GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי שי: אני נשואה פלוס 4 ובאה מתחום של חינוך ועסקים, ואני חייבת לציין שהרבה אנשים הגונים ונשים לא מגיעות לפוליטיקה בגלל תדמית הפוליטיקה.
ריקי שי: כשהצהרתי על זה לפני שנתיים, אמרו: אין לה סיכוי כי היא ישרה מדי.
ריקי שי: אז יושר הפך למילת גנאי, לצערי.
ריקי שי: אני חושבת שפוליטיקה זה בסך הכל פוליטיקאים, וזה בסך הכל אנשים, וככל שיכנסו לשם יותר אנשים כישרוניים, ישרים ואמינים, המערכת שלנו תראה אחרת.
ריקי שי: יש לנו יתרון נוסף, וגולדה מאיר תמיד אמרה שאישה צריכה להיות הרבה הרבה יותר מגבר.
ריקי שי: התחלנו כ-18 מתמודדים ונותרנו 6.
ריקי שי: בפעם האחרונה שראיתי את הפוסטר שלי הוא היה עם שפם, ואמרו שזה הגבר היחידי שנשאר.
ריקי שי: תמיד שואלים אותי לגבי הסיכוי, אז אני אומרת שמי שיוצר את המציאות זה אנחנו, פעם אחת בראש ופעם אחת זו המציאות עצמה.
ריקי שי: מאיפה שהתחלתי, והתחלתי מאוד למטה, אני רואה את עצמי שם.
ריקי שי: אנחנו יוצרים לעצמנו את המציאות.
ריקי שי: אני חושבת שפוליטיקה זה המקום היחידי שלא צריכים תנאי סף, לצערי, לא צריכים לימודים מקדימים, וזה המקום היחידי שמשפיע על כל כך הרבה אנשים.
ריקי שי: איך זה קורה אני לא יודעת, אבל אני יודעת שכמורה, למדתי 3 שנים בסמינר ועד שהגעתי לדוקטור למדתי המון.
ריקי שי: אני מודה על היוזמה הברוכה של עמותת "כן" שעושה עבודה נפלאה, ומלמדת את התחום המוניציפאלי.
ריקי שי: אני חושבת שאם נכניס מקצועיות ומקצועניות, ההשפעה שלנו תהיה הרבה יותר גדולה.
ריקי שי: אני חושבת שתמיד אנחנו מסתכלים על התוצאה, ולכן המסע לא פחות חשוב.
ריקי שי: במהלך המסע המתמודדים האחרים לקחו יחד אתם נשים, וזה הישג אצלנו באשקלון, שבכלל לא היו שם נשים.
דוברת: אני מכהנת כאן בשני כובעים, האחד, כמי שמכהן בשלטון המקומי, כחברת מועצה, הייתי סגנית ראש המועצה קדימה-צורן עד לפני כמה זמן, ואני חברת הנהלת בשדולת הנשים, השותפים של עמותת "כן" בקורסים, הסדנאות וההשתלמויות המאוד מוצלחות שהובלנו.
דוברת: כאישה שנכנסה לזירה המוניציפאלית מתחום אחר לגמרי, אחד הדברים שהיו חסרים זה הכלים.
דוברת: אחד הנושאים שקודמו על ידי ארגוני הנשים, על ידי "כן" ושדולת הנשים זה ההתמקצעות, הכלים.
דוברת: מרית יושבת כאן, הנושא של היועצות למעמד האישה, זו חקיקה שרק לאחרונה הצלחנו לשנות ולדאוג שבכל הרשויות תהיינה יועצות למעמד האישה, וזה אחד הנושאים המרכזיים שאנחנו צריכות לעבוד בשיתוף פעולה אתם, ולדאוג שראשי הרשויות שיבחרו או הנשים שתבחרנה תמננה יועצות, וזה היה מאבק לא פשוט מול משרד הפנים והאוצר.
דוברת: מעבר לזה, אני חושבת שההתמקצעות שלנו כנשים בתהליך, גם בשלטון המקומי, הקורסים שהשלטון המקומי מציע מוצעים בדרך כלל לראשי רשויות - -
דוברת: אני חושבת שההתמקצעות היא המפתח להצלחה שלנו.
דוברת: גם מי שלא נבחרת, אני מציעה לה להמשיך להיות שותפה בוועדות ולקחת חלק בעשייה הציבורית.
סיגל מורן: אני מתמודדת במועצה המקומית בני שמעון, דרומה לקרית גת, והבחירות שלנו יתקיימו בינואר.
סיגל מורן: רציתי להגיד שכל המסקנות שנאמרו כאן וכל מה שאתם תלמדו מהבחירות, אנחנו נוכל ליישם ותוכלו לעזור לנו אחר כך.
סיגל מורן: בהצלחה.
אביבה גוטרמן: אני ראש עמותת "תכלס" בהוד השרון.
אביבה גוטרמן: ברשימה שלי יש ייצוג שווה, אישה גבר, אישה גבר, אישה גבר.
אביבה גוטרמן: אני מתמודדת למועצת העיר.
אביבה גוטרמן: אנחנו מודעים לקשיים, כולם רצו שאהיה מס' 2 שלהם ואני חושבת שאישה צריכה להיות מס' 1.
אביבה גוטרמן: לאישה מס' 1 יש מה להציע, מה להגיד בכל התחומים.
