GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורית זוארץ: ואלכוהול?
שרונה: לא הייתי מעשנת סיגריות.
שרונה: (או, רק הייתי מעשנת סיגריות) יום אחד ברחתי משם ובדרך שברחתי באתי לכיוון של הילד, לבית, גם שם מישהו דיבר איתי, אני אעזור לך ואני אתן לך לגור בבית.
שרונה: האמנתי לו.
שרונה: עוד פעם נכנסתי לדבר שאני.
שרונה: .. 4 חודשים לא ראיתי את הילד שלי.
אורית זוארץ: איפה הוא היה?
שרונה: אצל מטפלת שהיתה שומרת עליו ובשבת הייתי באה, לוקחת אותו, מבקרת אותו כאילו, למה לא היה לי בית.
אורית זוארץ: ואת הכסף שקיבלת מהלקוחות קיבלת ישירות מהלקוח?
אורית זוארץ: או שמישהו היה?
שרונה: הכסף היה אצלו.
שרונה: היה נותן לי.
אורית זוארץ: כמה הוא היה נותן לך?
שרונה: אלפיים שקל בתקופה לפני 10 שנים.
אורית זוארץ: ביום?
שרונה: בחודש.
אורית זוארץ: בחודש.
אורית זוארץ: את רוצה להוסיף עוד משהו שרונה?
אורית זוארץ: אני מאוד מודה באמת שבאת אלינו כי הנושא הזה של בחירה הוא מאוד מאוד חשוב.
אורית זוארץ: שאלת הבחירה.
שרונה: זה לא בחירה.
אורית זוארץ: האם את בוחרת בזה או שזה נסיבות החיים?
שרונה: זה נסיבות של החיים.
אורית זוארץ: היית בוחרת אחרת?
אורית זוארץ: למה לא הלכת לעבוד במקום אחר?
אורית זוארץ: אנשים אומרים, מה?
אורית זוארץ: למה היא לא הולכת לעבוד בסופר?
שרונה: כשהתחלתי להיות בזנות אז כאילו כבר העדפתי להשתמש בסמים בשביל לא להרגיש או לראות אף אחד, לברוח מהרגשות שלי.
שרונה: זה נהיה כבר הרגל.
שרונה: זה לא קטע שאני בחרתי להיות בזנות או אני בחרתי שירימו ידיים עלי, שינצלו אותי.
שרונה: אני לא בחרתי את זה.
שרונה: כאילו אני חושבת, בגדול כאילו אני גם יש לי קצת כעס על המשטרה.
שרונה: מה זה קצת?
שרונה: כשהגעתי למצב שהתחלתי לעבוד בכביש אין לי בעל הבית על הראש, שפה אני באמת יש לי ביטחון שאף אחד לא יפגע בי.
שרונה: יש לי מדינה ששומרת עלי, יש משטרה ששומרת עלי.
שרונה: מרימים ידיים, גונבים לנו תיקים.
אורית זוארץ: מי?
שרונה: הקליינטים.
שרונה: ואנחנו, ודוגמה אני זכרתי כמה פעמים מספר אוטו, ורשמתי למשטרה ובאו.
שרונה: הוא רואה בן אדם גם מסתובב עם סכין.
שרונה: דקר שתי בנות.
שרונה: זה כל כך מפחיד שפחדתי על החיים שלי כבר.
שרונה: פחדתי על החיים של הבנות האחרות.
שרונה: אמרו, אנחנו לא מצאנו אותו.
שרונה: וזה כאילו בגדול, משטרה לפחות צריכה לתת לנו איזשהו גב.
שרונה: לא משנה באיזה בחינות.
שרונה: אני גם היום לא מדברת על עצמי, אני מדברת, יש לי בנים, יש לי שלוש ילדים.
שרונה: כאילו להמשך.
שרונה: זה מאוד קשה ובגדול כאילו יש רצון ועם התמיכה שלכם כל בן אדם, אני במיוחד אני יכולה להצליח.
שרונה: אם אתם לא תתנו לי יד אני לא יכולה להצליח, אני לא יכולה לחיות, אני לא יכולה להכיר את עצמי.
שרונה: כמו שאני זוכרת יום אחד אני עומדת באזור ולא היה לי איפה לישון.
שרונה: בא איזה ג'יפ גדול.
שרונה: נבהלתי קודם כל.
שרונה: ראיתי יוצאות שלוש בנות, אמרו אם את רוצה גומיות, אם את רוצה לקנות.
שרונה: אמרתי לא, לא.
שרונה: קודם כל נבהלתי.
שרונה: חשבתי איזו מאפיה.
שרונה: לאט לאט אמרו כאילו יש איזה בית שמוגן בתל אבי.
שרונה: תבואי תישני, תאכלי, כאילו.
שרונה: לאט לאט כאילו.
שרונה: והרגשתי כאילו וואי, כאילו מתנה מאלוהים שפחדתי להישאר בחוץ.
שרונה: ופתאום אני מרגישה שנכנסתי לשמה.
שרונה: אם לא היו נותנים לי יד שמה...
אורית זוארץ: כמה שנים היית ברחוב?
שרונה: חמש שנים ברחוב.
שרונה: התמודדתי לבד.
שרונה: שאמרו לי לבוא, התחננתי, הייתי גם, רציתי כל כך להתנקות ולא ידעתי איך ואמרתי כאילו אין לי בעיה להתנקות בסמים.
שרונה: אין לי בעיה.
שרונה: אני צריכה לדעת לשמור על זה.
