GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: איפה בגליל הקורסים האלה?
דינה חסידוב: עשינו בכרמיאל, בעכו, בקריית ים, בחיפה, במרר, בקרית שמונה, אנחנו פועלים מדימונה ועד קריית שמונה בגליל אבל מכיוון שאנחנו כרגע מדברים על הסקטור שאינו דובר עברית, יש לנו הצלחה בלתי רגילה עם הבחורות שהכשרנו ואני רוצה להביא את זה כסיפור הצלחה.
דינה חסידוב: התקציבים הם בעייתיים אבל יש גם דברים טובים, כי הרגשתי שיש פה קצת, לא שאני רוצה להיות מליץ יושר ולהגיד שהכל תקין והכל בסדר, אבל הלוואי ויהיו יותר תקציבים, הלוואי ויכולנו להרחיב והלוואי והדברים היו יותר פשוטים, אבל הצורך הוא כל כך עז ויש אוכלוסיה, רובד רחב מאוד של נשים, אנחנו עובדים רק עם נשים, רובד רחב מאוד של נשים אקדמאיות שרמת התיסכול היא מאוד גבוהה, הן חוזרות אחרי מאמץ גדול מאוד לקבל תואר ראשון, הן חוזרות לישוב ואין להן תעסוקה.
דינה חסידוב: מבחינתנו זאת הצלחה בלתי רגילה שהצלחנו להגיע למעל 120 נשים דוברות ערבית שהן משולבות רובן בעבודה.
דינה חסידוב: אני רוצה להגיד, הלוואי ויהיו תנאים יותר טובים והלוואי ונוכל להרחיב אבל בהחלט יש הצלחות, יש עשייה ויש עבודה.
דינה חסידוב: המקצוע שאנחנו נתנו להן הוא די מוגן, הן עובדות בתוך גני ילדים, רק עם נשים, בתוך הכפר, הן עובדות שעות גמישות כך שהמקצוע הוא מקצוע גמיש ולא פעם מנטרל חסמים, דובר פה על חסמים, חלק מהחסמים נעלמים כי זה סביבה ללא גברים, זה סביבה שממצבת אותם גבוה בכפר שלהם כי הן הופכות להיות מומחיות למתמטיקה לגיל הרך, יש פה איזה שהיא עבודה שהיא כנראה גם נותנת מענה לחסמים או מתחשבת או איכשהו חיה עם החסמים ומאפשרת לעשות צעד קדימה בתוך מעגל החסמים, כך שאנחנו בשמחה מציגים את התוכנית.
דינה חסידוב: רים חזאן: כמה נשים עברו את הקורס במרר?
דינה חסידוב: במרר עברו שבעים נשים.
דינה חסידוב: שני קורסים במכללה של נוהה באדר בשיתוף עם מט"י בגליל.
רים חזאן: אם שבעים נשים שרובן עובדות במרר ואולי גם בסביבה, כמה גנים יש בסביבה?
דינה חסידוב: רק במרר יש שבעים גנים, רק במגזר הדרוזי יש 250 גנים, אני לא מדברת על המוסלמי והנוצרי.
דינה חסידוב: הן נוסעות, בני משפחה, שתיים ביחד, אם היא נשואה זה כבר יותר קל, כשהן רווקות זה ביחד.
דינה חסידוב: עבדנו למשל בטובא זנגריה מול קריית שמונה, בחורות ממרר נסעו באמצעות אח שהוביל אותן.
דינה חסידוב: יש פתרונות.
דינה חסידוב: הן רוצות לעבוד, הן מאוד רוצות.
רים חזאן: אני מנשים נגד אלימות.
רים חזאן: אני חושבת שהיוזמה הזאת מוכיחה שאם מתאמצים וחושבים ביצירתיות על איך אפשר לשלב אקדמאיות, אלה שכבר עברו את החסמים, אלה שכבר עברו את החסמים שחלקכם הזכיר ואני מתפלאת שאנחנו שמים עוד פעם את החסמים האלה מול הנשים הערביות.
רים חזאן: יש לנו 40% אקדמאיות לא מועסקות, אלה נשים שכבר הגיעו לאוניברסיטה ויש להן תואר שני ושלישי ואין להן תעסוקה.
רים חזאן: זאת הבעיה שאנחנו רואות.
רים חזאן: הענין של האקדמאיות אני רואה אותו כהכי דחוף והכי ניתן לשיפור את מצב התעסוקה.
רים חזאן: לבזבז 55 מליון שקל על 900 עובדות, עם כל הכבוד ועם כל ההצלחה שבזה אני מרגישה שזה לא מספק.
דינה חסידוב: אני מאוד שמחה על הדברים שנאמרו כאן ואני רוצה להגיד משהו, החסמים לא נלקחים בחשבון, אנחנו הולכים קדימה עם מה שיש והבנות יודעות להתאים את עצמן נהדר.
דינה חסידוב: אנחנו מטפלות בקטע המקצועי ולא בקטע התרבותי, מזמנות ומאפשרות וכל אחת הולכת עם האמונה שלה.
דינה חסידוב: לא לשים את החסם כמכשול, השונות היא רלוונטית, אנחנו מדינה פלורליסטית וכל אחד ינהג על פי מידותיו.
דינה חסידוב: אני באה בהיבט המקצועי, בהיבט של לתת הזדמנות, בהיבט של לפתוח את הדלת, מי שיכולה שתפסע בשביל הזה.
