GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: כמו שאת אמרת פה מקרה עם שלושה ילדים, שהאישה היא לא רוצה לשבת בבית, היא רוצה לעבוד.
ליה שמטוב: איפה העזרה של הרווחה?
רחל אגמון: אני לא יודעת.
רחל אגמון: אני אומרת לך שלום, יש לך קשר עם שירותי הרווחה בראשון?
זויה גורנשטין: יש תיק, יש הכל, אבל מה יכולים לעזור.
זויה גורנשטין: אני דיברתי אתמול איתה, היא אמרה שמחר אני בחוץ.
זויה גורנשטין: מה צריך לעשות.
רחל אגמון: אני לא נותנת פתרונות ככה מהשרוול.
רחל אגמון: אבל זה שהיא מחר בחוץ היא ידעה את זה גם לפני חודש או לפני חודשיים, היא לא ידעה על זה אתמול.
רחל אגמון: ולכן היו צריכים לחשוב.
רחל אגמון: אני לא יודעת איזו עבודה את עובדת, את לא חייבת להגיד לי, אבל יכול להיות שאולי כדאי לך לעבור לערד, למצפה רמון.
זויה גורנשטין: אין צ'קים, אין כסף, בנקים סוגרים, איך היא יכולה, בלי צ'קים מי נותן?
ליה שמטוב: במקרה כזה לגבי שכירות לטווח ארוך, איך היא בכלל מתחילה?
ויקטור כהנא: זה לא מקרה אחד, יש כמויות כאלה.
ליה שמטוב: זו דוגמא, אנחנו מדברים רק על הדוגמאות האלה.
ראובן אברג'יל: איך אפשר לעבור למצפה רמון כשאין לה עבודה במצפה רמון.
ראובן אברג'יל: איך היא תאכיל ילדים.
מרינה סולודקין: קודם כל אני רוצה לומר שנציגים שלכם, בראשון לציון, אחרי התאבדות, לא חושבים.
מרינה סולודקין: זה לא שהיא לא חושבת.
מרינה סולודקין: יש לה תיק, היא במחלקת הרווחה של העיר.
מרינה סולודקין: אז מישהו יושב, לא אכפת לו.
ליה שמטוב: זה לא משנה, היא ידעה את המצב שלה גם לפני חודש, גם לפני חצי שנה.
ליה שמטוב: אבל זה לא משנה.
ליה שמטוב: רואים את המצוקה, צריכים לעזור.
ליה שמטוב: ואם במשרד הרווחה ובתמ"ת יש כל כך הרבה תכניות, אנחנו מדברים על מקרים כאלה.
ליה שמטוב: אנחנו לא מדברים על מקרים שנשים עובדות ונשים עצמאיות ונשים בכלל לא מגיעות לביטוח לאומי, וכן יכולים לאפשר לעצמן לרכוש את הדירות.
ליה שמטוב: הוועדה התכנסה רק לגבי המקרים האלה.
ליה שמטוב: ואני חושבת שזה לא מקרה אחד ולא שניים.
רחל אגמון: מה שאני מציעה באופן קונקרטי, אני הלא לא אחראית על דיור.
רחל אגמון: אני אתן לגברת את הטלפון שלי, שהיא תלך לאגף הרווחה בעיריית ראשון לציון ולעובדת הסוציאלית, שיכולה לשמש גם מתווכת בין כל הגורמים.
רחל אגמון: ואם יש לה איזו שהיא שאלה שתתקשר אלי, העובדת הסוציאלית.
ליה שמטוב: נציג הקליטה לא הגיע.
ליה שמטוב: אבל אני שואלת במקרה אם היא היתה עשר שנים בארץ, במקרה שלה שיש לה חובות מפה עד להודעה חדשה, איך אפשר להביא אותה לשכירות לטווח ארוך.
ישראל שוורץ: מן הסתם אם היא היתה עשר שנים בארץ היא היתה זכאית, היא היתה מקבלת מכתב בכלל, ולא היה צריך שאני ואת נתערב.
ראובן אברג'יל: יש פה של משרד הרווחה מסמך שלה.
ליה שמטוב: את המקרה שלה הבנו.
ליה שמטוב: יש את האישורים, מגיע לה, היא זכאית לקבלת דירה.
ליה שמטוב: זה שאין במלאי דירות, אבל מגיע לה.
ליה שמטוב: משרד האוצר, אתם שומעים בכלל בישיבות שלכם על המקרים האלה, מדברים בכלל עליהם?
יעל מבורך: מה שקורה זה בדיוק מה שאמרתי מקודם.
יעל מבורך: במסגרת הכלים שיש לנו אנחנו מנסים לתת את הפתרון הכי טוב שאנחנו יכולים לתת.
אסתר שי: קודם כל אני מתנצלת שהתפרצתי מדי פעם, אני פעם ראשונה בוועדה.
אסתר שי: אני ממרכז למיצוי זכויות למשפחות חד הוריות בפסגת זאב, ירושלים.
אסתר שי: גם אני חד הורית, עם ארבעה ילדים, אבל לי היה מזל וקצת שכל שאני הצלחתי להישאר בדירה שלי כשהתגרשתי, תמורת זה שאני לא אקבל מזונות.
אסתר שי: כי ידעתי שאני אגיע למצב הזה אם אני אחלק את הדירה לשניים ואני אשלם את המשכנתא, תוך שנה שנתיים הכסף נגמר והייתי צריכה לשבת בוועדה הזאת.