שרונה: אם לא היתה לי קורת גג, למה תמיד נפלתי כשלא היה לי קורת גג.
שרונה: שאף פעם לא שאלו אותי, מה שלומך?
שרונה: איך את מרגישה?
שרונה: חיבוק, מילה טובה.
שרונה: זה בחיים לא היה לי.
שרונה: פתאום היום שנגמלתי ובאו דיברו איתי על ההוסטל, אמרתי לא רוצה יפה, רוצה פינה חמה, רוצה מילה טובה.
שרונה: חום ואהבה זה מה שאני מחפשת.
שרונה: לא רוצה חומרי כבר.
שרונה: אני רוצה להתחיל לאהוב את עצמי לפחות בתור אישה.
שרונה: מה שמגיע לא כל הזמן להגיד, אני קורבן, לא מגיע לי, אני כישלון.
שרונה: זה כל הזמן בראש.
שרונה: זה מבאס.
אורית זוארץ: את נמצאת היום בתהליך של שיקום?
אורית זוארץ: וגם שיקום תעסוקתי?
שרונה: בעזרת השם אני מתחילה בחודש הבא.
שרונה: בינתיים אני במרכז יום בתוך ההוסטל.
שרונה: אני יכול להגיד, לא רוצה להישבע , הילד הקטן זה הכי אצלי משמעותי.
שרונה: נשבעת בראש של הבן שלי הקטן שבחיים לא הרגשתי...
שרונה: כמה שהייתי בקהילות ובטיפולים לא הרגשתי יה אלוהים מעריכים אותי, כאילו אוהבים אותי.
שרונה: בן אדם זר אוהב אותי.
שרונה: קשה להאמין.
שרונה: פה את מאמינה.
שרונה: פתאום אני מאמינה.
שרונה: יה אלוהים, אוהבים אותך, אכפת להם ממך.
שרונה: לא יודעת איך להסביר.
אורית זוארץ: הילדים איתך היום?
שרונה: בזכות באמת במקום איפה נמצאתי יש לי ביקורים איתו קבוע.
שרונה: בא לבקר אותי.
שרונה: ילד בן שלוש.
אורית זוארץ: הוא נמצא במשפחת אומנה?
שרונה: אצל גיסתי.
אורית זוארץ: שלושה ילדים?
שרונה: הגדול נמצא אצל אחותי בן 16.
שרונה: השני באימוץ שלקחו אותו.
אורית זוארץ: בן כמה הוא הילד השני?
שרונה: בן 12.
שרונה: היית נקייה.
שרונה: פשוט לא היה לי בית.
שרונה: אמרתי במשפט כאילו, תעזרו לי, אני אטפל בו כי אין לי בעיה.
אורית זוארץ: את הילד שבאימוץ את לא רואה?
אורית זוארץ: תודה רבה לך שרונה על הכנות שלך ועל השיתוף שלך.
אורית זוארץ: זה לא פשוט.
אורית זוארץ: זה גם מזעזע.
אורית זוארץ: במידה מסוימת איך נשים במצב של עוני לפעמים נאלצות להיפרד מהילדים שלהם.
אורית זוארץ: לא מזמן התקיים כאן דיון.
אורית זוארץ: חברת הכנסת מרינה סולדוקין שמטפלת בנשים עולות שילדיהן הוצאו מהבית לפנימיות, למשפחות אומנה כאשר אחד הפרמטרים לקביעת המסוגלות ההורית הוא כלכלי.
אורית זוארץ: אם היו משקיעים את הכספים האלה בטיפול ובמניעה בקהילה כל אותם כספים שמשקיעים בטיפול בילדים בפנימיות אפשר היה לסייע להם כשהם בבית ובקהילה.
אורית זוארץ: תודה לך שרונה.
אורית זוארץ: אני באמת מעריכה את זה שבאת הנה, שאתן משתפות אותנו כי אנחנו מקיימים דיונים איך אפשר לשנות ואיך אפשר לקדם את הנושא ואיך אפשר להגיע לזכויות האדם של כל אחד ואחת.
אורית זוארץ: כשאנחנו שומעים מקרה כזה של אולי העדר כלים.
אורית זוארץ: יש פה עוד מקרה.
אורית זוארץ: אנחנו נשמע את הבנות שהגיעו ואחר כך נוכל להתייחס בכובע שלנו כמערכת.
ורד: אני אתחיל בקיצור על הילדות שלי וככה למעבר של החיים שלי הלאה.
ורד: אני נולדתי להורים מכורים.
ורד: אני נולדתי בכלא נווה תרצה.
ורד: כן.
ורד: משמה נלקחתי לאימוץ וככה גדלתי.
ורד: הייתי ילדה בלי אף אחד, בלי שום דבר ובלי שם אפילו.
ורד: את אימא שלי הכרתי כשאני הייתי בגיל 6.
ורד: ידעתי שזאת אימא שלי אבל לא, פה זה לא עשה את שלו.
ורד: בגיל שבע וחצי שמונה חזרתי לעיר שלי יחד עם אימא שלי הביולוגית.
ורד: הדבר הראשון שאני רוצה להגיד שאני יודעת אותו עלי היום אחרי שתי טיפולים של קבוצות זנות שאני עוברת יחד עם ענת גור שזנות היא לא בחירה.
ורד: הזנות אצלי התחילה בגיל 6.
ורד: אף אחד לא שאל אותי, אף אחד לא אמר לי.
ורד: כל מי שרצה נגע בי ועבורי זה היה מותר.
