GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דינה מרום: זה ההיבט המניעתי באמת.
דינה מרום: אלף באמת מציבים יותר שמירה סביב כספומטים, סביב בנקים.
דינה מרום: אבל אני פשוט רוצה לתת להם את רשות הדיבור כי הם עושים יותר את הפעולה בתחום הזה.
ליה שמטוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נאדיה חילו ואני פה בתחילת הישיבה דיברתי פה על אוכלוסיה ערבית, על נשים ערביות שהן הקבוצת אוכלוסייה הפגיעה ביותר מכל הקבוצות באוכלוסיית הזקנים.
נאדיה חילו: קודם כל אני רוצה לברך את גבירתי שבהחלט מצאה לנכון ביום כזה שהכנסת מציינת את יום הקשיש להעלות את נושא הקשישות בוועדה.
נאדיה חילו: אני לא יודעת איזה עוד ועדות היום לקחו את ההיבט הזה ודנו, אבל לא כולם עשו את זה.
נאדיה חילו: אני חושבת שהיה ראוי שכל הוועדות היום בכנסת, כמו שיש יום הילד או ימים אחרים ורוחבית לוקחים את הנושאים ואת הוועדות וכל ועדה דנה בהיבט המקצועי שקשור אליה, אני רוצה באופן כללי להגיד ככה, אני הרי לא אוסיף נתונים, אתם בטח גם התייחסתם לפני שאני הגעתי לכאן לתופעה הזאת ומיותר אולי להוסיף כמה שהתופעה הזאת היא חמורה ונחשפה לאחרונה בצורה מאוד מאוד קשה.
נאדיה חילו: אני הגשתי שתי הצעות חוק בעניין הזה.
נאדיה חילו: אחת זה זירוז ההליכים המשפטיים, במקרה של תקיפות כאלה בקשישים באופן כללי, והצעת חוק נוספת החמרה בענישה, למרות שיש לזה השלכה לפעמים על בתי משפט באופן כללי, כשיש סוגים כאלה של עבירות ויש תופעות אז יש איזו התייחסות אולי יותר מחמירה.
נאדיה חילו: אבל אנחנו רוצים שאותה התייחסות לא תהיה רק תוצאה של איזו תגובה מסויימת של ריבוי מקרים אלא שתהיה בהמשכיות לאורך כל הזמן.
נאדיה חילו: שני משפטים על הנושא הזה.
נאדיה חילו: חברה נבחנת, מבחינה מוסרית וערכית, יש כמה קריטריונים כשבאים לבחון חברה אם היא ערכית ומוסרית.
נאדיה חילו: אחד הקריטריונים בעיניי, ואחד הקריטריונים שאמור גם להיות מוכתב לכולם זה בעצם ההתייחסות של החברה לאנשים המבוגרים.
נאדיה חילו: אין בעניין הזה הנחות לדעתי.
נאדיה חילו: זה הרבה מעבר לאותו זקן או אותה זקנה שהיכו או מכים אותה או מתייחסים אחרת.
נאדיה חילו: גם המסרים שיוצאים מתוך אקט אחיד זה מסרים לא חינוכיים, זה מסרים, בלי לדעת מה החברה משדרת לאזרחיה, מה החברה משדרת לצעיריה, מה החברה משדרת לתלמידים, כשיש מקרה כזה ויש סלחנות, היא משדרת לגיטימציה, אם אין יד מאוד מאוד קשה, ואני מדברת על יד, לא רק אכיפה, אכיפה זה צד אחד, ואני באמת שמעתי אותך בהתרשמות מאוד חיובית על הפעולות שהמשטרה נוקטת, ואת ציינת את זה, אבל זו אחת הזרועות.
נאדיה חילו: יש עוד זרועות נוספות.
נאדיה חילו: יש טיפול, יש משרד העבודה והרווחה ונמצאים פה גם נציגים שאני מכירה ומכבדת ואני יודעת שהם עושים הרבה בנושא הזה.
נאדיה חילו: יש את הצד החינוכי, אני הייתי רוצה שביום כזה כל מערכת החינוך תתייצב ותעביר מסרים מאוד ברורים במערך החינוך לתלמידים, מה זה לכבד קשישים ומה זה כל הנושא הערכי הזה, ואיך לחנך ואיך לעשות את המניעה וההסברה.
נאדיה חילו: המניעה וההסברה בעיניי זה הרבה יותר חשוב מאכיפה וענישה, שזה התחנה האחרונה, ואחרי המעשה והקורבן כבר נמצא.
נאדיה חילו: אנחנו רוצים למנוע את הקורבנות.
נאדיה חילו: אין לי נתונים יותר סלקטיביים על הנושא הזה במגזר הערבי אבל אני רוצה להגיד שני משפטים.
נאדיה חילו: בעבר גם חברות מסורתיות, גם החברה הערבית נתנה יותר כבוד למבוגרים, הרבה יותר התייחסות.
נאדיה חילו: היום עקב כל תהליכי המודרניזציה, בתהליכי המודרניזציה יש דברים חיוביים אבל יש גם דברים שליליים לצערי.
נאדיה חילו: והעתקה של דפוסים יותר של אי כבוד או זלזול או אפילו חלק של הוצאה מהבית, מה שלא היה לפני כמה שנים.