אביבה גוטרמן: כמו שאמרתם, אנחנו עושים המון דברים.
אביבה גוטרמן: לכן, המקום שלנו הוא במקום הכי משפיע במועצת העיר, כי חולשים על כל תחומי החיים.
אביבה גוטרמן: אני מאוד שמחה שכולכן מצטרפות והלוואי שכולכן תצלחנה.
ליה שמטוב: אני דיברתי על המצע של המתמודדים.
ליה שמטוב: בכל הערים יש משהו משותף אבל יש ערים שיודעים שזה מה שחסר וצריך לשפר.
ליה שמטוב: למה דווקא הוד השרון, אני לא יודעת מי העתיק ממי את המצע, כי בנצרת עלית יש אותו מצע לראש העיר בדיוק כמו למועמד בהוד השרון.
ענת יפת: אנחנו הקמנו סיעת נשים אני עם מירי שמטוב, משום שלא היתה אף אישה במועצה הקודמת.
ענת יפת: המצב של היישוב ב-5 השנים האחרונות הלך והתדרדר, מיישוב איכותי וצעיר עם המון שירותים שניתנים, שום דבר לא ניתן בשנים האחרונות.
ענת יפת: למעשה, רציתי מעבר למה שאנחנו רוצות לעשות להציג את הקוריוז שבענין שמאוד נעזרנו בשדולת הנשים, ברינה ברטל וגם בעמותת "כן", כשהם מכרו אותנו לעיתונים כקבוצת הגננות, ואז הופענו בערוץ 2 ובערוץ הירושלמי המקומי כי למעשה מי שעומדת בראש הרשימה היא גננת במקצועה, אני ניהלתי מעון בישוב הרבה שנים, כך שבאמת אפשר להגיע לתקשורת ולחשיפה גדולה על סמך גימיק.
ענת יפת: ההדים שאנחנו מקבלים הם מאוד חיוביים.
ענת יפת: תודה רבה.
שולמית טייב: אני מתמודדת על ראשות מועצת פרדסיה, כאשר ישנם 5 מועמדים ואני המועמדת היחידה.
שולמית טייב: הקושי העיקרי הוא להתמודד מול ראש מועצה מכהן, הוותיק ביותר בישראל, 36 שנים.
שולמית טייב: בקבוצה שלי, הרשימה שלי זו רשימה עצמאית, ואנחנו נשים וגברים כאחד.
שולמית טייב: בינינו יש גם תת אלוף שהוא במספר 9 של הרשימה, והוא מנצח ביד רמה על קמפיין הבחירות.
שולמית טייב: דבר אחרון, המסר של רוב המתמודדים שאישה לא יכולה, ואנחנו מראים להם שאישה יכולה, ויכולה בגדול, במיוחד שאני חברת מועצה עם עשייה של 16 שנים ביישוב.
שולמית טייב: בהצלחה לכולכם ותודה רבה על המעמד הזה.
23637: שלום לכולכם.
23637: אני כמעט בת 35, אני רצה בראש רשימה עצמאית למועצת הוד השרון.
23637: אני רוצה לומר שדיברתן פה על רשויות מקומיות כמו ירושלים, נצרת עלית, נתיבות, שדרות וקרית שמונה, אלה רשויות מקומיות שעבדתי בהן.
23637: ניהלתי בארגון ג'וינט ישראל את נושא הצעירים, את תחום הצעירים והקמתי בישובים שלכם את מרכזי הצעירים, מרכזי נתיבים ואני מכירה את הרשויות המקומיות לעומק.
23637: בחרתי לפעול בהוד השרון, למען עירי, ולא להסתובב בכל הארץ.
23637: בשנה שעברה כיהנתי כנשיאת ארגון מעגל נשים ארצי.
23637: אני מובילה את הנושא של נשים מאז ומעולם והנושא של צעירים.
23637: נמצאים אתי קבוצה של אנשים, גם גבר, גלעד, שתומך בנו והמקום הוא הפוך, ואני מודה לך שאתה יושב סביב השולחן.
23637: אני רוצה להגיד שנמצאות כאן שתי בנות, דני בת 17 ורותם בת 18.
23637: אני חושבת שאנחנו צריכות לחנך מגיל 17 ו-18 למנהיגות של נשים להצבעה ולדמוקרטיה, כי בעיקר חברה בין 17 לא יודעים שהם יכולים להצביע.
ליטל רכס הורביץ: אני בת כפר ורבורג ואני מתמודדת לראשות המועצה האזורית באר טוביה.
ליטל רכס הורביץ: בילדותי, אני מסתכלת על יעל, נורא קינאתי בהורים של סבי וסבתי, בני העליה השנייה, שנקלעו והיתה להם הזדמנות להיות בפתחה של שעה גדולה לעם ישראל.
ליטל רכס הורביץ: אני חושבת שהיום אנחנו נמצאים, ככל שחולפות השנים, בפתחה של שעה גדולה כי אנחנו רואים את מה שמישהו אמר קודם, השמים הקודרים בפוליטיקה הישראלית.
ליטל רכס הורביץ: זו הבשורה שאנחנו צריכים להביא.
ליטל רכס הורביץ: אני מתנצלת בחוגי בית פעמים, גם על זה שאני אישה ועל זה שאני צעירה.