אסתר שי: אני רוצה לדבר באופן כללי על החד הוריות, אני פעילה במיצוי זכויות ואנחנו רואים כל יום, אתמול היו לנו חמישה מקרים כמו הדוגמא הזאת.
אסתר שי: החד הוריות נמצאות במצב מאוד מאוד קשה.
אסתר שי: אני רק אגיד הערה אחת לך, ואחר כך אני אמשיך.
אסתר שי: זה שחד הורית הולכת ללמוד ורוכשת מקצוע זה לא פותר לה את הבעיה.
אסתר שי: זה מכניס אותה לבעיה יותר קשה.
אסתר שי: בגלל שהיא בתור עוזרת גננת או פקידה היא תרוויח שלושת אלפים שקל, שלושת אלפים מאתיים.
אסתר שי: היא לא יכולה לעבוד שמונה או תשע שעות.
אסתר שי: היא תעבוד עד שעה שלוש.
אסתר שי: ברגע שהיא תרוויח שלוש מאתיים והיא צריכה לשלם שלושת אלפים שקל לשכירות של דירה בפסגת זאב לא פתרנו את הבעיה בזה שאנחנו מוציאים אותה לעבודה.
אסתר שי: לא פתרנו את הבעיה.
אסתר שי: אבל אני רוצה להגיד להם רבותיי, האינטרס של המדינה, לא של משרד השיכון, לא של רווחה, האינטרס של המדינה לגדל פה נוער, שהם יהיו הדור הבא של המדינה, בריא בנפשו, ונוער שיתנדב לצבא, שישלם מסים, שלא יהיה פרזיט, שלא יעזוב את הארץ.
אסתר שי: אם אנחנו משקיעים בחד הוריות, שהן לא רצו להיות חד הורית, בואו אני אגיד לכם, כשאני הייתי נשואה, עם בעלי ההכנסות שלנו היו עשרים אלף שקל.
אסתר שי: ואני חייתי במרורים מהבעל שלי.
אסתר שי: אבל חשבתי איך אני אתגרש, ממה אני אחיה, מה אני אעשה.
אסתר שי: אבל בסוף אמרתי לבריאות הנפשית של הילדים אני אתגרש.
אסתר שי: ואז לפני התקופה של ביבי היה לי אלף ארבע מאות שקל קצבת ילדים והיה לי אלף שקל מזונות על ארבעה ילדים ועבדתי קצת, אז היה לי איזה רווחה כלכלית.
אסתר שי: מעשרים אלף שקל ירדתי להכנסות של שלוש וחצי אלף שקל, אבל אמרתי לבריאות הנפשית שלי ושל הילדים, ושאני לא ארצח, כי גם היה איומים כל הזמן.
אסתר שי: אבל לאט לאט ביבי הגיע, הילדים גדלו, פרחו מהבית, והתחלתי להגיע למצוקה.
אסתר שי: את הילדים שלי שלחתי לפנימיות, כי לא היה לי כסף להאכיל אותם.
אסתר שי: אמרתי בפנימיות יהיו להם חוגים, אני לא אצטרך לשלם להם נסיעות, בפנימיות הם יהיו בני אדם.
אסתר שי: היום הבת שלי היא מזכירה של אישיות בכירה בממשלה, היא מפרנסת את המדינה, היא משלמת מסים, היא תורמת למדינה.
אסתר שי: וזה האינטרס.
אסתר שי: אני במקרה מאוד חזקה, יש לי השכלה בכל מיני תחומים, ידעתי איך לנהל את החיים שלי מאוד נכון.
אסתר שי: עכשיו אני מדברת באופן כללי על אחרים.
אסתר שי: הפתרון לכל מה שאנחנו מדברים עכשיו זה לא בעזרה.
אסתר שי: כי בעזרה אנחנו מגיעים לדור ראשון, שני, שלישי, של עוני.
אסתר שי: אנשים מתרגלים לעזרה.
אסתר שי: ואני מכירה את זה.
אסתר שי: אני גדלתי בקטמונים.
אסתר שי: ההורים שלי היו אנשים מאוד חזקים, אבא שלי היה מנהל עבודה בבניין, אנחנו היינו בין היחידים שלא הלכנו לעובדים סוציאליים.
אסתר שי: אבא שלי אמר יש כסף קונים מקרר.
אסתר שי: אין כסף לא קונים מקרר.
אסתר שי: הוא גידל שישה ילדים.
אסתר שי: אבל אנשים בשכונה שלנו שהתרגלו לתקציבים וכספים, זה נוח להם.
אסתר שי: נוח להם שמקבלים דיור, נוח להם שמקבלים תקציבים, נוח להם שמקבלים כל פעם סלי מזון.
אסתר שי: אז אני חושבת שצריך לבנות דירות דחוף.
אסתר שי: משרד השיכון יכול להגיד לי בחמש שנים האחרונות כמה דירות הוא בנה בירושלים?
אסתר שי: ברגע שאין דירות, מחירי הדירות עולים.
אסתר שי: אין דירות, מחירי השכירות עולים.
אסתר שי: היום יש לנו מקרים בפסגת זאב שנשים שעד היום שילמו אלפיים שקל הן צריכות לשלם שלושת אלפים שקל.
אסתר שי: חד הוריות.
אסתר שי: אף אחד לא רוצה לקבל אותן לדירה.