נאדיה חילו: ובכל זאת אני חושבת, אין לי נתונים אבל התופעה קיימת בכל החברות.
נאדיה חילו: צריך להגיב בצורה מאוד מאוד קשה.
נאדיה חילו: אני בדבר הזה אין לי הנחות.
נאדיה חילו: כשמדובר על ילדים ומדובר על קשישים זה שני הקצוות שהם הדופק של הערכיות של החברה בנושא הזה.
נאדיה חילו: ולכן אני בהחלט חושבת שטוב עשתה הוועדה, וצריך גם לחשוב איך, כי הקשישות הן גם החוליה החלשה בתוך כל החוליות החלשות, גם של הקשישים.
נאדיה חילו: ראינו שהרבה מאוד קשישות שהן כביכול גם יותר חלשות, אז התקפות, אני לא יודעת אם יש לכם סטטיסטיקה על קשישים וקשישות.
ליה שמטוב: אין הבדל.
ליה שמטוב: פה יש שיוויון.
נאדיה חילו: אז בהחלט אני חושבת שצריך להמשיך ולעשות ולהירתם, ובמלוא גם המערכות הטיפוליות והשירותים שהתפתחו גם, וצריך להגיד את זה גבירתי היושבת ראש, המשרד לשירותים חברתיים, העמותות למיניהן שעובדות, אני חושבת שצריך להצדיע גם לעמותות למיניהן שעוסקות בנושא הזה.
נאדיה חילו: יושבת פה שרה שכבר שנים בנושא הזה, הם עושים עבודה כל כך טובה ויפה לפיתוח שירותים בקהילה לנושא הזה, וזה טוב, וצריך להגביר את זה ולשבח את זה ולהמשיך.
נאדיה חילו: אבל זה לא מכסה על אף מקרה אחד יחיד, זה פשוט לא מצדיק, וצריך להתייחס מאוד בחומרה.
ליה שמטוב: תודה לחברת הכנסת נאדיה חילו.
ליה שמטוב: זה נכון, היום אנחנו מציינים את יום הקשיש, ובאמת לא בכל הוועדות מדברים, חוץ מוועדה שלנו גם בוועדת ביקורת וגם בוועדת עבודה ורווחה וקליטת עלייה.
ליה שמטוב: בחינוך, בבתי ספר, אני לא יודעת איך היום, אם הנושא הזה, הוא באמת חשוב אבל לא רק ליום הספציפי הזה, זה חשוב לעשות את ההרצאות ולחנך במשך כל השנה.
ליה שמטוב: ומאיפה זה בא, זה בא מהחינוך.
ליה שמטוב: זאת אומרת אם אנחנו מחנכים את הילדים מגיל צעיר אז לא מגיעים לתוצאות מה שאנחנו רואים היום.
ליה שמטוב: וחוץ מזה תקציבים, למשל היום תקציבים לכל מיני תכניות, שאם התקציבים האלה היו נותנים לחינוך, לבתי ספר בזמן הנכון אז לא היה צריך אחר כך לתקצב למשהו עכשיו שזה יכול היה למנוע מראש את התופעה.
נאדיה חילו: עוד משפט גבירתי היושב ראש, מאוד ישן, שצריך להחזיר אותו, הוא כאילו לא מודרני, והדרת פני זקן, צריך להחזיר את המשפט הזה, עם כל התוכן וכל העוצמה שלו.
ליה שמטוב: אני אבקש מרפ"ק זהבה מאיר להמשיך את הסקירה.
זהבה מאיר: בוקר טוב לכולם, אני שמחה שניתנה לי ההזדמנות להשתתף.
זהבה מאיר: נדיה, אנחנו בזמנו היינו בפרוייקט של מנהיגות נשים ביפו, אז מאז ועד היום, שיהיה לך בהצלחה בהמשך הדרך.
זהבה מאיר: אני משמשת קצינת הסברה באגף קהילה ומשמר אזרחי, ואנחנו כבר מזה מספר שנים איתרנו את האוכלוסיה של הקשישים כאוכלוסיה חלשה שזקוקה למיקוד ולתשומת לב בהיבט המניעתי, ההסברתי והקהילתי.
זהבה מאיר: הפרוייקט המרכזי שהוא נתן את המעטפת לכל הדברים שאנחנו עושים בתחומים הללו זה נקרא ברק זהב, ראשי תיבות בטחון רב קהילתי לגיל הזהב, כאשר למעשה אנחנו חברנו יחד עם אשל-ג'וינט ועוד משרדי ממשלה וגורמים ברשויות המקומיות, במטרה למנוע או לצמצם ליתר דיוק את כל הנושא של אלימות כלפי קשישים וקשישות.
זהבה מאיר: במסגרת הזאת עשינו את ההתאמות, מבחינת המבנים האורגניים, לאשל-ג'וינט יש את הקהילות התומכות, במקומות שיש בהם ריכוזי קשישים בכל רחבי הארץ, יש להם כמאתיים קהילות תומכות כאלה, כאשר בעצם המטרה היא להשאיר את הקשיש באזור ובסביבה שבה הוא רגיל להיות ולהמשיך ולתת לו שירותים ולהגן עליו מבחינת הבטחון האישי ולענות לכל הצרכים שלו.