ליטל רכס הורביץ: זו לדעתי הבשורה הכפולה, שאנחנו צריכים לקרוא לצעירים לקום ולהצטרף לעשייה הציבורית, כי זה העתיד שלנו כאן ואנחנו מגדלים את הדור הבא ואנחנו נעצב את מדינת ישראל גם בתחום המוניציפאלי.
לאה קריב: אם בסוף הישיבה הזאת נגיע במקום מחדר סגור באקווריום, שהתקשורת תדע שהתכנסנו פה חשוב לכל המתמודדות לכולם שידעו שנשים, נשים, נשים.
לאה קריב: הקדשנו את היום הזה, באנו לכאן כדי שזה יצא החוצה וזה ייחשף.
רונית תירוש: אילן, תהיה לזה חשיפה ב"הארץ"?
שרה שגב: אני יושבת ראש הצוות המוניציפאלי.
שרה שגב: אני רוצה להודות לכל המתמודדות שאני יודעת שהן בשיא הפעילות, מקרית שמונה ומהדרום, הגיעו לפה והן נמצאות פה ואני מעריכה את זה.
שרה שגב: הייתי אתכן במהלך השבוע בקשר טלפוני.
שרה שגב: אלה שלא הגיעו – לא הגיעו, מצטערים.
שרה שגב: הייתי הרבה מאוד שנים פעילה ואני נמצאת בעמותת "כן", שזה כמו משפחה, ואני מודה למשפחה שנקראת עמותת "כן".
שרה שגב: תודה רבה לוועדה ולמזכירות ש"שגענו" אותן השבוע.
מיכל יודין: ענת כנפו מהר אדר נאלצה לעזוב אבל היא מתמודדת כמו אחרות, מול טייס וסיירת ושייטת, והיא מתמודדת בהר אדר.
מיכל יודין: נאחל לכולנו הצלחה למדינת ישראל
ליה שמטוב: תודה רבה מהוועדה לקידום למעמד האישה לכולן, ובהצלחה.
ליה שמטוב: בוקר טוב לחברי הכנסת גדעון סער, חברת הכנסת קולט אביטל.
ליה שמטוב: כל המשתתפים, המוזמנים וגם לצופים בערוץ הכנסת.
ליה שמטוב: הנושא על סדר היום הוא בחינת מצוקת נשים כגורם לרציחתם של הילדים לידם.
ליה שמטוב: לפני שנתחיל את הישיבה אני מבקשת מכל הנוכחים לקום לדקה דומיה לזכר הילדים שנרצחו.
ליה שמטוב: (הנוכחים קמים לדקת דומייה)
ליה שמטוב: הנושא שנדון היום הוא נושא מאוד רגיש, כואב וחמור.
ליה שמטוב: עברו כבר שבועיים מהמקרים שקרו ואני כאם וכאזרח במדינת ישראל וכחברת כנסת שואלת את עצמי, איך יכול להיות שאישה, אמא לילדים, רצחה את הילד שלה.
ליה שמטוב: מה גרם לה לעשות את זה, מה עבר לה בראש באותם רגעים.
ליה שמטוב: איך יכולה בכלל אישה שנושאת את הילד שלה ברחמה 9 חודשים, שמגדלת אותו, שמלטפת אותו, שמנשקת אותו, שרוצה שלילד הזה יהיה טוב בחיים – היא זאת שרוצחת.
ליה שמטוב: זה בכלל לא טבעי שאדם יכול לרצוח ובמיוחד את הילד שלו, בכלל להרים יד על מישהו.
ליה שמטוב: התאספנו היום לבדוק למה זה קרה.
ליה שמטוב: זה קרה מתוך איזושהי מחלה או מתוך איזושהי הפרעה.
ליה שמטוב: איפה פספסנו, איפה החברה שלנו?
ליה שמטוב: אולי אנחנו אדישים לנושא?
ליה שמטוב: איפה גורמי משרד הרווחה?
ליה שמטוב: יכול להיות שגם הם לא הצליחו לזהות את הבעיות האלה.
ליה שמטוב: אם פונדקאית יודעת מראש כאשר היא נכנסת להריון שתצטרך למסור את הילד שלה אחרי הלידה ובמקרים רבים היא לא מוכנה לוותר על הילד, ואילו פה האישה שילדה את הילד הורגת את מה שהכי חשוב בשבילה בחיים.
ליה שמטוב: הזמנו לדיון גורמים מהמשרד לביטחון פנים, ממשרד הרווחה, ממשרד הבינוי והשיכון, מהמשרד לקליטת העלייה ואנחנו רוצים לשמוע, אולי יש כבר איזה שהן תשובות לשאלות שלנו, ואם אין אז מה צריך ומה כדאי לעשות.
ליה שמטוב: לפני שאתן את זכות הדיבור למוזמנים ולמשתתפים אולי חברי הכנסת רוצים להתייחס, בבקשה.
קולט אביטל: תודה רבה גברתי היושבת-ראש.
קולט אביטל: אני חושבת שהנושא הוא מספיק חמור כדי להצדיק התכנסות דחופה כזאת גם בימי פגרה ולכן אני רוצה להודות לך על כך.
קולט אביטל: כמוך וכמו יתר אזרחי מדינת ישראל אני כואבת את מה שקורה, לא מוצאת תשובות למה שקורה ולכן בנוסף לכל הגורמים שמנית כאן היום, הייתי רוצה לנסות לקבל קצת יותר תשובות מגורמי משרד הבריאות, מגורמי בריאות הנפש.