אסתר שי: כל אחד חושש שיהרסו לו את הדירה, שלא ישלמו מסים, שלא ישלמו ארנונה.
אסתר שי: לא רוצים לקבל חד הוריות, רוצים מהן ערבויות.
מאיה להב נוי: אני פשוט חייבת לתקן כאן את מה שישראל שוורץ אמר מקודם.
מאיה להב נוי: אני רכזת המרכז למיצוי זכויות למשפחות חד הוריות בפסגת זאב.
מאיה להב נוי: ישראל שוורץ אמר קודם שרוב האנשים בעלי הדירות רוצים שיהיה אצלם דייר שיהיה לאורך זמן.
מאיה להב נוי: במקרה של המשפחות החד הוריות המצב הוא הפוך לחלוטין.
מאיה להב נוי: רק אתמול היה לנו במקרה איזה שהוא יריד זכויות.
מאיה להב נוי: מתוך חמש משפחות חד הוריות שהגיעו אלי כל החמש אמרו לי יש להן עוד חודש להתפנות.
מאיה להב נוי: מחירי השכירות, עוד בפסגת זאב, אני לא רוצה לחשוב על מרכז העיר בירושלים.
מאיה להב נוי: בפסגת זאב, שזה השכונה שהיא בפריפריה של ירושלים מחירי השכירות זינקו ביותר משלושים וארבעים אחוז.
מאיה להב נוי: מישהי ששילמה אלפיים שלוש מאות שקל עכשיו היא צריכה לשלם בסביבות שלושת אלפים מאתיים שקל על דירת שלושה חדרים קטנטונת.
אסתר שי: הבעיה החמורה ביותר שמשפחה חד הורית שצריכה לעבור כל שנה דירה יש לה מגבלות.
אסתר שי: היא לא יכולה פתאום לעבור מפסגת זאב לדירה שנמצאת בקריית מנחם.
אסתר שי: זה שינוי של החברים בסביבה, זה שינוי של בתי הספר, של התעסוקה.
אסתר שי: זה בלתי אפשרי.
מאיה להב נוי: הסיוע הארוך טווח הוא רק למי שזכאי לדיור ציבורי.
מאיה להב נוי: רוב המשפחות של חד הורית עם ילד או שני ילדים שזה הרוב, המקסימום שהן מקבלות זה שבע מאות שבעים וארבעה שקלים.
מאיה להב נוי: השבע מאות שבעים וארבעה שקלים האלה מכסים להן חלק מזערי לחלוטין מסך השכירות.
מאיה להב נוי: אתמול פגשתי במקרה מישהי שעוד מרוויחה טוב, היא מרוויחה חמשת אלפים חמש מאות שקל ברוטו, שהיא צריכה לשלם שלושת אלפים מאתיים שקל לשכירות.
מאיה להב נוי: יותר מחצי מההכנסה הפנויה שלה הולכת לדיור.
מאיה להב נוי: היא מקבלת סיוע בשכר דירה שש מאות שקל.
מאיה להב נוי: אבל עדיין, סך כל ההוצאה הפנוייה שלה שהולכת היום לשכירות זה יותר מחמישים אחוז.
מרינה סולודקין: התפיסה הכלכלית במדינה, שזה לא סוציאליזם, קוראים לזה סוציאליזם, בניית דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: אני שמעתי מביבי נתניהו שאצלי לא יהיה דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: ואין במדינה דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: גם השר שטרית תמך, אני עשיתי חוק שעשרה אחוזים מכל הבנייה זה לדיור ציבורי.
מרינה סולודקין: הוא תמך.
מרינה סולודקין: אבל כל הממשלה לא תמכה.
מרינה סולודקין: בגלל שהם לא מבינים מה קורה ומה יקרה.
מאיה להב נוי: ואני אומרת, אם לאוצר יש בעיה עם הכלים, זה מה שמקודם אמרו כאן, אז תגדילו את הכלים שלכם, תחשבו על איזה שהם פתרונות, כי אנשים כאן מתמרמרים.
מאיה להב נוי: ולפני שאתם תשימו לב זה יתפוצץ לכולנו בפרצוף.
מאיה להב נוי: אני מרגישה את זה, כשפונים אלי אנשים אז אני מרגישה את זה.
מאיה להב נוי: יש כאן התמרמרות רצינית של שכבה גדולה של אנשים.
מאיה להב נוי: יש מצוקה אמיתית אבל, ממש אמיתית.
מאיה להב נוי: גם למעמד הביניים זה מגיע.
ליה שמטוב: המדיניות של המדינה, של הממשלה, לרכוש את הדירות בדיור ציבורי.
ליה שמטוב: למה, למה זה קורה, כי כל המלאי, מתי בנו את כל הדירות, לפני שלושים שנה, לפני ארבעים שנה, לפני חמישים שנה, גם לפני שישים שנה, כי המדינה שלנו היא בת שישים.
ליה שמטוב: חוץ מזה שזה דיור ציבורי צריכים גם להשקיע בתחזוקה של הבתים.
ליה שמטוב: כל זה האוצר טוב מאוד הם יודעים, הם יודעים כמה זה עולה, ויותר טוב לתת הנחות ושיקנו את הדירות, וכל האחריות תהיה על הדייר עצמו, ממה שלהשקיע ולבנות.
ליה שמטוב: עקב זה לא רוצים לבנות.