ורד: כי כל אדם בעל סמכות עבר ועשה.
ורד: זה ככה סיפור החיים שלי.
ורד: בקיצור הגעתי לאילת.
ורד: הכרתי את אימא שלי יותר.
ורד: שמה ידעתי שיש לי אח.
ורד: אנחנו לא גדלנו ביחד.
ורד: אני עברתי איתו התעללות מינית.
ורד: הוא כל יום, כל לילה היה מלביש אותי בדמות של אימא שלי, מאפר אותי ועושה בי את מה שהוא רוצה.
ורד: שבע וחצי, שמונה.
ורד: אחר כך הגעתי לבית הילדים בנווה גלים באשדוד.
ורד: שמה כבר לא היה לי ראש ללימודים, ללכת ללמוד.
ורד: הגעתי לחברה שלילית שם.
ורד: משם הגעתי לפנימייה פה בירושלים, שיסלח לי אלוהים, אני לא יכולה לראות את ירושלים.
ורד: בגיל 14 עברתי אונס קבוצתי פה מאוד אכזרי.
ורד: מאוד מגעיל.
ורד: ומאז החיים שלי היו בשביל לנקום ולא בשביל לחיות.
ורד: אני הייתי ילדת רווחה.
ורד: הרווחה עבורי לא היתה.
ורד: אף אחד לא היה בשבילי.
ורד: אף אחד, אף אחד לא היה עבורי ובשבילי.
ורד: פשוט עוד ילדה שהכניסו אותה לפנימייה והממשלה משלמת עליה.
ורד: פה בירושלים , בת 14.
ורד: אני יכולה להגיד שמפה הגעתי לפנימייה אחרת.
ורד: שמה כבר זהו.
ורד: לא ראיתי שום דבר, שום סמכות, שום עובד סוציאלי, שום מדריך.
ורד: לא האמנתי באף אחד.
ורד: פה על יד אבו גוש.
ורד: שמה התחלתי.
ורד: התחלתי.
ורד: הייתי בהמון פסיכיאטריות עקב כל הטראומות.
ורד: הייתי בהמון אשפוזים.
ורד: השתיקו אותי בכדורים.
אורית זוארץ: לקחת סמים?
ורד: לא רק סמים.
ורד: גם אלכוהול.
ורד: הייתי בת שש עשרה וחצי שבע עשרה אז.
אורית זוארץ: מי הכניס אותך לסמים?
ורד: אני לעצמי.
ורד: זו היתה הפעם הראשונה שפשוט יצאתי מהפנימייה והלכתי לחברה הביתה וזה היה על השולחן וזה התלבש עלי בול.
אורית זוארץ: מאיפה כסף להשתמש?
ורד: בהתחלה זה לא היה כסף.
ורד: בהתחלה נותנים לך את זה כאילו בחינם, חברות, חברים.
ורד: אני רוצה להגיד, הלאה אתם כבר מתארים לעצמכם.
ורד: אבל אני רוצה להגיד, הזנות, התופעה הזאת שאומרים שזה בחירה, אם מישהו היה בא והיה עוטף אותי והיה נותן לי את החום או את המקום אני לא מאמינה שזה היה קורה.
ורד: אבל אני בתור אחת שהייתי שם אני יודעת שהניתוק הנפשי שלי מהרגש, לא הרגשתי כלום כי לא רציתי להרגיש.
ורד: השתמשתי על מנת לא להרגיש.
ורד: אבל אני יכולה להגיד שכמה שהשתמשתי עדיין היה משהו שהרגיש את ההשפלה, את הריחות, את כל הסטיות שקיימות בעולם, את המכות, את האונס, את ההכרח לעשות דברים שהיום אני לא יודעת אם הייתי בדיעבד עושה אותם.
אורית זוארץ: היה מישהו שהכריח אותך?
ורד: בהתחלה כן.
ורד: אני רוצה להגיד הזנות היא לא רק הכביש.
ורד: הכביש זה הסוף אני חושבת מהמקום שלי.
ורד: הזנות זה הכביש.
ורד: אני התחלתי ולא בכביש.
ורד: אני התחלתי במקומות, שכן, בבתים, במסיבות, כל מיני סיטואציות.
ורד: הלאה התגלגלתי בחיים והתחתנתי.
ורד: התחתנתי כי הייתי חייבת להתחתן כי הבעל שלי אמר לי שאם אני לא אתחתן איתו לא יהיה לי שם לילדה, ואני כילדה שהיתה ממזרה, לא היה לה שם, אז התחתנתי.
ורד: ובעלי היה משתמש.
ורד: וזה המשיך.
ורד: והגעתי למצב שלא יכולתי לגדל את הבנות שלי.
ורד: ופה אימא שלי התערבה.
ורד: יש לי שני בנות.
ורד: פה אימא שלי לקחה אותם וגידלה אותם.
ורד: היא עשתה בזה את התיקון של החיים שלה כנראה.
ורד: לא כנראה.
ורד: היא עשתה.
ורד: אני רוצה להגיד לכם משהו.
ורד: אני לא יודעת איך תקבלו את זה.
ורד: אבל אני יכולה להודות פה לשתי נשים.
ורד: היום לשלוש.
ורד: אבל אז כשהכרתי זה לשתי נשים.
ורד: הכלא הציל אותי.
ורד: המקום היחידי שהייתי טהורה בלי פחד שיגעו בי זה היה היום שנכנסתי לכלא.