זהבה מאיר: והרעיון היה בעצם לחבר את השוטרים הקהילתיים שלנו, שהם מונים כיום כחמש מאות, ופרושים בכשלוש מאות שבעים מרכזים בכל רחבי הארץ, כאשר שישים וחמישה מתוכם במגזר הערבי.
זהבה מאיר: ובמגזר הערבי יש לנו בין שניים לשלושה, שזה כולל מפקד בסיס שאחראי על גיוס מתנדבים.
זהבה מאיר: אותו שוטר קהילתי יחד עם מפקד הבסיס ועם מתנדבים יוצאים ממש לפעילויות.
זהבה מאיר: היום הם גם מחוברים כבר לכל הנושא של הורדת פשיעה.
זהבה מאיר: מהבחינה הזאת שבאותם מקומות שיש בהם ריכוזי קשישים וכמות גבוהה של פשיעה, דווקא באותם מקומות, נבחרו המקומות האלה, בהתחלה כפיילוט ראשוני בעשרים מקומות.
זהבה מאיר: ואני רוצה לומר לכם שפעילות מאסיבית שהיתה באותם האיזורים, והאנשים בעצמם בתחנות המשטרה הרחיבו, כל מפקד ראה באמת את העניין על סדר היום, יש מקומות שזה פועל במחוז שלם.
זהבה מאיר: זאת אומרת לא רק נצמדו לקהילות התומכות אלא מעבר לכך עשו כל מיני דברים שקשורים להסברה, בבתי האבות, במועדוני קשישים, במעונות יום לקשיש, גם ביפו עשינו ובכל מיני מקומות שיש ריכוזים גם של עולים ושל מיעוטים, חרדים אפילו גם.
זהבה מאיר: זו הסברה מאסיבית.
זהבה מאיר: כי אנחנו מצאנו לנכון שיש הרבה דברים כלליים שאולי לנו נראים מאוד טריויאליים, אבל לא תמיד אנשים בגילאים המבוגרים שמים לב ומודעים לכך.
זהבה מאיר: אם למשל לדוגמא מפתח, אנחנו מבקשים מהם להכין את המפתח מראש.
זהבה מאיר: כי מה קורה, לפעמים מגיעים לחדר מדרגות, חדר מדרגות חשוך, ומישהו נגיד מזדמן שרואה קשיש ומנסה באמת לראות אם יש כסף או משהו או לתקוף אותו, אז הזמן הזה שמחפשים בתיק את המפתח לדוגמא, וכשחשוך בחדר המדרגות, הוא זמן לביצוע עבירה כלפי אותו קשיש.
זהבה מאיר: אז חלק מההנחיות באמת אנחנו מסבירים להם איך לנהוג בבית, גם כלפי זרים.
זהבה מאיר: איך לנהוג בכלל עם כסף ותכשיטים שיש, מה לעשות, איפה לעשות.
זהבה מאיר: מספרי חרום לקרובים, התנהלות בחוץ, כשאתה יוצא מהבית מה אתה לוקח, איך אתה מניח את התיק.
זהבה מאיר: ממש כל מיני כללי זהירות, גם מבחינת התפיסה וגם מדגימים להם באופן אישי איך ומה לעשות.
זהבה מאיר: בימי קבלת הקצבאות גם כן יש לנו דפי הסברה, יש את העלות הסברה שהציגה דינה אבל מעבר לזה גם הוצאנו כללי זהירות בעת קבלת הקצבאות, תרגמנו את זה לשש שפות, עברית, ערבית, אנגלית, רוסית, אמהרית וצרפתית, והפצנו את זה בקרב השוטרים, שהם פשוט יעשו בזה שימוש ויתנו לאותן אוכלוסיות שדוברות שפות שונות.
זהבה מאיר: בנוסף לכך יש את הפעילות שהיא לאחר הפגיעה באותם קשישים, שאותם השוטרים הקהילתיים חוברים יחד לרווחה ברשויות המקומיות, וגם כן מצד שני יש להם נתונים גם מתחנות המשטרה, ואז הם בודקים באיזה מקומות, וכמובן בהסכמה, באיזה מקומות אפשר ללכת ולבקר את אותו קשיש, על מנת לתת לו איזו שהיא הרגשה שבכל זאת המשטרה גם כן מלווה אותו גם כשהוא הופך להיות לנפגע עבירה, ונותנים לו כל מיני ייעוץ, וגם כן בעת קבלת הקצבאות מלווים, באמצעות השוטרים הקהילתיים ובאמצעות המתנדבים, בכל המקומות שיש את קבלת הקצבאות, אם זה הבנקים למיניהם והדואר.
זהבה מאיר: וגם אנחנו בהנחיות שלנו מסבירים להם שלאו דווקא חייבים בעשרים ושמונה לחודש ללכת.
זהבה מאיר: אפשר ללכת גם אחרי.
זהבה מאיר: יחד עם זאת גם כן עוד הנחיה שאנחנו נותנים, כל התשלומים שיש עדיף לעשות הוראות קבע.
זהבה מאיר: יש כאלה שמאמצים את זה, יש כאלה שלא, זה קצת בעיה, אני מסכימה אתכם.
זהבה מאיר: בנוסף לכך אנחנו מתכוונים בכל מחוז ומחוז באמת עוד יותר לחזק את הנושא הזה ועוד יותר ממש להציף, עם הנושא של ההסברה וההדרכה, והמשך בנושא של הליווי האישי וייעוץ, שלדעתנו הוא מאוד חשוב.