ליה שמטוב: אבל אם לא רוצים לבנות אז לפחות כמו שאת אומרת צריכים להגדיל, צריכים לשנות את הקריטריונים.
ליה שמטוב: לא יכול להיות שחד הורית עם ילד אחד או עם שני ילדים היא בכלל לא מגיע לה שום דבר.
ליה שמטוב: וחד הורית עם שלושה ילדים מגיע שבע מאות שקל או תשע מאות שקל.
ליה שמטוב: זה מצב בלתי נסבל.
מאיה להב נוי: אני חושבת שפתרון שצריך לשים לב אליו ואולי להתייחס אליו זה לבנות איזה שהוא מנגנון שייתן את הסיוע בשכר דירה בהתאם למצב הכלכלי של המשפחה ובהתאם למחירי השוק החופשי.
מאיה להב נוי: זה צריך להיות פרופורציונלי.
מאיה להב נוי: אם מחר מעלים לך בחמישים אחוז את השכר דירה אז גם הסיוע שאתה מקבל צריך להיות בהתאם.
יעל מבורך: זה נעשה היום.
יעל מבורך: בדיוק על זה דיבר מנכ"ל משרד השיכון, שאמר שיש סיוע דיפרנציאלי, בין המרכז לפריפריה, בתשלומים של השכר דירה.
מאיה להב נוי: אבל זה דיכוטומי מידי.
מאיה להב נוי: זה לא מספיק רגיל לתנודות השוק החופשי.
יעל מבורך: קודם כל יש גבול עד כמה המנגנון יכול להתאים את עצמו ברמה החודשית לשינויים בשכר דירה, אבל התכנית הספציפית הזאת נעשתה לפי מחירים של לפני שלושה חודשים.
ליה שמטוב: כן, אבל שמת לב שכמה שהדולר יורד ככה השכירות היא עולה בשקלים.
דוד קשני: קשני דוד מעמותת קול בשכונות.
דוד קשני: תראי, אני רוצה להציע לכם פתרונות.
דוד קשני: אנחנו כל הזמן טוחנים.
דוד קשני: אני אתן לכם שתי אפשרויות קודם לפני שאני נותן פתרונות.
דוד קשני: אם נאמר היו מאה דירות של הדיור הציבורי, ומכרו את כל המאה דירות, זה לא אומר שהיה רע שמכרו אותן, מכיוון שאת לא יכולה לגרש את אותם המאה דיירים שאפילו יושבים בהמשך שכר דירה.
דוד קשני: נאמר שהם משלמים שכר דירה את לא יכולה לגרש אותם.
דוד קשני: אולי עד שימותו, אז יתנו את זה למישהו אחר.
דוד קשני: זאת אומרת הרעיון, היה מאה עשרים אלף דירות, מכרו עשרים ושבע אלף דירות, נכנס אחד 1.4 מיליארד שקל לאוצר, את כל הכסף העבירו לאוצר.
דוד קשני: האוצר העביר לסוכנות היהודית שמונה מאות מיליון שקל.
דוד קשני: ארבע מאות מיליון שקל נשאר באוצר.
יעל מבורך: הנתונים לא נכונים.
דוד קשני: חבר'ה, כל המספרים שאני מביא לכם זה בוועדה לביקורת המדינה, יש לי מסמך, הכל כתוב.
דוד קשני: אז שלא יספרו לי סיפורים.
דוד קשני: עכשיו איזה פתרון אני רוצה לתת, אתם כמחוקקים צריכים לחוקק שני חוקים.
דוד קשני: חוק אחד זה יהיה חוק סיוע בשכר דירה.
דוד קשני: עד היום אין חוק כזה.
דוד קשני: משרד השיכון מחליט כמה לתת סיוע בשכר דירה.
דוד קשני: ולכן צריך לעשות חוק, חוק סיוע בשכר דירה.
דוד קשני: החוק השני מה שהזכירה מרינה, וזה החוק שיהיה בכל הארץ, שקבלן שבונה מעל סכום דירות מסויים הוא צריך לתת עשרה אחוז למחוסרי דיור בכל המדינה.
דוד קשני: וזה יפתור לנו את רוב הבעיות.
דוד קשני: אלה שני חוקים שאתם צריכים לעבוד כמחוקקים על העניין הזה.
מרינה סולודקין: יש אשליה שהעניין שחברי הכנסת כל כך מטומטמים ולא מבינים מה לעשות.
מרינה סולודקין: קודם כל כמו שאתה אמרת החוק קיים, ועדת השרים לא נתנה תמיכה, אפילו השר שטרית, שמייד הבין ותמך, זה לא מספיק.
מרינה סולודקין: אתה מבין שאנחנו חייבים לעשות צעדים כציבור.
מרינה סולודקין: בגלל שאלה שיושבים כאן יש להם זמן.
מרינה סולודקין: הם לא רואים את הקו הזה של התאבדות.
מרינה סולודקין: של הציבור שלנו.
מרינה סולודקין: לנו יש את הקו הזה.
מרינה סולודקין: יש ארגונים.
מרינה סולודקין: כמו שאנחנו עשינו עם ברכה וכמו שעשינו עם איילה סבג.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהגיע הזמן להפגין.
ברכה ארג'ואני: ברכה ארג'ואני, יושבת ראש הארגון לזכויות הדיור והקואליציה הארצית למשפחות חד הוריות בישראל.