ורד: ידעתי שאני יוצאת מהמקלחת ואף אחד בעולם לא נוגע בי.
ורד: אף אחד.
ורד: אני שמה את השמיכה עלי ואני יודעת שאני אמנם בנפש אני לעולם לא אהיה טהורה אבל בגוף.
ורד: זה היה המקום היחידי שהרגשתי בו את הביטחון שאף אחד לא יכול לגעת בי יותר.
ורד: ומשם הגעתי לטיפולים.
ורד: הכרתי את נעמה שהתעקשה איתי להגיע לטיפול, לשיקום.
ורד: והגעתי לשיקום.
ורד: ניצלתי.
אורית זוארץ: בית הכלא על מה?
ורד: מה זה משנה?
ורד: סמים, זנות.
ורד: זה באמת לא משנה על מה הגעתי לכלא.
ורד: אבל הכלא זה המקום שהציל אותי.
ורד: זה המקום היחידי בעולם, בעולם כולו מהרגע שנולדתי שהרגשתי שאני טהורה.
ורד: ושמה קרה לי משהו.
ורד: עצם העובדה שנולדתי שם, שאף אחד לא ראה אותי, שמשם יצאתי לחיים, שפחות או יותר אתם יודעים.
ורד: המנהלת החליטה שאני הולכת לטיפולית והייתי בטיפולים ושמה הכרתי את נעמה, והיא נאבקה איתי להגיע לטיפול בחוץ, שאני הייתי בטוחה שאני יוצאת משערי הכלא אני חוזרת לכביש.
ורד: זה מה שאני יודעת, זה מה שאני מכירה.
ורד: ושמה הרגשתי שאני הכי שווה בעולם.
ורד: ואני רוצה להגיד לכם שאני נמצאת היום שנה ושישה חודשים באותו הוסטל שנעמה ניהלה אותו.
ורד: והיה קשה לי בהתחלה.
ורד: אני לא יודעת איך לעבור מדרכה.
ורד: אני גם לא ידעתי איך להתלבש.
ורד: אני הייתי סופרת מכוניות כמו כספים.
ורד: כי זה מה שהייתי רגילה.
ורד: גם אם לא היה לך כוח.
ורד: את היית חייבת שיהיה לך כוח.
ורד: כי זה לא נגמר.
ורד: הנושא הזה שאומרים שאנחנו מתעסקות בזנות בשביל כסף אין כסף.
ורד: את משתמשת כדי לא להרגיש את הגועל, את הריחות, את הסטיות.
ורד: סליחה על הביטוי שאני מדברת, אבל אומרים שאנחנו, כל מי שהתעסקה בזנות היא נימפומנית ואוהבת את הסקס.
ורד: זה ממש לא.
ורד: אתם מגיעים לגוש בשר בלי נשמה.
ורד: בלי נשמה.
ורד: ואף אחד לא ראה אותנו גם כן.
ורד: את יודעת החברה שלי דיברה ואני מאוד הזדהיתי איתה בנושא של להגיע לתחנה קרועה, שרוטה, כולך כחולה, מכות.
ורד: פשוט.
ורד: את כולה כולה זונה.
נחמן שי: מה עשתה המשטרה?
ורד: שום דבר.
ורד: אין מה לעשות.
ורד: שבי תירגעי.
ורד: שבי על הספסל ותירגעי.
ורד: אני יודעת את זה עלי.
ורד: שבי, תירגעי.
ורד: כי כשאני הייתי חסרת אונים גם הכסף, עזוב שהכסף נלקח, הוא יבוא, עם עוד כמה קליינטים הוא יבוא.
ורד: אבל למצוא את עצמי זרוקה באיזה יער, כולי חבולה, בלי תעודת זהות, בלי כלום, זה פשוט עלבון.
ורד: כאילו מי את?
ורד: את חתיכת, סליחה, סליחה באמת מכולם, את חתיכת זונה שכאילו מדפדפים אותך.
ורד: לא רואים.
ורד: כולה גוש בשר שלא שווה כלום.
ורד: הניתוק ביני לבין זה אין קשר.
ורד: אין.
אורית זוארץ: בתור ילדה היו לך חלומות?
אורית זוארץ: רצית דברים אחרים?
אורית זוארץ: היום בתור אישה?
ורד: (מגחכת) אני יכולה להגיד לך...
אורית: לא.
אורית: כי אומרים לי.
אורית: זה בדיוק העניין.
אורית: זו המתקפה שבה אני נוקטת.
אורית: זה בדיוק העניין שאומרים לי שזה נעשה מתוך בחירה.
אורית: אני לא מכירה הרבה בחורות.
ורד: מתוך בחירה אף אישה לא מגיעה לזנות.
ורד: והזנות היא לא רק בכביש.
ורד: הכביש זה אולי התוצאה כי כבר אין מקומות במשרדי ליווי, כבר לא מקבלים במשרדי ליווי למה יש שם נערות, יש שם ילדות.
ורד: אני יכולה להגיד דבר אחד.
אורית זוארץ: כי נשים כמוך, היום יש נערות צעירות שנמצאות במצב שאת נמצאת בו, עזובה מינית, ילדים של אסירים, של אסירות, של נרקומניות.
אורית זוארץ: איפה אפשר לעזור להם היום כדי שהן לא תדרדרנה למקום הזה?
אורית זוארץ: את מהמקום שלך?
ורד: אני מהמקום שלי יכולה להגיד דבר כזה ואני אומרת את זה רק בגלל דבר אחד, הגלגל הזה חייב להיעצר.