דינה חסידוב: לכן אני לא הייתי שמה את החסם כחסם.
דינה חסידוב: זה פלורליזם, זה שוני תרבותי וזה בסדר, זה לא מעכב.
ג'מאל זחאלקה: היוזמה לדיון שיתוף הנשים הערביות בשוק העבודה היא שלי והבעיה היא שמדברים על זה אבל מעט מאוד נעשה.
ג'מאל זחאלקה: הפתרון הוא לאוו דווקא בהכוונה.
ג'מאל זחאלקה: אם אין פיתוח של מקורות תעסוקה בכלל בישובים הערביים ובסביבתם אז מי שמפסיד הכי הרבה זה נשים כי המאפיין הכי חשוב והכי בולט והכי מכריע זה שהנשים הערביות עובדות בקרבת מקום מגוריהן.
ג'מאל זחאלקה: חלק מהענין הזה זה עסקים קטנים, עסקים קטנים יכולים לפתור את הבעיה של תעסוקת נשים בישובים קטנים, אם אנחנו לוקחים גם בתוך החברה הערבית, תעסוקת נשים בערים מעורבות, האחוז הוא יחסית הרבה יותר גבוה מישובים שהם בפריפריה, ישובים קטנים שם שאחוז התעסוקה הוא מאוד נמוך, הוא בסביבות ה-10% ופחות כי החסם העיקרי והגדול בפני תעסוקת נשים ערביות הוא מקומות תעסוקה.
ג'מאל זחאלקה: אם יש מקומות תעסוקה נשים עובדות, אם אין אז נשים לא עובדות.
ג'מאל זחאלקה: כשמתפנה מישרה של עוזרת גננת באלף שקל בישוב ערבי, יש חמישים מועמדות.
ג'מאל זחאלקה: שלא לדבר על מישרה בכירה של מזכירה בכירה שמקבלת 3,500 שקל, על זה יש מלחמת עולם.
ג'מאל זחאלקה: הרצון לעבוד קיים.
ג'מאל זחאלקה: אם מדברים על חסמים, יכול להיות שיש נשים שיש להן בעיה לצאת לעבודה, אבל אנחנו לא מגיעים אליהן אפילו, יש עשרות אלפים שמחכות בתור ורוצות לעבוד ואין עבודה.
ג'מאל זחאלקה: צריך לדרבן את הממשלה לפתח את האיזורים האלה בפריפריה, בגליל ובמשולש ובנגב כדי שתהיה תעסוקה.
ג'מאל זחאלקה: מבחינה כלכלית זה יכול להיות אחד האינטרסים הגדולים של הכלכלה בישראל.
ג'מאל זחאלקה: כל שרי האוצר ומנכ"לי משרד האוצר והמומחים לכלכלה בארץ מתחילים כל נאום על הכלכלה בישראל כשהם אומרים הבעיה העיקרית של הכלכלה הישראלית זה השתתפות נמוכה בשוק העבודה.
ג'מאל זחאלקה: ישראל לא יכולה להתקרב לאירופה כל עוד אחוז המועסקים במשק הוא 57% שזה התקדם משנת 1980 ועד היום ב-2% לערך.
ג'מאל זחאלקה: להגיע מ-20% ל-40% תעסוקה של הנשים הערביות זה תורם 3-4% בהעלאת אחוז המועסקים במשק שזה אחוז ענק ואין ברירה, מבחינת האינטרס הכלכלי, בשביל להעלות בזמן סביר את אחוז המועסקים במשק צריך ללכת על אחוזי תעסוקה נמוכים ואחוז התעסוקה הכי נמוך במשק בארץ זה נשים ערביות.
ג'מאל זחאלקה: משם הרבה יותר להעלות את אחוז התעסוקה מאשר להעלות את אחוז המועסקות ברמת אביב, כי שם כבר מגרדים את התקרה ואצל הנשים הערביות יש מרחב גדול מאוד.
ג'מאל זחאלקה: לכן ההשקעה בענין הזה היא השקעה מניבה שיש לה חשיבות כלכלית עליונה, אבל נכון שיש אינטרס כלכלי אבל זה כבר מובנה בתוך המערכת הישראלית, לזרוק את הערבים לשוליים, ועוד נשים, מה זה חשוב בכלל, איזה לחץ פופוליסטי הן יכולות לעשות.
ג'מאל זחאלקה: מאז שנכנסתי לכנסת ב-2003 העליתי את הנושא הזה ואני לא מרפה ממנו ואני חוזר שוב ושוב ומעלה אותו בכל הזדמנות והוועדה בשנה האחרונה עשתה עבודה חשובה בענין הזה ואני מברך על זה ואני חושב שאסור להרפות מהנושא הזה.
ליה שמטוב: יש כל מיני גופים וכל אחד עוסק במשהו אחר ואחד לא יודע מה עושה השני ויכול שיש כפילות ויכול להיות שעושים אותו דבר ומקבלים את התקציבים מהמדינה, אז צריך אולי להקים רשות שתרכז את כל הנושא הזה של סיוע לנשים ולא רק במגזר המיעוטים.
סעיד מועדי: סטינו קצת מהנושא שהוא עסקים קטנים ובינוניים לתעסוקת נשים.
ליה שמטוב: אני חושבת שזה קשור אחד בשני, אנחנו לא דיברנו על נושאים מדיניים, דיברנו על נושא תעסוקה.