ברכה ארג'ואני: כפי ששמענו מנתוני משרד השיכון יש עלייה במצוקת הדיור.
ברכה ארג'ואני: ובהבנה הגדולה אני חושבת שאנחנו צריכים מפה, מתוך הוועדה, ליצור איזה שהוא מצב שלקחת את כל המשפחה החד הורית ולא להפריד אותה מנושא תעסוקה, חינוך ודיור.
ברכה ארג'ואני: דיור, תעסוקה וחינוך זה המשולש הזה שהוא חייב לקחת אותו ולטפל.
ברכה ארג'ואני: ולכן צריכה לקום איזו שהיא אולי רשות מיוחדת שתטפל רק בנושא של המשפחות החד הוריות מכל הזוויות ומכל הקטגוריות.
ברכה ארג'ואני: מה שאני רוצה להבהיר פה ולחדד את הדברים, שאנחנו כבר יודעים שהרבה מאוד מתוך האוצר מנותקים מתוך העם.
ברכה ארג'ואני: יש להם, הם שומעים את משרד השיכון, הם שומעים את נציגי משרד השיכון שבאמת אכפת להם, אבל הם מוגבלים תקציבית.
ברכה ארג'ואני: לצערי נציגי משרד האוצר, שר האוצר, לא יודעים עד כמה המצוקה אמיתית פה, לא רק בקרב המשפחות החד הוריות, ששם הבעיה באמת בוערת כי יש שם בעלות דיור לשעבר, בעלות נכס לשעבר, שהחוק מגביל אותן.
ברכה ארג'ואני: לכן אני באה ואני אומרת, תראו, כל הזמן באים להאשים את זה שאי אפשר לאכלס בדיור הציבורי, כי הדיור הציבורי נמכר.
ברכה ארג'ואני: גם אם הוא לא היה נמכר, אני גרה, אני דיירת בדיור הציבורי, אני עכשיו קיבלתי דיור בדיור הציבורי.
ברכה ארג'ואני: אני מתכוונת לחיות עד מאה ועשרים שנה.
ברכה ארג'ואני: בינתיים הדירה הזאת תפוסה.
ברכה ארג'ואני: גם אם לא הייתי קונה אותה, גם אם אני לא אקנה את הדירה, הדירה מאוכלסת.
ברכה ארג'ואני: אי אפשר להוציא אותי ולהכניס משפחה אחרת.
ברכה ארג'ואני: וגם אם אני אמות יש לי ילדה בתוך הבית.
ברכה ארג'ואני: אז מה יהיה על אותה ילדה, יגידו שהיא פולשת?
ליה שמטוב: היא צודקת מאה אחוז, הילדה שלה היא לא זכאית לקבל את אותה דירה.
ברכה ארג'ואני: אבל אני תופסת את הדירה, אי אפשר לבוא ולהגיד שבגלל שהדירה הזאת לא פנוייה אי אפשר לתת פתרונות דיור למשפחות אחרות.
ברכה ארג'ואני: אחריות המדינה, ואחריות המדינה היא לדאוג לאזרחיה, ולא לבוא ולהגיד יש הלוואות, יש תנאים טובים בשוק החופשי לקבל משכנתא לרכישת דירה.
ברכה ארג'ואני: זה לא נכון.
ברכה ארג'ואני: מאחר וכל הבנקים רוצים ערבים, הבנקים רוצים בטחונות, הבנקים רוצים אלף ואחד דברים, ושדרך אגב גם בעלי דירות בשוק החופשי דורשים ערבויות, בטחונות, אנשים שכשאני באה לשכור את הדירה בעלי הדירות דורשים אותם, ולא תמיד אני כאם חד הורית או כמשפחה חד הורית, לא יכולה לבוא ולעמוד בפני אותם התנאים שבעלי הבתים דורשים מעבר לשכר דירה.
ברכה ארג'ואני: השכר דירה, אין חוק פיקוח מחירים, כל בעל בית, גם אם זו דירת מרתף, דורש מה שבא לו ואיך שהוא רוצה.
ברכה ארג'ואני: הפריצות הזאת והשחיתות הזאת חוגגת במדינה שלנו.
ברכה ארג'ואני: ולכן בכדי לקדם דברים ולעזור באמת צריכים לשים שורה של דברים על השולחן, ולהגיד בואו נראה איך אנחנו פותרים אותם.
ברכה ארג'ואני: לא יכול להיות שבוועדה הבין משרדית שאמורה לעזור למשפחות שהסתבכו במשכנתאות, אני לא רואה בפועל שבאים לקראת משפחות חד הוריות.
ברכה ארג'ואני: אני אתן לך דוגמא, יש לי חד הורית עם שלושה ילדים שבעלה אמור לשלם את המשכנתא במסגרת ההסכמים של הגירושים.
ברכה ארג'ואני: מה טוב לו ומה נוח לו לא לשלם את המשכנתא, הצו פינוי כנגד האישה, הוא בכל מקרה כבר לא בדירה.
ברכה ארג'ואני: אז מי נזרק מתוך הדירה, אותה אם חד הורית שבמסגרת הגירושים הבעל צריך לשלם את המשכנתא.
ברכה ארג'ואני: אז היא כבר פונה לוועדה הבין משרדית, היא אומרת תשמעו, הוא היה אמור לשלם את זה במסגרת הגירושים, אני לא הייתי מודעת לזה שהוא לא שילם לבנק, בואו, אני רוצה, אני לא רוצה להיזרק החוצה.