ורד: אני אימא לשני בנות.
ורד: וכמוני יש פה עוד שיש להן ילדים.
ורד: ילד במצוקה זה לעזור זה להיות.
ורד: הרווחה, העובדים הסוציאליים, המורים.
ורד: זה לא רק לשבת אחרי שולחנות עם ניירות ולכתוב.
ורד: זה לא רק לשבת.
ורד: זה שיחות עם ילדים.
ורד: בבתי ספר.
אורית זוארץ: צריכים להיות יותר עירנים לסימני אזהרה.
ורד: אני יכול להגיד לך שבכלא שאני הייתי, כן, אני ראיתי שמה בחורות שחוזרות, נכנסות ויוצאות, כי אין להן איפה להיות ואין להן מקום חם.
ורד: כאילו כל מי שעומדת היום בכביש או בכלל הסטודנטיות שהן נערות ליווי, מה שקוראים לזה, שאני לא מקבלת את זה.
ורד: או בכלל.
ורד: זה בגלל שאין את המקום החם.
ורד: היום יש כן, את דירת החירום של סלעית שזה תענוג לראות, פשוט זה תענוג לראות שאפילו שאת בשפל המדרגה אבל יש לך לאן להיכנס, לקבל את המילה הטובה, שיהיה לך את הכוח לעלות על ניקיון ולהגיע או להוסטל לסלעית או להוסטל השני.
ורד: איפה כולם כדי לעזור?
ורד: וזנות היא לא בחירה.
ורד: היא לא בחירה, ריבונו של עולם.
ורד: צריך לצעוק את זה בקולי קולות.
ורד: ומה עם הילדים שמתעללים בהם?
נעמה ריבלין: אני מנהלת את תוכנית "סלעית", סיוע לנשים במעגל הזנות.
נעמה ריבלין: בשנה וחצי האחרונות התוכנית בין משרדית.
דובר: זה מה שנקרא "מעגן"?
נעמה ריבלין: לא.
אורית זוארץ: יש למטרות זנות ולמטרות סחר.
נעמה ריבלין: הנשים שנמצאות אצלנו הן נשים ישראליות.
נעמה ריבלין: זה נשים שנסחרות לצורך העניין, ואני אומרת נסחרות כי במודעות העיתונים הכי גלויים נשים יכולות לחשוב שעושים בזה כסף.
נעמה ריבלין: גם הן רוצות להאמין בזה.
נעמה ריבלין: הן בשלב הכי קריטי בחיים שלהן.
נעמה ריבלין: עוד נקודה שאנחנו כחברה יכולים להגיד, רגע, זו מלכודת מוות.
נעמה ריבלין: כי כשהן חושבות שהן עושות בזה כסף אז חצי שנה הן יעבדו בזה ואולי באמת הן יצאו ואולי הן באמת יוכלו לגדל את הילדים שלהן בשקט.
נעמה ריבלין: הן לא יכולות אחר כך לצאת משם.
נעמה ריבלין: לא כי מישהו עומד להן עם אקדח על הרקה, אלא כי הן כבר מרגישות כל כך לא שוות בעולם הזה שהן כבר באמת לא יכולות לצאת מהמעגל, עד הנקודה שאולי חברות מגיעות לרחוב ומספרות להם אבל גם זה תהליך מאוד ארוך.
אורית זוארץ: הן נותנות שירותי מין.
אורית זוארץ: יש טיפול בקהילה.
אורית זוארץ: אנחנו דנים על זה בכנסת.
אורית זוארץ: הדבר השני הוא באמת כל מה שקשור לפרסום שירותי זנות.
אורית זוארץ: אני רוצה להודות לך על הכנות שלך ועל הכוח שלך.
ורד: סליחה.
ורד: היא פשוט ריגשה אותי.
אורית זוארץ: אני באמת רוצה להודות לך כי מה שאנחנו מנסות וזה דבר מאוד חשוב זה תהליך ההסברה והשינוי החברתי.
אורית זוארץ: שאנשים יבינו שנשים שמגיעות לזנות זה לא בדיוק חלום חייה של אישה או נערה מתבגרת.
אורית זוארץ: זו לא השאיפה שלה לעשות כסף קל.
דובר: החיים דוחפים אותן והנסיבות מביאות אותן לשם.
אורית זוארץ: הטענה היתה שהן עושות את זה מתוך בחירה.
אורית זוארץ: כשמדברים על מיסוד הזנות ומדברים על זנות אני אולי רדיקלית ואני אומרת זנות בחסות הדת והמדינה שמוגנת כפי שנאמר לי על ידי חברים וחברות למרות שזה המקצוע העתיק בעולם אני תמיד שואלת מי כתב את הספר.
אורית זוארץ: מי כתב הספר?
ורד: דוד המלך.
אורית זוארץ: לאיזה צרכים הוא כתב את הספר?
אורית זוארץ: ולמה הוא מעגן את האינטרסים שלו בדת שמותירה אותנו בחוסר יכולת להתווכח לא עם הדת ולא עם אלוהים.
אורית זוארץ: ואני מתווכחת.
אורית זוארץ: באיסלאם אנחנו מכירים את נישואי המודרה.
אורית זוארץ: שנותנים לגיטימציה להינשא נישואי תענוג לכמה שעות בחסות הדת.
נחמן שי: אני מאוד רוצה להודות לפורום הגדול הזה שמלווה את הסוגיה הזאת.