ליה שמטוב: אני אמוד מודה לכולכם שהגעתם לפה, הוועדה לקידום מעמד האישה רואה חשיבות רבה בעידוד נשים ערביות לפתיחת עסקים קטנים ובינוניים, עידוד לצד פעולות נוספות יוביל לעליה בשיעור השתתפותן של נשים ערביות בשוק העבודה בישראל.
ליה שמטוב: הוועדה סוברת כי יש להקים רשות או לחילופין לקבוע גורם אחד שירכז בידיו את כל נושא הליווי והסיוע לנשים בכלל ולנשים ערביות בפרט.
ליה שמטוב: הוועדה תפנה לאוצר לבחון אפשרויות להזרמת כספים נוספים לעשייה הזאת ואני פונה אישית למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שיבחן אם כל התקציבים המגיעים למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שהכספים האלה ילכו לקורסים והכשרות שאחר כך האנשים שעוברים את הקורסים יוכלו לעבוד במקצוע ולא סתם ללמוד איזה שהוא קורס או הכשרה ואחר כך זה ילך לאיבוד.
ליה שמטוב: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא אי-אכיפת החוק האוסר על שידול לזנות.
ליה שמטוב: אני מודה לחברות הכנסת זהבה גלאון ונאדיה חילו שהגיעו לישיבה וגם לכל המוזמנים שטרחו והגיעו לדיון.
ליה שמטוב: לדעתי, הדיון חשוב לנו מאוד כוועדה לקידום מעמד האישה וגם כחברה המבקשת להיות מקור לגאווה ואור לגויים.
ליה שמטוב: אני רוצה לציין ולחדד שעל פי החוק הישראלי, הזנות אינה עבירה פלילית.
ליה שמטוב: עם זאת, חוק העונשין קובע כי פעילויות הקשורות לזנות הן עבירות.
ליה שמטוב: כך לדוגמה סרסרות למעשי זנות, חזקת סרסרות, סחר בבני אדם לעיסוק בזנות, ניצול קטינים לזנות, החזקה של מקום לשם זנות או השכרה של המקום לשם כך.
ליה שמטוב: לפני שאני אפתח בדיון, אני רוצה גם להדגיש שמטרת הדיון היום היא לא עריפת ראשים או תליית אשמים.
ליה שמטוב: הוועדה מעונינת ללמוד את הנושא, לשמוע את הנתונים ולגבש עצה אחת יחד עם כל הנוכחים, כיצד אנחנו יכולים להיאבק בתופעה, ואם יש כלים נוספים שחסרים לגורמי אכיפת החוק, אנחנו כחברי כנסת יכולים לסייע.
ליה שמטוב: היום אנחנו נצפה בסרטון תחקיר של כ-10 דקות שיוקרן בערוץ 2.
ליה שמטוב: לפני שנצפה בסרטון, אני אתן את רשות הדיבור לחברות הכנסת.
ליה שמטוב: נמצאת אתנו הגברת אורלי וילנאי, שבוודאי אחרי שנצפה בסרטון, היא תרצה להתייחס ולהציג כמה שאלות.
ליה שמטוב: אני שוב מודה לכם.
ליה שמטוב: בבקשה, חברות הכנסת או שלפני זה נראה את הסרט?
זהבה גלאון: אני חושבת שאולי נראה קודם את הסרט.
ליה שמטוב: נראה את הסרט ואחר-כך נתייחס.
אורלי וילנאי: אני רוצה לומר כמה מילות הקדמה לסיפור הזה.
אורלי וילנאי: אני מודה לכם על הכינוס הזה ועל ההתייחסות הרצינית, למרות שזה טיפה מצער שהגיעו מעט חברי כנסת לדיון הזה – חברות כנסת מן הסתם.
אורלי וילנאי: אני רוצה להאמין ולקוות שלכל מי שנמצא כאן יש אינטרס משותף, והוא טיפול אמיתי בבעיה.
אורלי וילנאי: נמצאים כאן באמת האנשים הטובים ביותר שיכולים לעשות את זה.
אורלי וילנאי: אם כולנו נקדיש לזה את מלוא הרצינות, אפשר לעשות כאן שינוי.
אורלי וילנאי: אני רוצה להציג לכם את דיאנה שנמצאת כאן אתי ועבדה אתנו בחודשים האחרונים.
אורלי וילנאי: היא עשתה עבודה באמת באמת קשה, אני חושבת אפילו בעיקר נפשית.
אורלי וילנאי: במהלכה היא הסתובבה בין דירות שבהן עובדות נשים בזנות, והיא ניסתה לבדוק את מערכת היחסים בין אותן דירות, בין המפעל האדיר הזה, לבין המשטרה, הפיקוח והאכיפה.
אורלי וילנאי: הדברים שהיא הביאה משם מאוד לא פשוטים.
אורלי וילנאי: אני מניחה שתרצי להתייחס לזה.
דיאנה: כן, נראה לי שאחרי הסרט זה יהיה יותר רלוונטי.
זהבה גלאון: את רוצה להגיד מה הפרופיל של הנשים שעוסקות בזנות?
זהבה גלאון: האם הן ישראליות, זרות?
אורלי וילנאי: רוב הנשים שדיאנה פגשה באותן דירות שהיא הסתובבה, והיא הסתובבה בלא מעט מקומות שאגב נמצאים כבר שנים וביססו את מעמדם באין מפריע, הן נשים ישראליות בחלקן.
