיפים למאסה הזאת בסביבות 30,000 ילדים בשנה, צריך ליצור מצב שהאב במקרה גירושין כן יהיה מעורב במשפחה על-ידי ביטול חזקת הגיל הרך, כדי שהמשפחה גם אם התגרשה עדיין תישאר חזקה במובנים מסוימים.
רז משגב: במקרים שבהם ידוע שהאם סובלת מבעיות כלשהן צריך לאפשר לאב לקבל את ההחזקה על ילדיו, מה שכיום לא עושים.
רז משגב: במקרים רבים דבר כזה ימנע בעיות.
ברכה ארג'ואני: למה שהאם לא תקבל טיפול?
ברכה ארג'ואני: (כולם מדברים ביחד)
ליה שמטוב: האבא באמת צריך להיות אחראי על הילד שלו ולא משנה אם ההורים התגרשו או לא, אבל במקרה הספציפי שלפנינו אנחנו רואים את האב שגר ממול עם אישה חדשה.
ליה שמטוב: אי אפשר כבר לשכור דירה במקום אחר?
ליה שמטוב: הוא רוצה להיות קרוב לילד, הוא רוצה לחנך את הילד, הוא רוצה שהילד יבוא אליו – בבקשה, אבל איך התגרשת ואתה גר מול דירתה של אשתך לשעבר?
ברכה ארג'ואני: זה היה ממש התעללות בה.
רז משגב: אני יכול לענות תשובה לגברתי.
רז משגב: אחת הטענות שטענו בפני ועדת שמיד, שאי אפשר לקיים החזקה משותפת אם ההורים לא גרים בקרבת מקום.
ליה שמטוב: קצת סטינו מן הנושא.
ליה שמטוב: עוד נדבר גם על הנושא הזה.
שולמית סהלו: אני מקואליציית יחדיו למניעת אלימות במשפחה האתיופית.
שולמית סהלו: עמותת שתי"ל מרכזת את הקואליציה.
שולמית סהלו: קודם כול אני רוצה לברך את היושבת-ראש על הדיון.
שולמית סהלו: אני רוצה להסתכל על זה מכיוון אחר.
שולמית סהלו: לרוב הדברים שנאמרו כאן אני מסכימה פחות או יותר, ולא ארחיב בשל קוצר הזמן.
שולמית סהלו: ישבנו כאן במסגרת הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעקבות מגמת עלייה ברצח נשים בנות הקהילה האתיופית.
שולמית סהלו: דיברנו על משברים בהגירה, דיברנו על המשברים האחרים של המשפחה והתפרקות המשפחה בעקבות העלייה.
שולמית סהלו: נמצאו כמה פתרונות, שאחד מהם הוא הכשרת עובדים סוציאליים בתחום מניעת אלימות והעסקתם במרכזים למניעת אלימות במשפחה.
שולמית סהלו: במשך 8 חודשים הכשירו אותם, לאחר ההכשרה הזאת העסיקו אותם במשך שנה וברוך השם אנחנו רואים שב-2008 לא היו מקרי רצח, וגם על-פי נתונים של המשטרה רואים ירידה בהיקף האלימות, אבל עכשיו מפסיקים את העסקתם כי רואים איזו תוצאה.
שולמית סהלו: דיברנו על כך שעולים חדשים צריכים טיפול מעמיק יותר, טיפול לאורך זמן, לא 'זבנג וגמרנו'.
שולמית סהלו: בספטמבר יפסיק להינתן תקציב של 10 עובדים סוציאליים, שאנחנו רואים את האפקט של עבודתם.