זהבה מאיר: אגב בימים האלה קיבלתי בדיוק אינפורמציה לגבי אשקלון לדוגמא אני אתן את זה, כי זה נתון מוחשי, שאנשים שעסקו שם בקהילה תומכת החליטו להרחיב את כל הפעילות למען הקשישים בכל השכונות איפה שיש ריכוזים באשקלון.
זהבה מאיר: וראה איזה פלא, בעשרות אחוזים הפשיעה ירדה.
זהבה מאיר: ממש נתנו נתונים.
זהבה מאיר: אין לי נתונים רק על השוטרים הקהילתיים כי הנתונים שלהם נכללים עם כל הנתונים של עבודת התחנה.
ליה שמטוב: עוד פעם את מדברת על מתנדבים,
זהבה מאיר: על שוטרים קהילתיים ומתנדבים.
ליה שמטוב: אנחנו נראה את המצגת, בבקשה.
איילת ברג-ורמן: בוקר טוב, בשנים האחרונות עלתה מאוד המודעות לקיום הבעיה של התעללות בקרב האוכלוסיה הזקנה בארץ, כמו גם במדינות בייחוד בעולם המערבי.
איילת ברג-ורמן: בסקר שנערך לפני ארבע שנים על ידי אוניברסיטת חיפה נמצא ששמונה עשר אחוז מהקשישים בקהילה חשופים להתעללות מסוג כלשהו.
איילת ברג-ורמן: העלייה במודעות לנושא הביאה לפיתוח של תכניות לאיתור, מניעה וטיפול בהתעללות בזקנים ברשויות המקומיות ובמועצות המקומיות, ששם המוקד של הבעיה, של ההתעללות, לוקח נתיב שונה קצת בעקבות הבעיה של העברת הנחלה והבן הממשיך, שמביא לערעור של מערכות היחסים במשפחה.
איילת ברג-ורמן: אנחנו ליווינו את הפרוייקט הזה במועצות האזוריות ויצא דו"ח הערכה לתכניות האלה.
איילת ברג-ורמן: אבל היום אני רוצה להתמקד בתכניות שנעשו בשלוש רשויות מקומיות, בתמיכה, בפיתוח ובמימון של משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי ואשל.
איילת ברג-ורמן: המודל הזה יושם בערים באר שבע, בת ים ועפולה.
איילת ברג-ורמן: אני מתייחסת פה להתעללות לא החד פעמית אלא להתעללות המתמשכת מצד בני המשפחה או מצד אדם שהוא קרוב, שיש איזה שהם יחסי אמון בין הקשיש והפוגע.
איילת ברג-ורמן: מדובר בהקמה של יחידה ייחודית שמתמחה בנושא של טיפול ומניעת התעללות.
איילת ברג-ורמן: לצורך זה מקצים כוח אדם שמתמקצע בנושא והוא מלווה על ידי צוות רב מקצועי, שמייעץ.
איילת ברג-ורמן: התופעה או הבעיה של התעללות זה נושא מאוד מורכב.
איילת ברג-ורמן: יש פה סוגיה מאוד מורכבת שקשורה למערכות יחסים בעייתיות ומורכבות, הרבה פעמים הן מערכות יחסים גם אינטימיות, ההתעללות מתרחשת מאחורי דלתיים סגורות.
איילת ברג-ורמן: ודיברנו פה, הזכירו חברות הכנסת את הבעיה של פנייה לעזרה, יש פה קושי באיתור של הבעיה, יש קושי להתערב במערכות היחסים האלה וגם לחקור אותן.
איילת ברג-ורמן: הצוות ברווחה עובר הדרכה והשתלמות כדי לפעול במספר מישורים, במישור הפרטני, הקבוצתי והקהילתי, שאני אפרט את זה בהמשך.
איילת ברג-ורמן: ואני אולי אעבור למאפייני המטופלים שפנו באותן שנים, 2005, 2006 ו-2007.
איילת ברג-ורמן: מבחינת הקורבנות אנחנו רואים פה שהרוב הגדול, שמונים וחמישה אחוז הן נשים.
איילת ברג-ורמן: כמו שצויין פה כבר הגיל הממוצע הוא גבוה, שבעים וארבע, הרוב הם מוגבלים בתפקוד וללא רשתות תמיכה, לא בלתי פורמליות ולא פורמליות.
איילת ברג-ורמן: ומה שמעניין כאן שהנשים מבין הקורבנות הן יותר צעירות, יותר עצמאיות ויש אחוז יותר גבוה של נשואות.
איילת ברג-ורמן: למרות שהמצב באוכלוסיה, ההתפלגות באוכלוסיה הוא בדיוק הפוך.
איילת ברג-ורמן: מבחינת הפוגעים הרוב הם גברים, כמחציתם הם צאצאים בוגרים, שליש מהפוגעים הם בני זוג, עם בעיות כלכליות.
איילת ברג-ורמן: מבחינת סוגי ההתעללות סוג ההתעללות השכיח זה ההתעללות הפסיכולוגית, שזה אומר קללות, השפלות, צעקות, זלזול וכן הלאה.
איילת ברג-ורמן: אחר כך הפיזית, הניצול הכלכלי, הזנחה שזה מניעת צרכים בסיסיים של הקשיש והפרת זכויות.