אורלי וילנאי: היו שם גם עולות חדשות יותר ופחות, אבל ברובן ישראליות.
אורלי וילנאי: לא באנו לטעון שנעשים שם מעשי כפייה או שידול מאוד מאוד ברור, אלא כן מקום שמופעל לצורכי זנות באופן ברור, כפי שאסור בכתובים בחוק, ומתנהל באין מפריע לחלוטין.
אורלי וילנאי: כלומר, גם כשהמשטרה כבר מגיעה לאותם מקומות, הם לא נסגרים, וגם קיבלנו עדויות - מאוד מאוד מטרידות אני אקרא לזה – על איזשהו קשר של שתיקה, ושוב בלשון המעטה, בין המשטרה לבין חלק מהמקומות.
אורלי וילנאי: אני מציעה שנראה חלק מהדברים.
רענן כספי: אמרת בהתחלה את הקביעה בנושא של אי-אכיפה של משטרת ישראל, ומי שאוכף את התופעה זה משטרת ישראל.
רענן כספי: אנחנו מתקוממים על העמדה הזאת.
רענן כספי: אנחנו חושבים שגם אם אורלי וילנאי תציג פה סרט, לא משנה איזה סרט היא תציג, יש לנו פן אחר ואנחנו נציג אותו לאחר מכן.
רענן כספי: מבחינתנו זה חשד לאי-אכיפה.
ליה שמטוב: באנו לשמוע את שני הצדדים.
אורלי וילנאי: השוני בתחקיר הוא שנכנסה בחורה שהיא לא עיתונאית כאחד האדם לתוך העולם הזה, בלי מצלמה מוכרזת אלא נסתרת, והיא הצליחה להביא את התמונות שבדרך כלל אנחנו לא רואים כשאנחנו נכנסים עם צוות צילום, בטח לא עם כוח משטרתי, אלא את התמונות של המציאות עצמה במשך כמה שבועות, כמעט חודשים.
זהבה גלאון: הכל בתל אביב?
אורלי וילנאי: לא, גם בראשון לציון ויש כל מיני מקומות שהסתובבנו מחוץ לעיר.
אורלי וילנאי: המקומות שבהם דיאנה שהתה יותר הם כן במרכז תל אביב, ושוב - אלה מקומות שכמעט אין אף אחד באזור שלא יודע עליהם, כלומר הם הפכו להיות ממש חלק מהחיים והם פועלים באין מפריע.
אורלי וילנאי: (הקרנת סרטון)
אורלי וילנאי: אני רוצה רק לציין שתי נקודות, ברשותכם: האחת – אף אחד מהמשטרה לא מגיב לנו מאז.
אורלי וילנאי: אני מאוד שמחה שהדיון הזה מתקיים כאן, כי אנחנו סוף סוף יכולים גם לנהל איזשהו דיאלוג רק בזכות הוועדה הזאת; השנייה – מה שראיתם בסצינה הוא שחיפשו מי חוקית כאן ומי לא, כלומר: הבנות אשמות, אותן צריך לתפוס.
אורלי וילנאי: אם יש כאן מישהי בלי אשרה או לא ישראלית, אותה יזרקו.
אורלי וילנאי: לא חיפשו מי מפעיל את המקום הזה, מי אחראי, מי עושה כסף, שום דבר שקשור לנושא הזה.
זהבה גלאון: מה טווח הזמן שזה צולם?
זהבה גלאון: באיזו שנה?
אורלי וילנאי: עכשיו, זה צולם בחודשים האחרונים.
קריאה: רשמתי לי את התאריכים – 5.4.2000.
אורלי וילנאי: הכל היה בחודשים האחרונים, לא בשנת 2000 אלא בשנת 2008.
אורלי וילנאי: זאת טעות טכנית.
ליה שמטוב: אז פניתם למשטרה עם המכתב?
ליה שמטוב: היא ראתה את הסרט?
אורלי וילנאי: לא, היא לא ראתה את הסרט, היא לא מקיימת אתנו דיאלוג.
אורלי וילנאי: שוב, אני מברכת על המפגש כאן.
קריאה: ראינו את הסרט, אתמול.
אורלי וילנאי: בסדר, ביקשתם לקראת הוועדה.
אורלי וילנאי: כשאנחנו ביקשנו בלי קשר לוועדה ובלי קשר לכנסת לפני, לא רציתם.
זהבה גלאון: שאלה למשטרה.
זהבה גלאון: בשנת 2005 העברתי הצעת חוק, שנקראת סגירת חצרים, אני לא זוכרת את השם המדויק שלה – הגבלת שימוש במקום לשם מניעת ביצוע עבירות, כשהרציונל של החוק היה לתת למשטרה כלים מנהליים לסגור מקומות שמתקיימת בהם תעשיית המין, כך אני קוראת לזה בגדול.
זהבה גלאון: זה כדי לתת למשטרה כלים, כי כל השנים אמרנו למשטרה: למה אתם לא סוגרים?
זהבה גלאון: הרי אתם יודעים איפה זה, תחת כל עץ רענן.
זהבה גלאון: בפינסקר הזה, 10 פעמים אני בעצמי דיברתי עם המשטרה על פינסקר.