קולט אביטל: ידוע שנשים אחרי לידה נכנסות לפעמים לדיכאון פוסט הריוני.
קולט אביטל: ידוע שחלק מהדיכאונות האלה יכולים להגיע מאוחר יותר.
קולט אביטל: אני לא יכולה להתבטא על כך בידיעה שלמה אבל אני מניחה שאֵם שמגיעה למצב שבו היא אלימה כלפי ילד או רוצחת ילד איננה נמצאת בקו בריאות הנפש, משהו השתבש אצלה.
קולט אביטל: זה לא מצב טבעי.
קולט אביטל: לכן בנוסף לכל אותם דברים שעליהם נדבר, אם מדובר על תגבור מערכת הרווחה או אם מדובר על צורך בהקמת יחידות במשטרה וכל מה שנוגע לאכיפת החוק – הייתי רוצה שנקדיש קצת יותר זמן, אם ניתן, לכל נושא המניעה.
קולט אביטל: אלו הם סימני המצוקה של אם כשהיא מגיעה למצב מהסוג הזה?
קולט אביטל: כיצד ניתן להילחם בהם או להיחשף אליהם ומה חברה אזרחית יכולה וצריכה לעשות מבלי לפלוש יותר מדי לתחום הפרט?
קולט אביטל: אני יודעת את כל מה ששמענו באמצעי התקשורת בכל אותם ימים.
קולט אביטל: היכן נדלקת נורה אדומה ושכנים או קרובי משפחה צריכים להתריע והיכן ישנה פלישה לתחום הפרט?
קולט אביטל: לכן הייתי רוצה שננסה להבין קצת יותר את כל אותם גורמים שמניתי כדי לדעת באיזו צורה ובאיזה מובן ובאילו כלים ניתן לעזור גם לאמהות שמגיעות למצב כזה.
ליה שמטוב: תודה רבה לחברת הכנסת קולט אביטל.
ליה שמטוב: הצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים ואתם רואים שהנושא באמת חשוב וכואב.
ליה שמטוב: חבר הכנסת חנין, בבקשה.
דב חנין: יש לי שאלה אבל אני לא יודע מי מהגורמים המקצועיים יכול להתייחס אליה.
דב חנין: על פני הדברים אנחנו רואים מהנתונים שיש בפנינו תמונה מאוד מדאיגה.
דב חנין: אני מתייחס לנתונים של המועצה הלאומית לשלום הילד על העלייה הנוספת במספר הילדים שהם קורבנות להתעללות.
דב חנין: בשנת 2007 לא פחות מ-41,091 ילדים היו קורבנות להתעללות.
דב חנין: זו עלייה של יותר מ-3000 מקרים לעומת 2006 ועלייה של פי 2 אם אנחנו משווים את הנתונים מלפני עשור, ב-1997.
דב חנין: זאת אומרת, יש תופעה חברתית מאוד מדאיגה שקורית בחברה הישראלית.
דב חנין: מעבר כמובן לשאלות על המקרים הקשים שכולנו שמענו ונחשפנו אליהם, ישנם פה נתונים מאוד מדאיגים, משהו מאוד גרוע קורה בחברה.
דב חנין: מפילוח של הנתונים על אותם 41,000 מקרים עולה כי 29% נוגעים בהתעללות פיזית, 11% בהתעללות מינית, 31% בהזנחה, 12% בהתעללות נפשית.
דב חנין: כשאנחנו מדברים על למעלה מ-40,000 ילדים שהם קורבנות התעללות אנחנו מדברים על תופעה חברתית, ולא על איזה שהם מקרים יוצאי דופן או על איזושהי בעיה שצריכה טיפול נקודתי.
דב חנין: אנחנו מדברים על משהו מערכתי שכנראה לא מתפקד באופן נכון בכלל בחברה הישראלית ומחייב טיפול שורש והיערכות הרבה יותר רצינית ממה שאנחנו עושים כרגע.
ליה שמטוב: תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין על כל מה שאמרת ועל הנתונים שהצגת.
ליה שמטוב: יכול להיות שהיום נקבל את התשובות ונראה מה אנחנו כחברי כנסת יכולים לסייע.
ליה שמטוב: המשרד לביטחון פנים, מר עודד מזרחי, בבקשה.
עודד מזרחי: ערכתי בדיקה של הנתונים דרך מערכות המחשוב המשטרתיות שלנו ודרך קציני החקירות הוותיקים שנמצאים במחוזות, כאשר כל מקרה ומקרה זה ה-100% באותה משפחה והוא מקרה מזעזע.
עודד מזרחי: משנת 2003 ועד היום היו 8 מקרי רצח של ילדים על-ידי הוריהם או על-ידי אחיהם, כמו למשל אח בירושלים שרצח את אחיו וזרק אותו מהחלון.
עודד מזרחי: אלה הנתונים, כאשר ב-2008 אנחנו רואים את העלייה.
עודד מזרחי: ב-2008 אנחנו עדים ל-3 מקרים.
יצחק קדמן: יש כל שנה בין 5 ל-6 מקרים בממוצע בעשור האחרון.
עודד מזרחי: אני מדבר על מקרי רצח של ילדים על-ידי הוריהם או על-ידי האח במקרה אחד.
עודד מזרחי: המשטרה כמובן מטפלת בכל מקרה בחומרה כמו שאתם עדים לזה.