איילת ברג-ורמן: מדובר למשל שלא נותנים לקשיש לצאת מהבית או לפעמים לצאת מהחדר, או לא נותנים לו לשבת בסלון לראות טלויזיה או לגשת למקרר, דברים כאלה.
איילת ברג-ורמן: מה שעוד מצאנו שעשרים ושניים אחוז דיווחו על אלימות בין זוגית מתמשכת, זאת אומרת חלק מההתעללות נמשכת לאורך עשרות שנות חיים משותפים.
איילת ברג-ורמן: ייתכן שבעקבות ההזדקנות היא מקבלת אופי קצת שונה.
איילת ברג-ורמן: חלק מתרחשת עם ההזדקנות בעקבות שינויים במצב הבריאותי או המצב התפקודי של אחד מבני הזוג.
איילת ברג-ורמן: בדרך כלל המצב הוא שקשיש סובל ממספר סוגים של התעללות.
איילת ברג-ורמן: מבחינת ההתערבויות דיברנו על התערבות פרטנית, אז השכיחה ביותר זה שיחות טיפוליות, בייחוד עם הקורבן.
איילת ברג-ורמן: בעקבות התכנית יש יותר ויותר מהלכים גם של שיחות עם הפוגע.
איילת ברג-ורמן: בנוסף לזה משתמשים בשירותים תומכים, שזה כולל מרכז יום, מועדוני קשישים, מטפלות, חברות סיעוד, מתנדבים של המוסד לביטוח לאומי, וגם אמצעים חוקיים.
איילת ברג-ורמן: ובנוסף יש גם פעילות של קבוצות תמיכה, כדי להעצים את הנשים, לתת להן יותר כוח להתמודד עם הבעיה, להיות יותר אסרטיביות וכן הלאה.
איילת ברג-ורמן: במישור הקהילתי המטרה העיקרית היא להעלות את המודעות לנושא.
איילת ברג-ורמן: וכאן יש שתי אוכלוסיות יעד.
איילת ברג-ורמן: אחת זה נותני שירותים, אנשי מקצוע בארגונים משיקים, והשנייה היא הקשישים בכלל, הקשישים עצמם.
איילת ברג-ורמן: וזה אומר כלפי אנשי מקצוע להפנות את תשומת לבם למה זה נקרא התעללות, איך אפשר לזהות קשיש שסובל מהתעללות.
איילת ברג-ורמן: למי להפנות, וגם ליצור דרכי עבודה או דרכי טיפול בשיתוף.
איילת ברג-ורמן: וגם להצהיר אנחנו קיימים, ישנה יחידה שפועלת בנושא, אפשר לפנות אליה, היא הגורם המקצועי שאמור לתת מענה בנושא.
איילת ברג-ורמן: לגבי הקשישים מקיימים איתם מפגשים, יש גם ימי עיון גדולים לאוכלוסיות, לקהל הרחב של זקנים, שבהם מסבירים להם מה הן הזכויות שלהם, איך אפשר לממש את הזכויות שלהם, למי אפשר לפנות לקבלת עזרה.
איילת ברג-ורמן: מבחינת התוצאות אנחנו רואים כאן שאפשר לעזור בסך הכל לקשישים שחשופים להתעללות.
איילת ברג-ורמן: אחרי שלוש שנים של התערבות אנחנו רואים שהעובדים הסוציאליים מדווחים ששני שליש חל שיפור במצב, זאת אומרת מדובר פה, שוב, להעריך מה זה נקרא שיפור זה סוגיה מאוד מאוד מורכבת, כי מדובר פה גם, אחרי עשרים שיחות שמדברים עם הקשישה שחווה יום יום התעללות ואחרי עשרים שיחות רק היא מסכימה לבוא לטיפול, לשתף פעולה עם הטיפול, זה גם נקרא טיפול.
איילת ברג-ורמן: ישנו שיפור שמתייחס למשל, הבת הנרקומנית שחיה עם האמא ומתעללת בה, הרחיקו אותה מהבית, ואני שואלת את האמא נו, עכשיו טוב לך, כי מבחינת העובדת הסוציאלית היא מילאה את תפקידה.
איילת ברג-ורמן: ההתעללות נפסקה.
איילת ברג-ורמן: האמא אומרת לי מה טוב, מה טוב, תראי את הבת שלי עכשיו מסכנה.
איילת ברג-ורמן: זה דבר אחד.
איילת ברג-ורמן: דבר שני, שיפור מתבטא גם בזה, בואו לא נתכחש לעובדות, זוג זקנים בשנות השבעים שמונים לחייהם, אי אפשר להפריד ביניהם.
איילת ברג-ורמן: זאת אומרת ברוב המקרים כבר אין מה לעשות.
איילת ברג-ורמן: מה נשלח את האישה למוסד, השיפור הוא בזה שנותנים לזוג כלים להתמודד, להשלים עם המציאות ולהתמודד כדי שיוכלו לחיות את שארית חייהם בצורה יותר נוחה, עם השלמה עם המצב, לנסות שוב לחיות עם המציאות יותר בנוח.
איילת ברג-ורמן: בסך הכל התכניות האלה תורמות מאוד להעלאה של מודעות.