ליה שמטוב: אבל מישהי אמרה שם "בעל-הבית שלנו הוא תותח, יש לו קשרים".
זהבה גלאון: ראשית, אולי נשמע מהמשטרה נתונים, בכמה מקרים מאז שהחוק נכנס לתוקף בשנת 2005 הם השתמשו כדי לסגור מקומות.
זהבה גלאון: בהמשך לשאלה שאורלי שאלה את השוטר שהיה בשטח – בכמה מקרים הם השתמשו בחוק או בכלי הזה שניתן להם כדי לסגור מקומות שמתקיימת בהם תעשיית הזנות.
זהבה גלאון: יש לי הערה יותר כללית.
זהבה גלאון: לדעתי, יש כאן איזה עיוות מחשבתי או עיוות שגורם לפעולה מוטרפת, שאת מי שמחפשים זה את הנשים ומהן לוקחים את תעודות הזהות כדי לבדוק האם הן זרות או האם הן מקומיות, כשהפעולה שצריכה להיעשות זה כנגד מי שמפעיל את המקומות האלה וכנגד הבעלים של אותם מקומות.
זהבה גלאון: אני מודה שזה קצת מפתיע אותי, כי בכל מה שקשור לנשים זרות, נשים נסחרות בתעשיית המין, המשטרה באמת פועלת באופן תקיף אפשר לומר.
זהבה גלאון: ראינו בתמונות עכשיו, שבמה שקשור בעיקר בנשים ישראליות, ורוב הנשים היו ישראליות, גם אם חלקן היו עולות חדשות, שיש איזו התייחסות הרבה יותר מקילה, כשיש איזה חוסר הבנה שדפוסי הפעילות של הסחר בנשים השתנו, חל שינוי בדפוסי הפעילות.
זהבה גלאון: אם פעם ידענו שרוב הנשים הנסחרות ומשודלות לזנות ושמסרסרים בהן זרות, היום מרבית הנשים שמסרסרים בהן הן ישראליות.
זהבה גלאון: איכשהו המשטרה לא עשתה את המעבר הזה, שמתייחס לשינוי בדפוסי הפעולה.
זהבה גלאון: זו הערה נוספת.
זהבה גלאון: אני חושבת שהדיון הזה היום מאוד חשוב, כי לדעתי הוא מחייב את המשטרה להיערך אחרת, להתייחס אחרת, גם לנושא של סגירת המקומות.
זהבה גלאון: אני לא יודעת האם שוטרים או האם שופט, כמו שאמרה אחת הנשים – אני לא יודעת, יכול להיות שכן, יכול להיות שלא, אבל בכל זאת זה מציף איזו תופעה, שאני אומרת בזהירות, שמאוד יכול להיות שחלק מהמקומות ממשיכים לפעול כי יש להם קשרים טובים, "הוא תותח" כמו שנאמר.
זהבה גלאון: יש להם קשרים טובים, ואם זה נכון, זה מאוד מדאיג אותנו שיש שיתוף פעולה.
זהבה גלאון: אני אומרת את זה כי בזמנו, בשנים הראשונות כשהבריחו לארץ נשים נסחרות, שמענו תלונות על שיתוף פעולה בין שוטרים במשטרה לבין סוחרים, והעניין הזה טופל במלוא חומרת הדין.
זהבה גלאון: אני חושבת שהדברים האלה צריכים לבוא לתשומת לבכם ולידי פעולה מעשית ואפקטיבית עם הנחיות מאוד ברורות למשטרה איך לפעול בעניין הזה.
ליה שמטוב: וגם ראינו ששוטרים מבקרים במקום, אבל הם לא מבקרים כדי לסגור את המקום.
זהבה גלאון: אני רוצה לומר עוד מילה אחת, שלא קשורה ישירות לסרט.
זהבה גלאון: יושבת כאן ריטה חייקין מארגון "אישה לאישה" בחיפה.
זהבה גלאון: המשטרה עשתה פשיטות בחיפה ובצפון בתקופה האחרונה בהרבה מקומות.
זהבה גלאון: באחד המקרים המשטרה עצרה את אחת הנשים שעסקה בזנות.
זהבה גלאון: היה עליה סכום של 20,000 שקל, והמשטרה החרימה לה את הכסף הזה.
זהבה גלאון: עכשיו המשטרה לא מוכנה להחזיר לה את הכסף הזה, כי היא אומרת שהכסף הזה הוא לא חוקי.
זהבה גלאון: אנחנו תמיד טענו שצריך לפעול נגד הסוחרים, נגד הסרסורים, נגד אלה שמפעילים אותן, שמתפרנסים על גבן, אנחנו לא פועלים נגד הנשים.
זהבה גלאון: הנשים מבחינתו הן קורבנות.
זהבה גלאון: הן מתפרנסות, אבל הן הקורבנות.
זהבה גלאון: למה המשטרה בכלל מחרימה את הכסף מהנשים, ולמה המשטרה טוענת גם בבית משפט, שהיא לא מוכנה שיחזירו לה את הכסף, כי הכסף הזה לא חוקי?
זהבה גלאון: זה אומנם לא קשור ישירות לסרט, אבל זה חלק מאותה תפיסת עולם מעוותת של מי הקורבן ומי הסוחר ומי העבריין.
נאדיה חילו: ללא ספק, הכתבה היא קשה, אבל היא משקפת מציאות קשה, כלומר: זאת מציאות שקיימת.