עודד מזרחי: כל מקרה נלקח ברצינות הראויה ומטופל עד תום.
עודד מזרחי: הוא נבדק גם מול גורמי הטיפול, גם מול גורמים פסיכיאטרים שקובעים את שפיותו של הפוגע עד להבאת התיק לפרקליטות והלאה לבית-המשפט.
ליה שמטוב: אתה יכול אולי להתייחס למקרים הספציפיים, מה שמותר לפרסם?
עודד מזרחי: אציג חלק מהנתונים על מה שפורסם.
עודד מזרחי: ב-2003 סב לקח את נכדתו, רצח אותה ברכב והתאבד.
עודד מזרחי: היא הייתה בת שבע וחצי, היא הייתה אוטיסטית.
עודד מזרחי: במכתב שהוא השאיר כתב שהוא רצה להפסיק את הסבל שהמשפחה עוברת.
עודד מזרחי: דוגמא נוספת, ב-2006 אב מנצרת רצח את בנו בן השש והתאבד.
עודד מזרחי: בדרום בשנת 2005 אישה מרהט רצחה בעקבות קנאה את הבן של האישה השנייה.
עודד מזרחי: שני המקרים האחרונים של האמהות שהטביעו את הילדים הם מקרים מחרידים כמו גם המקרה של הילדה שנזרקה לירקון ועדיין מחפשים אחריה.
עודד מזרחי: המקרה של הקנאה בין האחים בירושלים שאח זרק את אחיו מהחלון.
עודד מזרחי: אלה המקרים שנבדקו.
דב חנין: יש לי שאלה שמאוד מטרידה אותי.
דב חנין: חלק מהמקרים שנחשפנו אליהם לאחרונה, ככל שאני מבין לפני הטרגדיה האחרונה הטרגדיות הקודמות לא היו כל-כך ידועות, או לא היו ידועות לכל הרשויות ולכל הגורמים המקצועיים.
דב חנין: אני מאוד מוטרד מהמספרים שמוצגים כאן שהם מאוד גבוהים כשלעצמם, אבל אלה המספרים המדווחים.
דב חנין: אלה המספרים כאשר הילד כבר הגיע לשירותי הרווחה והוא מקוטלג כקורבן התעללות.
דב חנין: אני שואל את עצמי מי מהגורמים המקצועיים שנמצאים איתנו היום יש לו יכולת להעריך את ההיקף של התופעה בכלל.
דב חנין: האם יש איזה שהם פרמטרים מקצועיים?
נאדיה חילו: ישנם היום כ-300,000 ילדים בסיכון, מתוכם 240,000 רשומים בלשכות הרווחה.
נאדיה חילו: 38,041 זה מספר הילדים שמטופלים על-ידי חוק פקידי סעד, כלומר שעברו פגיעות פיזיות מאוד חמורות.
נאדיה חילו: זה לא אומר שהילדים שבסיכון לא נפגעים אף הם מאלימות, אבל הם לא מוכרים.
נאדיה חילו: כלומר, גם אם מוכרים לנו היום 41,000 ילדים שעברו התעללות לפי חוק הנוער ונמצאים במצב של סכנה וסיכון, אני יכולה להעריך שכגודל המספר הזה ישנם גם אלפים שלא מגיעים לידיעת הרשויות ולא מטופלים.
נאדיה חילו: החמור ביותר הוא שמתוך המספר הזה, 83% מתוך אלה שמטופלים על-ידי פקידות סעד עברו פגיעות בתוך המשפחה, התעללות על-ידי אבא או אמא או אחים או כל הגורמים ביחד.
נאדיה חילו: תעיד חברתי פקידת הסעד הראשית שזה המקרה החמור ביותר, כאשר הפגיעה בתוך המשפחה.
שלמה מולה: הדיון הזה חשוב אבל יש לי כמה תהיות.
שלמה מולה: רק השבוע דנו בהעברת תקציב של 20 מיליון שקל לתוכניות לטיפול בילדים בסיכון.
שלמה מולה: משרד הרווחה אמר שלא יהיה מסוגל להוציא לפועל את התוכניות.
שלמה מולה: עבודת המשטרה באירועים מסוג זה היא בסופו של דבר עבודת קצה.
שלמה מולה: אם לא נטפל במניעה או בטיפול בילדים בסיכון בצורה מערכתית לא נוכל להגיע ליעדים שאליהם אנחנו רוצים להגיע כחברה.
שלמה מולה: הנתונים שמתוארים פה מזעזעים.
שלמה מולה: כל אחד מאיתנו צריך ללכת הביתה ולחשוב מה קורה בסביבה, בחברה שבה אנחנו חיים.
שלמה מולה: דבר שני, אי אפשר לצפות לפתרון כאשר עובד סוציאלי אחד צריך לטפל ב-400 או 500 תיקים, ובנקודות הקצה אפילו ביותר.
שלמה מולה: כל מערך הרווחה נמצא בתהליך קריסה.
שלמה מולה: גם על הנקודה הזאת ובמיוחד בנושאים שקשורים לנושא של ילדים בסיכון אנחנו צריכים להביע את דעתנו כמחוקקים, כיוזמים.
שלמה מולה: אי אפשר להפריד את הנושאים האלה של טיפול בנוער בסיכון בעבודת הריצ'ינג אאוט שצריך לקיים.