איילת ברג-ורמן: ראינו את זה גם בהפניות יותר, שיתוף פעולה גם עם המשטרה, בייחוד עם חברות סיעוד ראינו את זה.
איילת ברג-ורמן: הצוות ברווחה נהייה יותר מקצועי, הוא לומד לשלב שיטות התערבות טיפוליות וגם חוקיות, שזה בעצם המענה המתאים יותר, לשלב את שני הדברים האלה יחד.
איילת ברג-ורמן: עד היום היו נותנים שיטות כאלה של זבנג וגמרנו, מוציאים את האישה למוסד, וגמרנו, פתרו את הבעיה.
איילת ברג-ורמן: היום הטיפול הוא יותר מתמשך, יותר מעמיק, התערבויות פסיכו-סוציאליות, יותר מערבים את הפוגעים בטיפול.
איילת ברג-ורמן: שותפי תפקיד בשירותים משיקים בקהילה.
איילת ברג-ורמן: סך הכל הבעיה הזאת יש לה אופי רב מערכתי ורב מקצועי.
איילת ברג-ורמן: יש פה גם היבט משפטי, יש פה היבט רפואי, פסיכיאטרים, רופאים, עורכי דין, עובדים סוציאליים, שיחד דנים בבעיות ומוצאים להן פתרונות.
איילת ברג-ורמן: אז אנחנו רואים שנעשה לא מעט, אבל יש עוד הרבה מה לעשות, יש עוד הרבה מה ללמוד, איך להתאים טוב יותר את ההתערבות.
איילת ברג-ורמן: התהליך הזה מתרחש גם בארץ, גם במדינות אחרות בעולם המערבי.
איילת ברג-ורמן: אנחנו במקביל גם מלווים תהליך של הטמעה של נהלים להתמודד עם הנושא במוסדות בריאות לקשישים, ובקרוב ייצא הדו"ח של המחקר הזה שהצגתי אותו פה היום, ותודה רבה.
ליה שמטוב: תודה רבה על הנתונים והמצגת המאוד מעניינת.
שרה זילברשטיין-היבש: שמי שרה זילברשטיין, אני מהמשרד לענייני גמלאים.
שרה זילברשטיין-היבש: התפקיד שלי זה פניות ציבור ומיצוי זכויות.
שרה זילברשטיין-היבש: אני מתארת לעצמי שכל אחד נחשף לאחרונה לפעילות של המשרד באמצעי התקשורת בנושא הזה של מניעת אלימות, בוודאי ראיתם את כל הפרסום שלנו בנושא של מניעת אלימות, וגם הקריאה לזקנים לפנות ל-*8840, שזה חברה לפניות ציבור.
שרה זילברשטיין-היבש: מה שאנחנו כן ראינו, וחבל שנציגי המשטרה לא פה, הגברות החביבות שעשו את העבודה החשובה מאוד, זה הבעיה שהרבה מאוד מהקשישים מתלוננים על כך שהפנייה שלהם נרשמה ולא נעשה איתה דבר, וגם תרעומת קשה מאוד מועברת אלינו על זה שרוב התיקים גם נסגרים מחוסר עניין לציבור, וזה מאוד מאוד מתסכל אותם.
שרה זילברשטיין-היבש: הם גם לא מרגישים מוגנים ובסופו של דבר גם פעם השנייה שזה קורה, בדרך כלל בגלל הסביבה הקרובה, כמו שכנים ואחרים, הם כבר לא פונים כי הם לא רואים שום טעם לגשת למשטרה, להתלונן ולא לקבל שום יחס מיוחד.
שרה זילברשטיין-היבש: אז זו בעיה אחת קשה.
שרה זילברשטיין-היבש: אנחנו החלטנו שאנחנו פשוט נעביר את השמות שלהם למשטרה לטיפול חוזר, כי אי אפשר להשאיר את זה באוויר, וגם בוודאי שזה מוריד מההרגשה הכללית של הבטחון בקהילה, כי ברגע שהמשטרה, שהיא בעצם הסמל של כל המערכת שצריכה להגן על הזקן, לא מטפלת בפנייה, אז יש גם הרגשה של אנחנו לא מוגנים בגלל שאנחנו לא מקבלים טיפול ראוי.
שרה זילברשטיין-היבש: אני לא אומרת שלא נעשתה פה עבודה, אבל הבעיה הזאת עדיין מאוד מאוד קשה ומאוד מאוד משפיעה על האווירה הכללית שבה מרגיש הזקן מוגן או לא מוגן.
שרה זילברשטיין-היבש: כמובן שיש את הפרוייקט של שבע ערים, אני מתארת לעצמי שאתם יודעים עליו, שבע ערים שנבחרו, לטיפול באלימות, יש ועדה ברשותו של ד"ר אבי ביצור שהוא מנכ"ל משרד לענייני גמלאים, ששם החליטו להתחיל לעבוד בשבע ערים, לוד, שפרעם, נתניה, חיפה, ירושלים ובאר שבע ואילת, שאלה ערים שהצביעו על תופעה של אלימות וגם כלים להתמודדות.
שרה זילברשטיין-היבש: הפרוייקט מתחיל ביולי 2008, ובפרוייקט הזה גם ידברו על סיוע פיזי לזקנים מבחינה זאת שיש עיניות ולחצני מצוקה וכו'.