נאדיה חילו: אני חושבת שאחרי שהוסדר מבחינה חוקית המרווח שהיה מבחינת סימני שאלה בחוק, האם לסגור מקום שמשמש לצורך ביצוע עבירה או לא, שהיה שטח עם סימני שאלה, נשאר רק החלק של הביצוע.
נאדיה חילו: את עניין הביצוע והאכיפה, אנחנו מאוד רוצים לשמוע – אין עוד מה להוסיף על התופעות שראינו.
נאדיה חילו: אין מה להוסיף על מה שנראה ומה שנשמע.
נאדיה חילו: השאלה עכשיו היא איך מתמודדים עם העניין, מה התשובות ומה הפתרונות.
נאדיה חילו: אנחנו גם פה כדי לדעת ולהמליץ על הפקת לקחים.
נאדיה חילו: גם אם היו מחדלים כאלה או אחרים או אי-אכיפה בצד אחד או צד אחר, המטרה בסוף הישיבה צריכה להיות איך להפיק לקחים בעתיד, כדי שאם היו דברים כמו חסמים או אי-ביצוע, ממחר המשטרה תוכל להסיק מהסרט הזה איך להיערך או לשנות דפוסי פעולה בהנחיות.
אורלי וילנאי: אני רוצה לומר עוד משפט הבהרה אחד קצר, כדי שלא יגידו שלא היו דברים שלא אמרנו.
אורלי וילנאי: ראשית, מה שאנחנו רואים כאן הוא באמת חלק קטן מהרבה מאוד חומר שצולם, והמטרה להשתמש בפורמט הזה שבו נכנסים לתוך מקום עם מצלמה נסתרת היא כדי להביא תמונת מציאות אחרת.
אורלי וילנאי: נכנסנו לא מעט פעמים לאותם מקומות עם המשטרה מלווים בפשיטות יזומות, ראינו דברים אחרים ושמענו דברים אחרים מן הסתם.
אורלי וילנאי: מה שאני רוצה לומר הוא שבאותה סצינה שבה אתם רואים שנכנסים השוטרים ומגיעים לאותה דירה, אנחנו ניסינו לקרוא לשוטרים או לומר למשטרה שפועלות שם דירות – גם כמה וכמה פעמים פנינו ואיש לא הגיע, ניידות לא הגיעו למקום הזה.
אורלי וילנאי: רק אחרי שפנינו ואמרנו שנשמעים משם קולות ויש איזשהו אירוע אחר שמתרחש שם בפנים, זה לא דבר שהמצאנו, השכנים אומרים שיש שם התרחשויות מדי פעם בפעם ויש גם צעקות ויש גם אלימות.
אורלי וילנאי: קראנו למשטרה ורק אז, גם אחרי 26 דקות, הגיע צוות שלכאורה בא לטפל בנושא האלימות.
אורלי וילנאי: אני מניחה שמאחורי זה גם יתחבאו כאן ויגידו: באנו לטפל במקרה שלא היה שם, אבל באתם וראיתם דירה שמתבצע בה פשע על פי החוק.
אורלי וילנאי: אולי צריך ליידע אנשים אחרים, כוחות אחרים של משטרה, יחידות אחרות, מחלקות אחרות.
אורלי וילנאי: הנושא הזה, למיטב ידיעתנו, לא הועבר הלאה ולא טופל, הדירה עובדת.
ליה שמטוב: אנחנו נשמח לשמוע את נציגי המשטרה.
ליה שמטוב: אני בטוחה שאתם גם סוגרים את המקומות.
ליה שמטוב: כמה מקומות אתם סוגרים בשנה?
ליה שמטוב: מה קורה עם הנשים אחרי סגירת המקומות?
ליה שמטוב: אם יש לכם כאלה נתונים, אנחנו נשמח לשמוע.
רענן כספי: אני רב פקד כספי רענן.
רענן כספי: אני קצין חוקרים ארצי במשטרה באגף לחקירות ולמודיעין מטה ארצי.
רענן כספי: יושב לידי סגן ניצב אלון מגן, שהיה ראש מפלג בילוש.
רענן כספי: הוא טיפל ביחידה המרכזית בתל אביב בין היתר בתופעה הזאת.
רענן כספי: אלי אביטן הוא היום רמ"ח מוס"ר, שגם מבצע בפועל את הפעילות.
רענן כספי: אני אגע בתחילת דבריי בנושאים הכלליים הארציים ואציג תמונת מצב ארצית, קצת תמונת מצב של תל אביב, ואנסה לגעת בקטן בסרט.
רענן כספי: לאחר מכן אלון יתייחס אליו במפורט.
רענן כספי: אני רוצה להגיד שאם הסרט יוצג בצורה הזאת בערוץ 2, הוא סרט לא מאוזן, כי אין בכלל התייחסות לעמדת המשטרה.
רענן כספי: אני יכול להגיד שאורלי וילנאי בעצמה ראיינה אותי אישית וקיבלה תשובות להרבה דברים.
אורלי וילנאי: אנחנו ביקשנו מכם להתראיין לתוכנית הזאת ולא הסכמתם.
רענן כספי: אם תקטעי אותי, אני לא אוכל לדבר.
רענן כספי: בתחקיר שהם מבצעים במסגרת התוכנית "המשמר האזרחי", היא הגיעה אלינו למשרד, קיבלה שיתוף פעולה מלא, קיבלה תשובות גם לסגירה מנהלית שיפוטית.