ברכה ארג'ואני: אני לא רואה שיש הקשבה, אני לא רואה שיש אוזן קשבת בתוך הבנקים או בתוך הוועדה הבין משרדית.
ברכה ארג'ואני: אני חושבת שצריך לקחת את זה כקבוצת סיכון ולבוא להגיד או.
ברכה ארג'ואני: קיי.
ברכה ארג'ואני: , שלא תהיה לנו עוד משפחה ברחוב שתיפול, בסופו של דבר אותה אם חד הורית עם שלושה ילדים או עם שניים, היא תהיה נזקקת, סוציאלית, כי יתנו לה דיור ציבורי, הקריטריון מעמיד אותה במקום הזה.
ברכה ארג'ואני: אז בואו, אם יש מתוך הוועדה הבין משרדית מקום לעזור להן בפריסת המשכנתא, מחיקת חובות.
ברכה ארג'ואני: גם לקיבוצים מחקו חובות במיליארדים.
ברכה ארג'ואני: אני חושבת שצריך לתת מקום ודגש לדברים האלה.
ברכה ארג'ואני: אני רוצה לחדד עוד משהו נוסף.
ברכה ארג'ואני: כולנו, כל חד הורית או כל משפחה, לא משנה אם ותיקה או עולה, כולנו הולכים למכולת וקונים את אותו בקבוק שמן באותו מחיר, את הלחם באותו מחיר, החלב של השלושה אחוז הולך לצאת מסל הסיבסוד הממשלתי.
ברכה ארג'ואני: אני באה ואני אומרת, כולנו קונים את אותם סכומים.
ברכה ארג'ואני: יש עלייה שהולכת ומתמשכת, וכל הזמן אנחנו שומעים, עלייה של האטריות, עלייה של הלחם, של מוצרי החלב, השכירות עולה.
ברכה ארג'ואני: המשכורת והקצבאות נשארים באותה מצב.
ברכה ארג'ואני: אין עלייה של השכר.
ברכה ארג'ואני: ותאמיני לי שהאנשים פה ששותקים הם מזדהים עם כל מילה.
ברכה ארג'ואני: אז מה שאני באה ואני אומרת שכל תקציב, אם המדינה לא תבוא ותגיד אני יוצאת בתכניות חרום ומרחיבה את התכניות סיוע לדיור, הקטסטרופה, הם לא רואים את החרא עכשיו צף, אבל החרא יעוף עוד מעט החוצה, הביובים עולים ללמעלה, עוד מעט יצא החוצה.
ברכה ארג'ואני: ואז מה.
ברכה ארג'ואני: בואו, דקה לפני שזה הולך להיות קטסטרופה חברתית, זה רק תהליך של זמן.
ברכה ארג'ואני: אני לא יודעת כמה זמן להגיד לך יעל, אני רוצה שתעבירי את זה לבוסים שלך.
ברכה ארג'ואני: ודבר נוסף, במשפחה עם עשרה ילדים, כשהיא דיברה על משפחה עם הרבה מאוד ילדים, יש שני בני זוג.
ברכה ארג'ואני: אנחנו משפחה אחת, נפש אחת שצריכה להיות אבא ואמא.
ויקטור כהנא: ויקטור כהנא, יושב ראש "יחד", ארגון לזכויות הפרט, לשעבר רק משפחות חד הוריות, היום אני מטפל בכל האוכלוסיות.
ויקטור כהנא: לאורך שנים אני מדבר, מזכיר, משפחות חד הוריות במקלטים.
ויקטור כהנא: יוצאות ממקלט.
ויקטור כהנא: עם הבטחות כאלה ואחרות.
ויקטור כהנא: אז כאן אני לא מבין, אני ממש לא מבין.
ויקטור כהנא: אני נמצא חמש עשרה שנה עם הדבר הזה שנקרא משפחות חד הוריות.
ויקטור כהנא: לא מספיק שנשים אין להן מה לאכול, ומקרה כמו ששמעתי של החברה שלנו מראשון, העיר שלי, יש מקרים כאלה כל יום, לא רק מראשון, שמאיימות בהתאבדויות, לצערנו קרה בעיר שלנו.
ויקטור כהנא: מה קורה עם אלה שיוצאות מהמקלטים, אף אחד לא מטפל בהן.
ויקטור כהנא: כי גם הטיפול והכסף, העלויות הן כל כך נמוכות.
ויקטור כהנא: יש איומים עליהן שאף אחד לא מתייחס.
ויקטור כהנא: לא אתם, עם כל הכבוד, שלא בכוונה, בטח לא ממשלת ישראל.
ויקטור כהנא: אף אחד לא אכפת לו.
ויקטור כהנא: יש איומים מסביב לשעון, נשים פונות אלי, מהמקלטים מתקשרות, מכל מקום.
ויקטור כהנא: זה לא מוזכר בשום מקום.
ויקטור כהנא: נקודה חשובה ביותר.
ויקטור כהנא: כמה שאני גבר, אני מעלה את זה פעם בכמה זמן, ועוד פעם זה נשכח.
ויקטור כהנא: ודווקא אתן נשים, תחשבו, תרשמו לכן את זה.
ויקטור כהנא: אני אזכיר כל שני וחמישי, אבל זה מסוכן פשוט.