שלמה מולה: אם פקיד סעד או עובד סוציאלי לא יגיע למשפחה ולא תמיד ידווח ולא יתפנה לזה ואם עובדת סוציאלית לא תתפנה לחיפוש האפשרויות – זה לא יקרה.
שלמה מולה: בסיפור של רוז בנתניה שזעזע כל אחד מאתנו, אם העובדת הסוציאלית לא הייתה מגישה תלונה ולוחצת על המשטרה לבדוק – הסיפור היה נמשך עוד שבוע, שבועיים, או אפילו חודש או 3 חודשים ואת הראיות שנאספו אולי אפשר היה לטשטש ולעולם לא היינו מגיעים אליה.
שלמה מולה: כולם יודעים מאיפה אני בא, מאיזו קהילה אני בא והסיכונים, הקשיים ידועים לכל אחד מאתנו.
שלמה מולה: הייתי דווקא רוצה לשמוע על התוכניות לטיפול בילדים בסיכון שמשרד ראש הממשלה מעורב בהן אינטנסיבית.
שלמה מולה: איפה זה עומד?
שלמה מולה: הייתי רוצה שנדבר מהיום והלאה איך אנחנו יכולים לעשות יותר ולא רק ללכת לחפש נתונים סטטיסטיים, תודה.
ליה שמטוב: לכבוד זה התאספנו היום.
ליה שמטוב: קראנו היום כתבה ב"ידיעות אחרונות" על ילד בן 8 מנצרת עילית שהגיע לתחנת המשטרה וטען שאמו הרביצה לו, וראו על גופו את סימני האלימות.
ליה שמטוב: מגורמי הרווחה הייתה תגובה שהם בכלל לא מכירים את המקרה הזה והם אף פעם לא פנו לעובדת סוציאלית.
ליה שמטוב: אלו מקרים שעובדי סעד לא מכירים.
ליה שמטוב: אבל מקרים שכן מכירים, מקרים כמו המקרה האחרון שהיה מוכר – למה לא ראו את הסימנים?
ליה שמטוב: אולי היה איזשהו פספוס?
ליה שמטוב: אנחנו רוצים לשמוע את משרד הרווחה, חנה סלוצקי, בבקשה.
חנה סלוצקי: שאלתם פה כל-כך הרבה שאלות על הנושא וגם אם נשב יום שלם לא נצליח לענות על הכול.
חנה סלוצקי: אתה מתייחס לתוכנית שמיד.
חנה סלוצקי: לא אפרט אותה, לא התכוננו להביא לכאן את החומר.
חנה סלוצקי: יש את כל התוכניות, את כל החומרים, את כל העבודה, זה באמת תחום שלם.
חנה סלוצקי: אציע למשרד שלי לבוא ולהציג בפניכם את תוכנית שמיד על כל המשמעויות שלה ולהציג מה באמת ניתן.
חנה סלוצקי: ציינת בצדק את המשמעות של העלייה במספר הדיווחים.
חנה סלוצקי: אין ספק שאנחנו נמצאים בעלייה.
חנה סלוצקי: כמו שצוין כאן, שירותי הרווחה, גם העובדים הסוציאליים וגם פקידי הסעד שהם שמקבלים את הדיווחים, לא מסוגלים לעמוד במעמסה ולעמוד בנטל הכבד והקשה, גם רגשית וגם פיזית.
חנה סלוצקי: אני מאוד מסכימה איתך.
חנה סלוצקי: כל ההתנהלות שלנו של ביקורי בית, של יציאה למשפחות, ולא רק של עובדים סוציאליים.
חנה סלוצקי: אני רוצה לציין פה שאנחנו מדברים על מניעה.
חנה סלוצקי: העובדים הסוציאליים הם לא הגורם הראשון שמגיע לילדים.
חנה סלוצקי: יש בתי-חולים, יש תחנות אם וילד, יש את כל הקבוצות, גם החינוך, גם הבריאות וגם הרווחה.
חנה סלוצקי: כלומר יש גורמים בקהילה שמגיעים לילדים בשלבים מאוד מוקדמים.
חנה סלוצקי: אם לא יהיה התיאום שצריך להיות בין כל הגורמים, אם לא תהיה העברת המידע בזמן, כלומר אני כעובדת סוציאלית יכולה להסתכל על הילד, יכולה לראות מה לא בסדר עם הילד אבל אם לא אקבל את חוות הדעת של הפסיכיאטר שהאם נמצאת בדיכאון ומה ההשלכות ומה המשמעות של הדיכאון על הילד ועל המשפחה – לא אוכל לבוא לבית-המשפט ולא אוכל להוכיח שהילד הזה זקוק לטיפול או להוצאה מהבית.
חנה סלוצקי: אי אפשר רק לראות את שירותי הרווחה ולהסתכל עליהם ולומר: יש פה גורם אחד.
חנה סלוצקי: אז אני מבקשת סליחה והגיע הזמן שכולנו נתייחס לגורמים בקהילה ולצורך בתיאומים ובשילובים.
חנה סלוצקי: יש לנו היום בעיה בנושא העברת מידע בין גורם אחד לשני.
חנה סלוצקי: לכל אחד יש חוקים קפדניים מאוד, אי אפשר להעביר מידע בלי ויתור על סודיות.
חנה סלוצקי: המשפחות לא מוכנות שהמידע יעבור.