שרה זילברשטיין-היבש: התקציב הוא מהמשרד לענייני גמלאים, אבל שותפים לפרוייקט הזה כמובן מרכז השלטון המקומי, משרד הרווחה, זאת אומרת יש עבודה משולבת.
ליה שמטוב: דרך אגב אולי תקחו אתם לתשומת לבכם, אני מבקרת גם בבתי אבות ובמרכזים והמתנדבים שהם באמת עושים עבודת קודש, גם מחלקים אוכל לפעמים וכל מיני פעילויות שהם עושים, אבל להם, לעודד אותם, את המתנדבים, לא תמיד יש את התקציבים המינימליים, למשל גם לעודד את העבודה שלהם.
ליה שמטוב: הם לא מבקשים את זה, כי הם מתנדבים, אבל בכל זאת אני יודעת, פעם בחודש לעשות לכולם יומולדת למי שיש יומולדת, או איזה שהן מתנות לחג או משהו כזה.
שרה זילברשטיין-היבש: חברתי ורה היא המומחית בארץ לנושא הזה, אבל מה שאני יכולה להגיד לגבי המשרד שלנו, אנחנו עושים עכשיו פרוייקט יחד עם ורה ועם אחרים לגבי מיצוי זכויות לניצולי שואה, ושם כל הפעילות של המתנדבים בנוסף לזה, בנושא של אלימות, אנחנו באותן הערים לפחות, אותן שבע ערים, תהיה פעילות מכל הכיוונים.
שרה זילברשטיין-היבש: זאת אומרת כל מי שמתעסק בנושא הזה בתוך מסגרת עירונית יהיו לו יד ורגל לתהליך של תכנון עבודה משותף.
שרה זילברשטיין-היבש: הנושא של מתנדבים צריך לקחת את רוב תשומת הלב אגב, כי אלה באמת האנשים בתוך הקהילה, מתוך הקהילה, שהם גם צריכים לעסוק הרבה מאוד במניעה ובאיתור.
ורה שלום: אני מנהלת אגף ייעוץ לקשיש בביטוח הלאומי, אגף ותיק מאוד, שלושים ושבע שנים הוא קיים.
ורה שלום: אנחנו בעצם זה צוות של עובדים סוציאליים, כארבעים עובדים סוציאליים בכל הארץ, בכל סניפי הביטוח הלאומי שאנחנו מפעילים קרוב לחמשת אלפים מתנדבים גמלאים בכל הארץ.
ורה שלום: אני רוצה להתייחס בשני היבטים.
ורה שלום: אחד בנושא של איתור קשישים, שחלק מזה בעצם איתור הקשישים במצבי הזנחה וניצול ואלימות כלפי קשישים.
ורה שלום: אחד התפקידים, אולי התפקיד העיקרי שהמתנדבים שלנו עורכים, מתוך הכוח, מתוך המנדט שיש לנו בתוך הביטוח הלאומי, זה איתור אותם קשישים שהם עלולים להיות במצבי סיכון.
ורה שלום: אוכלוסיה מבוגרת, אוכלוסיה של אנשים בודדים, אנשים במשבר, אנשים שנדחים מחוק הסיעוד ומצבם אינם שפיר, זאת אומרת הם אינם מספיק חולים ותלויים אבל הם לא מספיק בריאים כדי להמשיך וכו'.
ורה שלום: ביקורי הבית, נערכים קרוב לחמישים אלף ביקורי בית בשנה על ידי המתנדבים.
ורה שלום: הביקורים האלה יש להם הרבה מאוד תוצאות.
ורה שלום: בהיבט של נושא של אלימות והתעללות למתנדבים יש הדרכה, חלק מתהליך ההדרכה, תחזוקת המתנדבים היא בעצם הדרכה קבועה ומסודרת אחת לשבועיים שלושה לכלל המתנדבים, כל אחד בקבוצתו.
ורה שלום: חלק מזה בעצם איתור למידה והבנה או ניתוח של מצבים כדי לאתר את המצבים של ניצול קשישים ואלימות כלפיהם.
ורה שלום: יחד עם זה מתקיימים אלפי ביקורי בית קבועים אצל אותם קשישים, ושם בעצם ניתן לראות תהליך מתמשך של שנים כדי לזהות אם ישנו מצב של אלימות שמתרחש.
ורה שלום: מה שאני רוצה לציין בשתי הנקודות האלה שאלה דברים שאולי הם לא כל כך נכנסים לסטטיסטיקה בכלל.
ורה שלום: האיתור של המצב, ופה איילת נתנה דוגמאות של אותם קשישים, שהם נמנעים מלהתלונן, הם אוסרים על המתנדב או על מי שנמצא קרוב לידם להביא לידיעת השלטונות שהבן או הבת או הבעל או הנכד פוגעים בהם באיזו שהיא רמה, ואז יש דילמה מאוד לא פשוטה, להחליט האם לסייע קודם כל להציל את הקשיש, למנוע את המשך ההתעללות בו או להתחיל להתמודד מול החוק, כן להתלונן או לא להתלונן.
ורה שלום: וחלק מהדברים האלה הם יכולים להיות גם על ידי עובדים זרים, ואני יכולה לומר שאנחנו מאתרים לא מעט, התלונה של הקשיש בדרך כלל לא כל כך מתרחשת, למרות שקרו וישנם בהיסטוריה הארוכה של השירות הרבה מאוד תלונות של קשישים, עדיין זה אינו משקף את המציאות עד כמה ישנה התערבות כדי למנוע את המצבים של הזנחה, של הימנעות מתנאי חיים סבירים לקשישים.