רענן כספי: לאחר מכן היא נסעה לתל אביב אליהם וקיבלה מהם גם ראיונות.
רענן כספי: גם לקחו אותה לבתי בושת.
רענן כספי: עוד פעם, אני לא צריך את הסרט הזה כדי לדעת שיש בישראל בתי בושת שכן עובדים.
רענן כספי: אני גם אמרתי את זה אתמול לכתב.
רענן כספי: דרך אגב, בסרט עצמו לא רואים שום פעילות מינית, זאת אומרת: הסרט כשלעצמו לא מהווה ראיה ספציפית לקיום בית בושת.
רענן כספי: להפך, דווקא לפי סעיף 243, ידיעות כוזבות, עצם ההתקשרות למשטרה על אירוע קטטה במקום מסוים מהווה ידיעה כוזבת, אבל אנחנו נעזוב את זה.
אורלי וילנאי: אתה לא אומר באמת שלא התקיימה שם פעילות מינית, נכון?
רענן כספי: לפי הראיות, ומייד תראי למה זה חשוב לדבר ראיות.
רענן כספי: כעיקרון, יושבת ראש הוועדה הזכירה בתחילת הישיבה שזנות היא חוקית.
רענן כספי: לדעתי, זה גם נושא מאוד מרכזי, גם הזנות וגם צריכת שירותי זנות הם חוקיים.
רענן כספי: זאת אומרת שכל עוד במדינת ישראל גם הזנות וגם צריכת שירותי זנות יהיו חוקיים, המשטרה תשתדל לצמצם את התופעה, וזה מה שהיא עושה, ואני יכול להגיד לכם שבחלק מהדברים בהצלחה בלתי רגילה, שגם באה לידי ביטוי בדוח מחלקת המדינה האמריקני שפורסם לאחרונה ביוני, שאנחנו הוצאנו מרשימת המעקב.
רענן כספי: בדוח עצמו יש תשבחות על פעילות משטרת ישראל.
רענן כספי: דוח מחלקת המדינה האמריקני לא מדווח רק על פעילות סחר בנשים, אנחנו מדווחים גם על פעילות בנושאי סרסרות, ניהול בית בושת וכדומה, ומייד אציג את הנתונים.
רענן כספי: אנחנו משתדלים לצמצם.
רענן כספי: לגבי הסגירה המנהלית עצמה, שמייד אתן את הנתונים, החוק כשלעצמו עבר בשנת 2005.
רענן כספי: בכוונה הבאתי אותו ליושבת ראש.
רענן כספי: שוטר סיור כמו שראיתם כרגע, הוא לא מוסמך על פי החוק עצמו לסגור את בית הבושת.
רענן כספי: בחוק עצמו רשום במפורש, שמי שעושה תהליך בבית משפט, תובע משטרתי כמשמעו בחוק, זאת אומרת תובע משטרתי ותובע שהמפכ"ל יסמיך.
רענן כספי: המפכ"ל הסמיך קציני חקירות לבצע את ההליך הזה, כמו: אלי אביטן, אלון מגן וכדומה.
זהבה גלאון: אבל השוטר הזה צריך לדווח לכם.
רענן כספי: ברור, הוא דיווח.
רענן כספי: דרך אגב, המקום הזה נסגר.
אורלי וילנאי: המקום הזה פועל באין מפריע.
אורלי וילנאי: בואו נתקשר עכשיו.
אורלי וילנאי: למה להגיד דברים שהם לא נכונים?
רענן כספי: המקום הזה נסגר על פי חוק.
אלון מגן: מה זה המקום הזה?
אורלי וילנאי: בפינסקר, אתם יודעים בדיוק איפה.
רענן כספי: לא, אנחנו מדברים כרגע על הקונגרס 5.
אורלי וילנאי: אנחנו מדברים על הדירה האחרונה, שצוות משטרתי הגיע אליה, בדק ונסע.
רענן כספי: זה הקונגרס 5.
אורלי וילנאי: לא, זה רחוב פינסקר 42, והוא עובד ועושה המון המון כסף.
רענן כספי: אמרתי לכם שהקונגרס 5 סגור, ומייד אתן את הנתונים.
רענן כספי: זה לא שאפשר ללחוץ על כפתור ולסגור.
רענן כספי: גם לגבי החוק עצמו, כשאנחנו היינו בוועדת החוקה, חוק ומשפט בזמנו בראשות מיקי איתן, אמרנו: תשמעו, יש פעילות מינית לפעמים גם בבתי מלון.
רענן כספי: לא נתנו לנו אישור גורף לסגור, אולי מן הצדק, כי אמרו: אתם לא יכולים לסגור פתאום בית מלון פה.
רענן כספי: אותו דבר פה.
רענן כספי: נתנו לנו כל מיני אפשרויות לסגור, אבל המחוקק ישמור עלינו, מה זה המחוקק?
רענן כספי: בית המשפט ישמור עלינו, זאת אומרת שאנחנו צריכים להגיע לבית משפט עם ראיות.
רענן כספי: מה זה אומר ראיה?
רענן כספי: אנחנו צריכים להיכנס לבית בושת ולעשות תיק ניהול בית בושת כשלעצמו, לבסס ראיות, לעשות ביומים ולא פעם אחת בחוק רשום שהמקום ממשיך לעבוד וימשיך לעבוד.