מרינה סולודקין: עשיתי יחד עם "ידיד" ועם חבר הכנסת סהר ועם כמה חברים חוק, אבל אתה יודע הגורל של החוק, של דיור לאלה שיוצאים ממקלטים.
רחל לוי: שלום, שמי רחל, אני אם חד הורית ואני גרה ביבנה.
רחל לוי: אני מקושרת לתנועה לחיים בכבוד בבאר שבע, שהיא בעצמה מונעת פינויים בשטח, ואני שמחה שיש אותם, ואני מקושרת גם לברכה ארג'ואני, מכירה את האדון הנכבד ראובן, ואנחנו עוד ממשיכים להכיר בגוף הזה ובמרחב הזה.
רחל לוי: אני רוצה להתחיל עם הקדמה קצרה.
רחל לוי: אני קודם כל שמחה שהנושא הוא על חד הוריות ונשים בכלל, אני שמחה, כי באמת הנשים המצוקה שלהן במדינה היא הכי קשה, ויש לזה המון סיבות.
מרינה סולודקין: רחל, את רואה כמה חברי כנסת יש.
רחל לוי: את יודעת מה, אני נואמת אולי קצת לעצמי, קצת לכם, וזה בשבילי לצאת מפה ואני הולכת עם מה שאתם תתנו לי פה.
רחל לוי: מה שאני רוצה להגיד זה כזה דבר, עם כל הכבוד לנשים חד הוריות, נשים חד הוריות בעצם הן חלק מחלושי החברה נקרא להם.
רחל לוי: החלשים חסרי האונים.
רחל לוי: שזה זקנים, זה ילדים, זה נכים וזה נשים.
רחל לוי: אתם לא יכולים לשלוף את הנשים ולהגיד רק הן מסכנות.
רחל לוי: השאר לא.
רחל לוי: זה לא מקובל עלי.
רחל לוי: לדעתי כולנו באותה קלחת.
רחל לוי: כרגע אתם מתמקדים בנשים, זה משהו אחר.
רחל לוי: לגבי סדרי העדיפויות של הממשלה, מי צריך לקחת פה אחריות על המדינה הזאת, או עלי, או עליה, על כולן.
רחל לוי: מי, הממשלה.
רחל לוי: בשביל זה יש שלטון.
רחל לוי: מי בחר בה, העם, אנחנו, זו הדמוקרטיה.
רחל לוי: אין סדרי עדיפויות נכונים, וכל מה שאמרו פה הנכונים האלה, הערה קצרה בין לבין היתה רק מועילה, תאמיני לי יושבת ראש הוועדה כאן.
מרינה סולודקין: איפה הנציגים שלך בכנסת, אני כל הזמן לא רואה אותם כאן.
רחל לוי: אני לא רוצה ממש להתמקד רק בבעיה שלי, והוא צודק ראובן שאני צריכה אולי לדאוג לעצמי, אבל זה לא העניין.
רחל לוי: בואו נדבר על נשים חד הוריות, אני רוצה להגיד כמה דברים.
רחל לוי: נשים חד הוריות היום בארץ נרדפות, מאויימות, מתעללים בנו, מאיימים עלינו, וזה ביטוח לאומי, מוסד של מדינת ישראל.
רחל לוי: כשאני חד הורית, כל החיים שלי עבדתי, תקופה ארוכה של שנה, בשבילי זה ארוך, אני לא עובדת, אין עבודה, אני הופכת להיות גנבת, שקרנית, רמאית.
רחל לוי: חוקי הביטוח לאומי בעצם מה עושים, אני בתור אדם, אני אדם, אני לא חיה, אני לא כלב, אנחנו פה גדלנו, פה נתנו את עצמנו למדינה הזאת.
רחל לוי: פשוט הנושא הזה של ביטוח לאומי הוא צורם לי, אני לא מתכוונת לעבור להם לסדר היום.
רחל לוי: כשהם הולכים ושואלים שכנים, השכנה הנחמדה מולי לא אוהבת אותי במיוחד, מה לעשות, היא לא חייבת, אני נותנת לך עכשיו דוגמא.
ליה שמטוב: אנחנו מכירים את הנושא.
רחל לוי: נושא של ביבי נתניהו, שיצא אלינו ואמר שאנחנו מרמות את המדינה, אנחנו בטלניות, אנחנו גונבות, אנחנו חיות על חצי ציבור מהמדינה הזאת.
רחל לוי: שקר וכזב.
רחל לוי: ולמה, כי רוב הנשים במדינה עובדות, ושאף אחד לא יספר פה סיפורים.
רחל לוי: רובן עובדות, משתכרות שכר מינימום, לא מסוגלות לגמור חודש.
רחל לוי: את יודעת מה, אני עבדתי, ועבדתי בעבודות טובות, והיתה לי משכורת.
רחל לוי: ואף פעם לא יצאתי מהברדק שלי.
רחל לוי: תתפלאי למה, תתפלאי, אם אני חיה על שלושת אלפים שקל, אלוהים ישמור, איך אתם רוצים שאני אשרוד.
רחל לוי: הוצאות לפועל, מי נמצא בהוצאות לפועל, עשירי המדינה?
רחל לוי: אנשי עסקים?
רחל לוי: מי נמצא בהוצאות לפועל, אמהות חד הוריות, זקנים, נכים, אנשים שאין להם פה שום פרנסה מכובדת.