ורה שלום: בת שיכולה לחזור מחו"ל אחרי הרבה מאוד שנים, להתנחל אצל האמא בתוך הבית, לאט לאט לסגור את האמא בפינה מסויימת, לא לתת לה לחיות ובסוף להוציא אותה למסגרת של בית אבות בניגוד לרצונה, וכל התהליך הזה מלווה על ידי העובדים הסוציאליים שלנו בשירות, על ידי המתנדב במעורבות של שירותי הרווחה וכו', בסופו של דבר במסגרת בית האבות הקשישה עדיין לא תרצה להתלונן ולא תביע את התסכול שלה מכל מה שקורה, ואלה המקרים הקשים והכואבים.
ורה שלום: נקודה אחרונה שרציתי לדעת, האם הנושא של בתי האבות הפיראטיים באיזו שהיא צורה האם מדינת ישראל תקום יום אחד ותמנע את הדבר הזה.
ורה שלום: כי אלה מקומות שאין עליהם פיקוח.
ורה שלום: אלה מקומות שאנחנו יכולים למצוא שם מצבים של הזנחה והתעללות בכל מיני רמות.
ורה שלום: ובני המשפחה הולכים לשם בגלל עלויות זולות, בגלל היכרות, בגלל חוסר הבנה, בגלל כל מיני סיבות שלצערנו הרב מי שמשלם את המחיר בסופו של דבר זה הזקן.
ורה שלום: יש עשייה נפלאה של המתנדבים, והמתנדבים, גם בשירות שלנו וגם מתנדבים אחרים, מתנדבים זה לא רק בגלל שהמדינה ענייה ואינה לוקחת אחריות, מתנדבים זה האדם הפשוט שמסתכל בגובה העיניים לזקן וכחבר, כאדם בן גילו שקרוב אליו, יכול לדובב אותו, יכול לתמוך בו, יכול לעזור לו, ולהבין אותו יותר טוב מכל איש מקצוע בכל רמה שהיא.
ורה שלום: ולכן העוצמה של ההתנדבות, התיגמול, אני מסכימה איתך במאת האחוזים, אחד התפקידים של ארגון, של מוסד כמו שלנו שנעזר ומפעיל מתנדבים זה לתגמל אותם בצורה מסודרת, עם תפקידים מוגדרים וברורים, שמתנדב יודע למה הוא מגיע, מה תוצאות התפקיד ולמה הוא מתוגמל.
ורה שלום: הוא מתוגמל כי התרומה שלו והנוכחות שלו היא חשובה ביותר.
ורה שלום: ואני חושבת שדברים צריכים באמת לעלות למעלה.
ליה שמטוב: אני רוצה להתייחס, את דיברת על המוסדות הפיראטיים האלה, זה באמת תופעה, אבל הרשויות במקומות כאלה יודעים על מה מדובר וסוגרים את הבתים האלה, רואים את ההזנחה, מעבירים את האנשים לבתי אבות, אבל יש תופעה גם אחרת, שהבתים שנקראים או בית חם או איזה שהוא שם אחר, דווקא כן מטפלים בקשישים, דווקא נותנים להם את כל מה שדרוש, והקשישים האלה הם לא יכולים לגור לבד אבל עדיין עצמאים וגם לא זכאים לבתי אבות כי עדיין עצמאים אבל רוצים לגור בחברה, רוצים להיות בחברה.
ליה שמטוב: מבחינת ביטוח לאומי ומשרד הרווחה הבתים האלה הם לא יכולים לקבל אישור עקב זה שהתנאים שם, כי איפה שיותר משני אנשים זה כבר נקרא מוסד, ולמוסד יש את התנאים משלו.
ליה שמטוב: וזה חבל מאוד, כי גם האנשים שמחזיקים את הבתים האלה, אני לא אומרת שהם עושים את זה בהתנדבות, בטח ובטח זה רווח שלהם, כי ההשתתפות העצמית של הקשיש שנמצא הוא משלם אבל הוא מקבל גם את השירותים, הוא מקבל את האוכל, הוא מקבל את הכביסה של הבגדים שלו, כל מיני הרצאות, מלווים אותו לכל המוסדות, חס וחלילה אם צריכים בית חולים אז בית חולים, שלבד הקשיש הזה פשוט הוא לא מסוגל לעשות את זה.
ליה שמטוב: ופה, עקב זה שאנחנו קצת, לא שמרובעים אבל עובדים לפי הנהלים, ונהלים הם כאלה, אז גם דברים מגיעים לזה.
ורה שלום: אני חושבת שבאמת מדינת ישראל, לא יעזור, אי אפשר לפתור את הבעיה אם אנחנו מגדירים את אוכלוסיית הקשישים כחלשה והיא מוכיחה לאורך כל השנים כחלשה.
ורה שלום: הפתרון האמיתי, כל שירותי הרווחה והביטוח הלאומי, כדי ליצור תנאים ראויים יותר לקשישים, אין ספק שזה עניין של עלויות וזה עניין של חקיקה שכנסת ישראל צריכה לפעול למען העניין הזה.