נחמן שי: אני מסתכל פה על הנייר שמשרד המשפטים הגיש וכבר הייתי בשניים שלושה דיונים שמתנהלים בכנסת בסוגיה.
נחמן שי: טוב שיש את הנייר הזה בשביל להראות מה צריך היה להיעשות.
נחמן שי: בעצם אנחנו יודעים את האמת.
נחמן שי: האמריקאים בחקיקה שלהם כפו על מדינת ישראל אחרת לא היינו זוכים לראות 5% מהדברים האלה.
נחמן שי: אני כבר התרשמתי בדיון הראשון והשני.
נחמן שי: אמרתי, מה קורה פה?
נחמן שי: זה מדהים אותי לראות באיזו אינטנסיביות, ושרים מגיעים, ושר המשפטים מגיע, וסגן ראש הממשלה.
נחמן שי: זה הכול נובע בגלל שהאמריקאים אמרו שאם מדינות לא ימנעו סחר בנשים אז הם ישלמו על זה במחיר מסוים.
נחמן שי: אז מדינת ישראל תפסה, יפה שהיא תפסה.
נחמן שי: גם דירגו אותנו בהתחלה במקום השלישי אחר כך השני.
נחמן שי: אנחנו רוצים להיות במקום הראשון וכדומה.
נחמן שי: כאן אני רואה רצף של פעולות מאוד חשובות ומרשימות כשלעצמן.
נחמן שי: לכן אנחנו כנראה מקבלים איזושהי אהדה.
נחמן שי: אבל אם אני אקח את המודל הזה ואשאל מה אנחנו עושים בתחום הזנות מבית, תוצרת מקומית זה בכלל לא מתקרב לפי דעתי, גם בתחום החקיקה, ובתחום המקלטים, ובתחום החלטות ממשלה ומינוי מתאם, וועדות מנכ"לים.
נחמן שי: אנחנו ממש רחוקים מאוד מהפעילות.
נחמן שי: ואם אני מתרשם, פה היו רק שתי עדויות אבל כולנו יודעים איפה אנחנו חיים.
נחמן שי: זה כנראה עסק מאוד תוסס ומקיף אלפי אנשים.
נחמן שי: המדינה כנראה לא נלחמת בזה.
נחמן שי: היא פשוט לא נלחמת.
נחמן שי: נותנת לזה להתנהל והתוצאה היא נשים אומללות.
נחמן שי: אני מאוד שמח לראות שיש מאמץ גדול לשקם אתכן.
נחמן שי: שתיכן הייתן מאוד מרשימות.
נחמן שי: מאוד מאוד מרשימות ובעלות אומץ בלתי רגיל.
ורד: אני רוצה להגיד לך משהו בקשר למה שאמרת כרגע.
ורד: כאילו על זה שאיפה אנחנו.
ורד: אם יקומו עוד כמו חברת הכנסת, כמו ענת גור, כמו נעמה ריבלין והשיקום שעושה מנהלת הכלא בנווה תרצה איפה שאני הייתי, אם יקומו עוד ויתנו את המקום החם, את הליטוף שאישה זקוקה לו.
ורד: סתם לא מגיעים לשם.
נחמן שי: יש את רונית.
נחמן שי: רונית זה קצה הדרך כבר.
נחמן שי: עוד להכניס לכלא.
אורית זוארץ: תודה רבה לך חבר הכנסת נחמן שי גם על התמיכה וגם על החיזוק.
נחמן שי: בואו ניקח את זה כמודל ונעשה אחד מול השני.
נחמן שי: איך מטפלים בזנות פה ואיך מטפלים בחסר בנשים, ותראי, קחי את זה כמודל.
אורית זוארץ: אני לוקחת את זה כמודל ואנחנו אכן פועלות כדי לשנות את המציאות הפנים ארצית.
אורית זוארץ: גם אנחנו מסתכלות על זה מבחינה טרמינולוגית.
אורית זוארץ: מבחינתי כל מי שמגיעה לזנות זה סוג של פגיעה בזכויות האדם שלה.
אורית זוארץ: לא בכדי היה כאן השר לביטחון פנים.
אורית זוארץ: אני חייבת לציין לטובה את השרים המעורבים, השר לביטחון פנים, שר המשפטים, היה פה גם סגן שר החוץ.
אורית זוארץ: ועם שר הפנים היתה לי ישיבת עבודה.
אורית זוארץ: כאשר יושב כאן השר לביטחון פנים ואומר שמבחינתו צריך לשלול את הרישיונות של כל אותם מועדונים שמשתמשים לרעה ברישוי עסקים למועדונים שבעצם הפכו להיות בתי בושת אז זה צעד מאוד חשוב.
אורית זוארץ: וכאשר השר לביטחון פנים מעביר הנחיות לעשות פשיטות יזומות וסגירה של כל אותם מקומות, מבחינתי זה צעד מאוד חשוב.
אורית זוארץ: כאשר שר הרווחה יושב כאן וכאשר מדברים כאן על שינוי בהתייחסות לנשים שעוסקות בזנות ואם עד לאחרונה הבטחת ההכנסה שלהן נשללה כאשר נמצא שהן מנוצלות למטרות זנות גם העוגן הכלכלי הזה נלקח מהן.
אורית זוארץ: יושבת כאן מנכ"לית המוסד לביטוח לאומי ומעבירה הנחיה מאוד ברורה שהבטחת ההכנסה לא תישלל אז זה עוגן כלכלי שאפשר להשאיר בידי הנשים חלקי, מינורי, מזערי אבל עדיין יש כאן התייחסות אחרת של הממסד, ואני מברכת על כך.