רחל לוי: מכובדת משמע שאני עובד, אני מצליח לסגור את החודש.
רחל לוי: לא מנתקים לי חשמל, לא מנתקים מים, הילדים שלך נמצאים תחת קורת גג ולא כל יום אתה מאויים להיות ברחוב.
רחל לוי: זה עוד נושא של הוצאה לפועל שאני מדברת.
רחל לוי: והוצאה לפועל כשלעצמה יש עמותה נוספת, שגם להם אני אעזור ולמי שרק אפשר.
רחל לוי: שההוצאה לפועל הרגה אותנו.
רחל לוי: אנחנו עשרה שקלים חייבים, כל החיים שלי אני חייבת עכשיו.
רחל לוי: אני לא יוצאת מזה.
רחל לוי: תגידו לי אתם איך אני יוצאת מזה.
רחל לוי: אני מרימה ידיים.
רחל לוי: את אומרת התאבדויות, אני לא צריכה להתאבד, הרגו אותי.
רחל לוי: הרגו אותי פה, אני בת ארבעים ושלוש כבר הרגו אותי.
רחל לוי: אל תדברי על התאבדויות.
רחל לוי: לא צריך התאבדויות פיזיות.
רחל לוי: הנפשית פה זה הדבר הקובע.
רחל לוי: אתם לא רואים, תצאו החוצה קצת לשכונות.
רחל לוי: תראו כאב, תראו אנשים.
רחל לוי: נושא של קריטריונים, אני משנת 67' עליתי עם הוריי ממרוקו.
רחל לוי: התגוררנו בדירה מסויימת ביבנה.
רחל לוי: משנת 67'.
רחל לוי: אמי המנוחה נפטרה לפני עשר שנים.
רחל לוי: אני בשנת 96' כבר הגשתי תביעת גירושים, עברתי לגור איתה, היא נפטרה אחרי שכבר גרתי איתה.
רחל לוי: לא משנה.
רחל לוי: היום אני גרה כבר שתים עשרה שנה שם אחרי שהיא נפטרה, הילדים שלי כבר בגירים.
רחל לוי: מן הסתם גדלו, עשר שנים שאני מנהלת משפטים עם עמידר, כי לא נראה להם לתת לי לגור בבית שאמא שלי התגוררה.
רחל לוי: ולמה, כי אני לא עומדת בשום קריטריון שלהם.
ליה שמטוב: את בעלת דיור?
רחל לוי: הייתי בעבר.
רחל לוי: נכון, זה חלק מהחוקים.
רחל לוי: אני אגיד לך למה זה אבסורד, אין פה שום היגיון, אם אני הלכתי להתגרש, סבלתי שנים, לא מדברת עכשיו אלימות מילולית, נפשית, לא משנה לאף אחד.
רחל לוי: אני עברתי מה שעברתי.
רחל לוי: היום הרי מעודדים נשים לצאת מחיי גהינום, נכון, זה מה שאתם אומרים להן.
רחל לוי: אני יוצאת מחיים של נישואים, היתה לי דירה, למה אני לא צריכה לקבל חצי, אתם רוצים שאני אוותר לו על החצי?
רחל לוי: אתם רוצים שאני אוותר על כל מה שמגיע גם לי ולילדים שלי?
רחל לוי: אני מדברת על החוק המטומטם הזה.
רחל לוי: עוד קריטריון, מה הם אומרים לי, אם לא התגוררת איתה שלוש שנים לפני שהיא נפטרה.
רחל לוי: אני ארבעים ושלוש שנה גרה בבית הזה.
רחל לוי: שלוש שנים מי טיפל בה, אתם?
רחל לוי: בן ממשיך יש רק במושבים, בואי אני אחדש לך משהו.
רחל לוי: בן ממשיך אין בדיירי עמידר.
רחל לוי: אם הייתי בת מושב שטח הייתי מקבלת והיו לי הרבה ילדים ממשיכים שם.
רחל לוי: והשטחים שם הם לא רק של הבני מושבים ולא רק של הקיבוצים.
רחל לוי: עוד משהו, כל הנושא של משרד הרווחה, הגברת הנכבדה הזאת, שלושים שנה היא במשרד הרווחה, קחי ארבעים שנה.
רחל לוי: אני גדלתי עם אמא שלי, אני זוכרת את הרווחה של פעם, קראו לה סעד.
רחל לוי: מה שהסעד נתן אז היה הרבה יותר ממה שהיום היא מסוגלת לתת למשפחה אחת.
רחל לוי: כשאת מגיעה לרווחה, אני לא מטופלת ברווחה, אני רק באה לקחת מכתבים, את זה אתם יודעים, אין לה במה לעזור לי, במה היא יכולה לעזור לי.
רחל לוי: העזרה שאני צריכה היא לא מסוגלת לתת לי, ואף אחד במשרד הרווחה לא נותן את זה היום.
רחל לוי: אז שאף אחד לא יספר סיפורים.
רחל לוי: יש פה מדיניות, יש פה שיטה, יש פה הכוונה.
רחל לוי: חמישים שנה היה פה עוני ונשאר עוני, ואני דור שני ושלישי ורביעי גם יהיה עוני.
רחל לוי: אז אל תספרו לנו סיפורים.
רחל לוי: ועוני זה לא גורל, זה מחדל.
ליה שמטוב: אני רוצה שיעל מהאוצר תתייחס.