רענן כספי: צריך להוכיח שהמקום ממשיך לעבוד, להראות שיש פעילות מינית לפי החלופות בחוק, וזה כמובן דבר שיעשה או תובע משטרתי או קצין חקירות שהוסמך לכך.
רענן כספי: צריכים למצוא את בעלי הדירה, צריכים למצוא את הסרסור.
רענן כספי: היא בעצמה ציינה שיש "קופים" בכלל.
רענן כספי: צריכים לעשות פעילות שלמה, ובסופו של דבר מה אנחנו יכולים לשים?
רענן כספי: לשים פתק על הדלת שהמקום נסגר.
רענן כספי: אני יכול להגיד לכם שבמחוזות צפון וירושלים לא סגרו בכלל בתי בושת כי הבעיה שם אחרת.
רענן כספי: הם פתחו הכי הרבה תיקים, אבל כשמגיעים לבית בושת, עושים תיק ניהול בית בושת ולמחרת הם פותחים במקום ברחוב בן-יהודה 10, ברחוב בן-יהודה 12.
רענן כספי: מבחינת המחוקק, אני לא יכול להגיד לו לסגור בבן-יהודה 12, כי אני צריך לעבוד נגד בן-יהודה 12.
רענן כספי: זאת אומרת שאני צריך לשחק את המשחק של חתול ועכבר ולעבור ממקום למקום.
רענן כספי: המקומות שסגרו – ואני אתן עכשיו נתונים לגבי הסגירות – זה על צו בית משפט או צו מנהלי של מפקד מחוז.
רענן כספי: גם כשמפקד מחוז נותן סגירה מנהלית, הוא חייב לעשות שימוע והשימוע לוקח זמן.
רענן כספי: בשנת 2006 הייתה גם תקלה, בתי משפט לא ידעו בזמנו איך "לאכול" את החוק.
רענן כספי: הגענו לשם.
רענן כספי: מדובר בחוק בהליך אזרחי, והם חשבו שאנחנו צריכים לדון בתהליך בהליך אזרחי, ובסופו של דבר התרצה בית המשפט בבאר שבע, והוא באמת הוציא הכי הרבה צווים והסכים שזה צריך להיות בהליך פלילי, כמו הארכת מעצר או משהו כזה.
רענן כספי: בשנת 2006 סגרנו 30 ודיווחנו אז לוועדה של זהבה גלאון על הנתון הזה.
רענן כספי: בשנת 2007 סגרנו סגירה מנהלית שיפוטית 57 בתי בושת, וב-2008 עד עכשיו סגרנו 30.
רענן כספי: ב-2008 רוב הסגירות הן באמת בתל אביב.
רענן כספי: אני גם אתן נתונים לניהול בית בושת ולהחזקת בית בושת וסרסרות.
רענן כספי: ב-2006 נפתחו 194 תיקים על ניהול בית בושת.
רענן כספי: ב-2007 הייתה עלייה של 30% ונפתחו 250 תיקים.
רענן כספי: מבחינת התביעה המשטרתית שלא אמורה לטפל בתיקים כאלה, מי שאמור לטפל בתיקים זאת הפרקליטות, ב-40% מהתיקים הוגשו כתבי אישום, אבל מחצית התיקים עוברים לתביעה המשטרתית ומחצית לפרקליטות, כשהיום ההנחיה היא שהפרקליטות תטפל.
רענן כספי: אני יודע את הנתונים של התביעה המשטרתית לגבי הגשת כתב אישום ב-40% מסך כל תיקי ניהול בית בושת.
רענן כספי: אני לא חושב שזה נתון שקיים בעבירות אחרות, אבל אני שוב אגיד שעיקר ניהול בית בושת, כשהוגשו כתבי אישום, זה במחוז הדרומי ובמחוז הצפוני, שם התביעה המשטרתית הגישה את התביעה.
רענן כספי: אני לא יודע את הנתונים במחוז תל אביב, כי אני יודע שבמחוז תל אביב הפרקליטות מטפלת ואלון ייגע בזה בטח בהמשך, ולכן בתל אביב יש אולי איזו בעיה.
רענן כספי: מה שכן, מי שאמור לטפל בפועל לפי ההנחיות, מאחר שמדובר בעבירת פשע, זאת לא התביעה המשטרתית אלא הפרקליטות.
רענן כספי: לגבי סרסרות לזנות, בשנת 2006 היו 36 תיקים ובשנת 2007 היו 84 תיקים, עלייה של 133%, זאת אומרת לצד הירידה במספר קורבנות הסחר ותיקי סחר בנשים, יש לנו עלייה משמעותית ביותר במספר תיקי הסרסרות.
רענן כספי: אם אתם רוצים, אני יכול גם להגיד לגבי מחצית השנה של 2008, שנפתחו בניהול בית בושת 161 תיקים לעומת 100 בשנה שעברה, זאת אומרת: עלייה של 60%, ותיקי סרסרות נפתחו 35 לעומת 40, שזאת בערך אותה כמות, יש קצת ירידה בחצי השנה הזאת.
רענן כספי: לעצם העניין, אני חייב לגעת בנושא שציינת לגבי השוטרים שסרחו.
רענן כספי: דנו באריכות בנושא הזה בוועדה של זהבה גלאון, ונדמה לי שהיה לפחות דיון אחד בנושא הזה.