חנה סלוצקי: מה קורה אם משפחה לא מוכנה, או אם האֵם לא מוכנה להגיע לטיפול?
חנה סלוצקי: הפנינו אותה לטיפול בתחנת בריאות הנפש.
חנה סלוצקי: מי בדק אם היא הגיעה?
חנה סלוצקי: מי בדק מה התשובה שניתנה?
חנה סלוצקי: כלומר יש להשקיע הרבה מאוד עבודה, לא רק בתוכניות עצמן אלא בעבודה המשותפת בין המשרדים, בין הגורמים ובאמת לייצר את הדרך שבה נוכל לראות תמונה שלמה על משפחה.
חנה סלוצקי: לא רק מישהו שיראה את הילד, אלא מישהו שיראה את האמא ומישהו יראה עוד חלקים אחרים.
חנה סלוצקי: האירועים האחרונים מדירים שינה מהרבה מאוד אנשים במחשבה אם יכולנו להגיע לאותם ילדים ולמנוע את הרצח הבא.
חנה סלוצקי: ניסינו לשבת עם משרדים.
חנה סלוצקי: מנכ"ל משרד הרווחה הזמין את המנכ"לים של משרדי הבריאות והחינוך ואנחנו מנסים ליצור איזשהו תיאום ולסגור את הפערים ואת החסרים שאכן קיימים.
חנה סלוצקי: את זה ננסה לקדם ולייעל.
חנה סלוצקי: אבל לא יהיה בכך די אם לא יתגברו את העובדים הסוציאליים ולא יתגברו את פקידי הסעד ולא יעזרו בנושא הזה ולא יהיו שוטרים קהילתיים ועובדים סוציאליים קהילתיים שיסתובבו יותר בשכונות ויגיעו לאן שצריך.
חנה סלוצקי: ופה אני פונה גם לארגונים הוולונטריים, אני חושבת שלארגונים הוולונטריים בתקופתנו יש תפקיד מאוד נכבד.
חנה סלוצקי: אני לא יודעת איפה נמצאים הארגונים הוולונטריים.
חנה סלוצקי: נשים עולות יכולות להיות בודדות מאוד ולא תוכלנה להתחלק עם מישהו ואף אחד לא ישמע את קולן ואת מצוקתן כי לא תמיד אוהבים את שירותי הרווחה ולא תמיד רוצים להגיע למחלקה הסוציאלית.
זויה גורנשטיין: למה לא רוצים?
חנה סלוצקי: זאת שאלה אחרת, כי אנשים חוששים שנוציא את ילדיהם מן הבית, ואולי אם היינו מוציאים את הילדים האלה היינו מצילים את חייהם, אולי.
חנה סלוצקי: אבל איפה אתם?
חנה סלוצקי: איפה הארגונים הוולונטריים שיגיעו לאמהות האלה ולא יחכו שהאמהות יגיעו אליהם?
דב חנין: יש כל-כך הרבה ארגונים וולונטריים בארץ.
חנה סלוצקי: יש את החובות - - -
קולט אביטל: לארגונים וולונטריים אין חובה.
קולט אביטל: יש חובה למדינה.
חנה סלוצקי: מבחינת החובה שלי אני לא הולכת להטיל את התפקיד שלי על אף אחד אחר אבל אם בחברה שלנו לא תהיה הערנות והאכפתיות וכל הגורמים והגופים שמציגים את עצמם היום כמי שרוצים להיות שותפים ולקחת חלק בזה – אנחנו חייבים לעבוד ביחד ולא רק לשאול איפה אתם ואיפה אנחנו.
חנה סלוצקי: אם לא נעבוד ביחד נמשיך להגיע לכאן ולהתמודד עם התופעה.
קולט אביטל: אני רוצה לשאול אותך שאלה כי את אומרת דברים מאוד נכונים.
קולט אביטל: האם אתם במשרד הרווחה הקמתם שולחן משותף או מתכוונים להקים שולחן משותף של כל אותם גורמים שאת קוראת להם גורמים וולונטריים ושל גורמים עירוניים כדי לנסות להגיע לאיזשהו תיאום עבודה?
קולט אביטל: אם אתם לא תעשו את זה אף אחד לא יעשה את זה.
נאדיה חילו: אנחנו גם המלצנו על זה בוועדה לזכויות הילד.
חנה סלוצקי: אני מסכימה אתך לחלוטין.
חנה סלוצקי: אנחנו צריכים לעשות הרבה יותר ממה שאנחנו עושים היום.
קולט אביטל: האם קראתם לכל הארגונים?
חנה סלוצקי: במשרד הרווחה אנחנו דנים עכשיו על תוכנית, התחלנו את הדיון עם המשרדים הממשלתיים האחרים ונגיע גם לדון עם הארגונים.
קולט אביטל: צריך להגיע למצב של מוניטורינג בסוף.
חנה סלוצקי: אחד הנושאים שאנחנו באמת דואגים להם, שאין מאגר שיחבר בין כל המשרדים, בין כל הגורמים, שנוכל לזהות ילדים שהגיעו לבית-חולים אחד, שעוברים ממקום למקום, מיישוב ליישוב, שנכנסים לארץ ויוצאים מן הארץ.
חנה סלוצקי: אין לנו היום יכולת לקבל את המידע הזה ולדעת מי יצא ואיך יצאו, וכך גם בתוך הארץ.