אורית זוארץ: יש לנו עוד הרבה מה לעשות.
אורית זוארץ: יש כאן את ענבל והיא קורבן סחר.
אורית זוארץ: היא ממש הובאה הנה לארץ בכפייה והיא נמצאת כאן בהליך של שיקום וחשוב מאוד שנשמע גם אותה.
אורית זוארץ: רענן כספי.
אורית זוארץ: תציג את עצמך.
רענן כספי: רענן כספי, קצין חקירות במשטרה.
רענן כספי: אנחנו פשטנו על מקומות ברמת גן.
רענן כספי: סגרנו אותם.
רענן כספי: המקומות נפתחו מחדש אחרי יומיים.
ורד: סגרו אולי שהבנות לא יעבדו שם אבל לא את מכוני הליווי.
אורית זוארץ: הנה, הוא אמר, סגרו את המקום, אחרי יומיים פתחו אותו בצו של בית משפט.
אורית זוארץ: זה דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם.
אורית זוארץ: זה לא משהו שאנחנו יכולות להרפות ממנו.
אורית זוארץ: אז ענבל בבקשה.
אורית זוארץ: אנחנו באמת נשמח לשמוע את העדות שלך.
אורית זוארץ: ספרי לנו ככה, איך הגעת?
אורית זוארץ: מאיפה הגעת לארץ?
ענבל: אני לא יודעת אם אני אציין בכלל את המדינה שאני גדלתי בה ונולדתי בה.
אורית זוארץ: לא נולדת בישראל.
ענבל: לא.
ענבל: אני לא נולדתי בישראל.
ענבל: אני גדלתי באירופה.
ענבל: בגיל 20-21 נסחרתי לזנות.
אורית זוארץ: מה זאת אומרת נסחרת?
אורית זוארץ: מה קרה שם?
ענבל: אני אכנס קצת לרקע של הילדות שלי למרות שאני חושבת שהסיפור שלי כל כך דומה לסיפור של שתי החברות שדיברו לפני.
ענבל: אני גם גדלתי במשפחה לא שלמה.
ענבל: אני גדלתי עם אבא חורג שהיה אלכוהוליסט.
ענבל: אני הייתי ילדה מאוד מופנמת.
ענבל: הייתי ילדה עם בעיית ריכוז וכולי וכולי.
ענבל: אני לא אומרת שנפלתי כקורבן לסחר בנשים, שמישהו חטף אותי מהאוניברסיטה, מחיים מאוד טובים, ושאני הייתי בן אדם ככה וככה.
ענבל: היה שם רקע כמובן.
ענבל: בטח ובטח הסתובבתי במקומות לא מתאימים.
ענבל: הייתי בין אנשים לא טובים אבל זה עדיין לא סיבה, אני חושבת, להגיע למקום איפה שהגעתי.
ענבל: שאני תיכף אספר לכם גם את זה.
ענבל: אני בעצם יותר להדגיש את זה מאשר הילדות שלי.
ענבל: כן, בגיל עשרים, עשרים ואחת פחות או יותר בחוץ לארץ איפה שאני חייתי וגדלתי מכרו אותי.
ענבל: מכרו אותי.
ענבל: אני גם לא בחרתי להיות זונה.
ענבל: אני פגשתי אנשים שהלכתי איתם למקום כלשהו, מקום בילוי.
ענבל: אני נמכרתי לאנשים שעסקו בסחר באנשים בארץ.
ענבל: ואני באמת לא ידעתי מזה.
ענבל: אני לא ביקשתי.
אורית זוארץ: איך הגעת לארץ?
ענבל: קנו לי כרטיס טיסה.
ענבל: באתי בטיסה עם אשרת תייר.
ענבל: הצמידו לכל בחורה שהגיעה בדרך הזאת איזה שומר.
ענבל: שמו אותנו בדירת חדר איפה שאני עברתי אונס כמו כל שאר הבחורות, איפה שהפחידו אותנו, איפה שאיימו עלינו ואיפה שעברנו מעבר לאלימות המינית גם אלימות פיזית.
ענבל: הגענו לארץ ושמו אותנו באיזה מכון.
ענבל: אני שלושה חודשים לא ראיתי אור יום.
ענבל: במשך שלושה חודשים מ-5 או 6 לפנות בוקר הייתי עירה עד השעות הקטנות של הלילה.
ענבל: וגם שם לא בחרתי להיות.
ענבל: זה סיפור של כמה שנים.
אורית זוארץ: כמה שנים?
ענבל: כמה שנים.
ענבל: זה היה בשנת 97.
ענבל: מ-97 אני הייתי בארץ.
ענבל: אני עסקתי בזנות וההתדרדרות שלי לאט לאט לסמים גם ככה בדרך הזאת.
ענבל: אני לא חושבת שעם כל הרקע שלי מהילדות, אם לא היה קורה הקטע של סחר בנשים כל זה היה קורה לי.
ענבל: קודם שאלת את שתי הבנות, אחת שאלת מה היא חושבת בקשר לפתרונות.
ענבל: לפני שאני שוכחת אני רוצה להזכיר מה הדעה שלי בקשר לזה.
ענבל: במשך השנים האלה אני עבדתי בדירות אירוח, עבדתי במכונים.
ענבל: אני פגשתי משטרה כל יום במקומות האלה.
ענבל: השוטרים אפילו לפי שמות היו מכירים אותנו.