ליה שמטוב: התאספנו היום לא כדי להאשים את משרד הרווחה או משרד אחר.
ליה שמטוב: התאספנו כדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות במשותף וכחברה בנושאים האלה ואחרים.
ליה שמטוב: היום אנחנו מדברים על רצח אבל מה שקורה עם הילדים בסיכון ובכלל הוא לא דבר שצץ.
ליה שמטוב: את מדברת על שיתוף פעולה של כל הגורמים.
ליה שמטוב: אולי מזמן כבר היה צריך להקים רשות שתרכז את כל הגורמים.
חנה שטרום כהן: כבר הייתה.
ליה שמטוב: אם יש מודל לזה אז למה לא משתמשים במודל?
שושנה גולדפינגר: כי משרד האוצר מנסה לנגח.
שושנה גולדפינגר: אני חברה במועצת הביטוח הלאומי וגם בוועדה לילדים בסיכון בביטוח הלאומי.
שושנה גולדפינגר: לוועדה הזו יש תקציב קטן של 15 מיליון ש"ח בשנה שהיא משתמשת בו כמינוף לעבודה משותפת עם הרשויות המקומיות ועם עמותות רבות שעוסקות בנושאים שקשורים לילדים בסיכון.
שושנה גולדפינגר: השנה היינו צריכים להילחם בכנסת על נפשנו, על התקציבון הקטן הזה כי משרד האוצר רצה לבטל אותו.
שושנה גולדפינגר: חברי כנסת טובים עזרו לנו וזה עבר עכשיו בקריאה ראשונה בתמיכה של 90 חברי כנסת.
שושנה גולדפינגר: אנחנו מחכים לקריאה שנייה ושלישית כדי שלא יבטלו את הקרן הזו שהיא מנוף לחיבורים מהסוג הזה.
שושנה גולדפינגר: יושבים בוועדה הזו נציגי אגף שח"ר במשרד החינוך, נציגי הרווחה, נציגים של גופים אחרים ומובילים פרויקטים עם מצ'ינג, גם עם עמותות אחרות כמו קרן רש"י ואחרים שעוזרים במימון של הפרויקטים האלה.
שושנה גולדפינגר: אנו מבקשת מכם כחברי כנסת, 15 מיליון שקל זה מעט.
שושנה גולדפינגר: זה בדיוק אותו שולחן שדיברנו עליו שהזכירה נציגת משרד הרווחה שיוצר את השותפות עם המגזר השלישי, עם המגזר של העמותות.
שושנה גולדפינגר: אני חושבת שזה מודל מצוין, מודל שעובד היטב וצריך לעודד אותו ולפתח אותו יותר.
שושנה גולדפינגר: אני נמצאת פה גם בכובע אחר של ארגון מתנדבים שעובד עם המגזר החרדי באופן ישיר ומהווה מין גשר בין השכנה, שלשמחתנו במגזר שלנו פותחת את הדלת למצוקה של השכנה שלה, ובין הגופים היותר מקצועיים באגף הרווחה ובעמותות כמו "עזר מציון" או "עזר ליולדת" – גופים ועמותות שאמונים על תמיכה ראשונית כאשר צצות הבעיות שהזכירה חברת הכנסת קולט אביטל, של דיכאון אחרי לידה, עמותות שיודעות להפנות לעזרה לילדים עם נכויות, ילדים עם צרכים מיוחדים, כדי שאותה אישה לא תרגיש כל-כך לבד.
שושנה גולדפינגר: בנינו מודל שמדבר בשפה של המגזר החרדי ומתייחס לצרכים המיוחדים.
שושנה גולדפינגר: אנחנו מדברים על מצוקה אצל נשים צעירות בגלל ריחוק מהמשפחה.
שושנה גולדפינגר: הם גרים בפריפריה, הדירות במרכז יותר יקרות והם מרוחקים מההורים.
שושנה גולדפינגר: "עזר ליולדת" מאגדת נשים באותה שכונה כדי לתת תמיכה יחד עם רבניות ועובדות סוציאליות לנשים אחרי לידה.
שושנה גולדפינגר: המטרה לאתר בהקדם בעיה של דיכאון לאחר לידה.
שושנה גולדפינגר: העמותה שלנו "מרכז מידע לבריאות האישה" שותפה לפרויקטים האלה, לקשר הזה בין הקהילה לבין האישה שמחפשת עזרה מאותן עמותות.
שושנה גולדפינגר: דיברתי לפני הישיבה עם נשים מארגונים אחרים, כמו למשל ארגוני עולים, ונמשיך את הקשר אחר כך כי אני חושבת שהמודל של המעטפת של התמיכה שמתייחסת ספציפית למגזר מסוים הוא מצוין ואפשר לנסות ללמוד מתוך המודל שלנו ולהעתיק למודלים אחרים.
דב חנין: גברתי יושבת הראש, אני רוצה לומר כמה מילים בהמשך לדברים החשובים שנאמרו כאן על הקרן לילדים ונוער בסיכון.
דב חנין: אכן, גברתי יושבת הראש, זה אחד המפעלים היפים שמעוררים התפעלות עצומה אצל כל מי שקצת מכיר את המערכת הזאת.
דב חנין: בכסף ציבורי מאוד מצומצם, הייתי אומר אפילו כסף ציבורי דל, הקרן הזו מצליחה למנף פעילויות בהיקף מאוד גדול.