ענבל: אף אחד לא עשה שום דבר.
ענבל: וכמו שאתה אומר באו וסגרו את הדירות ובאו וסגרו את המכונים.
ענבל: הבעלים עובדים עם המשטרה.
ענבל: אני אומרת לכם את זה מאומץ כמה שקשה לשמוע.
ענבל: המשטרה משתפת פעולה אחד על אחד.
ענבל: אני בשלושה החודשים הראשונים שלי שהביאו אותי לארץ כל יום פגשתי משטרה במכון איפה שאז עבדתי.
אורית זוארץ: הם באו לסגור את המקום?
ענבל: הם באו סתם, לביקורת.
ענבל: נכנסו, בדקו את הדרכונים שלנו ויצאו משם.
אורית זוארץ: כשבדקו את אשרת התייר שלך אף אחד לא עשה עם זה שום דבר בעצם?
ענבל: תראי, אני קיבלתי אז ויזה לשלושה חודשים.
ענבל: והיו בחורות שהויזה שלהן נגמרה ועשו להן ויזה מזויפת.
ענבל: זייפו להם את הויזה.
ענבל: אני חושבת ששורש הבעיה מתחיל מפה.
אורית זוארץ: כשהם הגיעו לפשיטות לא שאלו אתכם מה המצב?
אורית זוארץ: אתן נמצאות כאן מרצון?
אורית זוארץ: מבחירה?
דלית: היא לא אמרה פשיטות.
דלית: היא אמרה הם באו לביקור ויצאו.
דלית: אני חושבת שהדברים מדברים בעד עצמם.
אורית זוארץ: מה זאת אומרת באו לביקור ויצאו?
ענבל: אבל גם הפשיטות לא עזרו.
אורית זוארץ: הם באו לקבל שירותי מין?
ענבל: ביקורות.
דוברת: הגיע הזמן לשים על השולחן מה קורה עם המשטרה.
אורית זוארץ: עם השר לביטחון פנים, באמת התגובה היתה תרעומת.
אורית זוארץ: אחת הטענות שהעלתה ענת מהרשות לשיקום האסיר זה שבמקרים מסוימים נשים שמנוצלות לזנות הן או נאנסות או נכפים עליהן יחסי מין או שהשוטרים הם לקוחות.
אורית זוארץ: כשהעליתי את זה היתה פה תרעומת מאוד גדולה.
אורית זוארץ: אני באמת רוצה להבין האם בזה מדובר?
אורית זוארץ: זה חשוב לשמוע מגוף ראשון.
ענבל: אני יודעת במה מדובר.
ענבל: אני מדברת על שנת 1997.
קריאה: הגיע הזמן לשים את זה על השולחן.
נעמה ריבלין: זה מה שקורה כאן שגם כשהיא מספרת אנחנו אומרים, לא, זה לא קורה.
ענבל: אני רוצה לענות לכם שזה כן קורה גם היום.
ענבל: אני מ-97...
ענבל: עובדה, היום בארץ אני נקייה מסמים אמנם שנה וארבעה חודשים.
ענבל: אני לא עסקתי בזנות בתקופה הזאת בארץ.
ענבל: אני בשיקום מאז.
ענבל: אבל לפני שנה וארבעה חודשים, בסוף הקריירה שלי הייתי ברחוב כבר על קרטונים.
ענבל: אבל כן אני עבדתי במכונים.
ענבל: אני גם עבדתי בדירות אירוח.
ענבל: עבדתי בליווי.
ענבל: לא יודעת איך אתם קוראים לזה.
ענבל: אני מדברת בשפה שאני מכירה.
ענבל: ונכון, בתקופה האחרונה גם כן אני פגשתי את אותה תופעה מה שפגשתי בשנת 97 וזה עוד יותר החמיר.
שאלה: איזו תופעה?
ענבל: של השלטונות מול הזנות.
ענבל: כאילו הפגישה הישירה שיש בין המשטרה לבין הזונות.
ענבל: אני לא מדברת רק על הביקורות ועל הפשיטות.
ענבל: אני אתן לכם עוד דוגמה.
ענבל: כאשר כבר חייתי ברחוב ועבדתי ברחוב הייתי משתמשת בסמים מאוד קשים, עברתי אונס מאוד חמור, מאוד קשה שזה היה גם ניסיון לרצח.
ענבל: אני הלכתי והתלוננתי במשטרה.
ענבל: אני לא אומרת שלא קיבלתי יחס.
ענבל: התייחסו למקרה שלי אבל אם לא היו עומדים מאחורי אנשי פרויקט של אנשים שבאו מהמקום שלי, בנס קמו משם, והיום בהתנדבות באים ועוזרים לנו.
ענבל: אם האנשים האלה לא היו עומדים מאחורי ואם באופן ספציפי האיש הזה שאנס אותי והתעלל בי הוא לא היה עושה את זה באופן סדרתי ולא היו עוד עובדות אחרי המקרה שלי, עובדות בשטח, לא היו מטפלים בי.
ענבל: מהקטע של בית החולים, אני רוצה להגיד לכם אני עם ראש פתוח.
ענבל: את הראש שלי מנתח פלסטי מומחה סידר.
ענבל: עברתי מקרה באמת חמור.
ענבל: טראומה טראומה.
ענבל: זה גם לא העניין פה.
ענבל: אני שעה וחצי חיכיתי לאמבולנס.
ענבל: אני לא מגזימה.
ענבל: באמת שאני לא מגזימה.