GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה באטה: לא יכול להיות.
משה באטה: כספים זורמים.
משה באטה: אותם כספים, אני לא פעם אחת אומר שאני אגיד כל פעם שיזדמן לי, אם אותם כספים שמגויסים בכל מיני דרכים, אם היו מחלקים לכל הקהילה, כל יוצאי אתיופיה היו מיליונרים, לא היינו מעסיקים את הוועדה, לא היינו מעסיקים את הממשלה והבעיות היו נפתרות מתוך עצמן.
משה באטה: גיוס של שנתיים, אם היו מחלקים לכל אחד, זה היה פותר את כל הבעיות.
מרינה סולודקין: מר באטה, 'מחלקים' זה בולשביקים.
מרינה סולודקין: אנחנו יודעים בדיוק מה זה מחלקים.
משה באטה: אני אומר מתוך הצער 'לחלק', כי ישנם תקציבים.
שולמית סהלו: אני אשמח אם תתייחס לאיך הסוכנות היהודית מתכוונת להתמודד, או איך היא מתמודדת עם העובדה שרוב מקרי הרצח, ואני לא רוצה פה לתייג, אבל רוב מקרי הרצח הם בתוך מרכז הקליטה או שנה, שנה וחצי אחרי שהם עוברים ממרכז הקליטה.
משה באטה: את מסלפת את העובדות.
שולמית סהלו: יש פה מחקר.
משה באטה: אני לא יודע מאיפה בא המחקר שלך.
מרינה סולודקין: גב' שולמית סהלו, זה לא ויכוח כאן.
מרינה סולודקין: תני לו לדבר.
שולמית סהלו: אני מדברת על פתרונות.
אבי מספין: זו שאלה לגיטימית, מה שהיא שואלת.
משה באטה: על מה שאני מופקד, אני אענה.
משה באטה: שני מקרי הרצח בתוך מרכז הקליטה היו, עד עכשיו היו גם בדיורי קבע, במעבר של עולים שהיו במרכז קליטה בחממה, עוברים לדיור קבע, המעבר לשם פשוט היה קשה מאוד להתמודד.
משה באטה: אותם ארגונים וולונטריים, יוצאי אתיופיה, לבוא לוועדות הם מומחים, אבל את לא רואה אותם במרכזי קליטה, את לא רואה אותם בשלבים הראשונים---
אבי מספין: הם לא צריכים לעשות את התפקיד שהסוכנות צריכה לעשות או שמשרד ממשלתי צריך לעשות.
משה באטה: אנחנו עושים כמיטב יכולתנו, תאמין לי, תבוא ותראה.
משה באטה: אני לא ראיתי אותך יום אחד במרכז קליטה, מתוך שמונה שנים---
אבי מספין: רק בשבוע שעבר הייתי במרכז קליטה באשקלון.
משה באטה: אני שמח מאוד, יפה מאוד, כי אני לא הייתי.
אבי מספין: היית באתיופיה.
משה באטה: אני לא רוצה לגלוש לשם.
אבי מספין: אז אל תגיד דברים שלא מגיעים לי.
משה באטה: אני הייתי בחופשה, אז לא ראיתי.
אבי מספין: אבל אתה לא יכול להגיד שארגונים וולונטריים יעשו מה שהסוכנות או משרד ממשלתי אחר מרים ידיים.
משה באטה: אני לא בא לברוח מהאחריות שלי, אנחנו עושים ביחד עם משרדי ממשלה כדי להסביר לעולים, כדי שייקלטו טוב יותר.
משה באטה: אבל גם לאותם דברים, המשאבים שישנם היום.
משה באטה: .. אתה יודע, היום, בגלל חוסר של 400,000 שקלים, ל-4,000 עולים לא תהיה קייטנה, אתה יודע את זה?
משה באטה: לכן אני חושב, כבוד יושבי הראש, שצריך לקרות.
משה באטה: ..
משה באטה: לפחות מה שיכול לעזור במצב הנוכחי, הסוכנות היהודית תעשה מהניסיון שלה, עם משרד הקליטה וגופים אחרים, כדי לקלוט את העולים טוב יותר.
מיכאל נודלמן: מה לגבי הכשרה מקצועית?
מיכאל נודלמן: איפה אתם בעלי הבית?
משה באטה: הכשרה מקצועית – אחת הבעיות שלנו בנושא הכשרה מקצועית, שקשה לנו להתמודד איתה.
משה באטה: כדי ללמוד הכשרה מקצועית, צריך שפה.
משה באטה: אין להם את סף המבחן, קשה לעולים לעבור.
משה באטה: ניסו את זה בכמה דברים, לא עוברים מבחני סף.
מיכאל נודלמן: אחרי שנתיים יש קושי?
משה באטה: אחרי שנתיים הם יוצאים כבר, קונים דירה, אז אין זמן להשאיר אותם במרכז קליטה.
מיכאל נודלמן: אבל מה אתם רוצים?
מיכאל נודלמן: אתם רוצים שלוש שנים שם לקבל?
משה באטה: בשנה וחצי-שנתיים קשה מאוד להכשיר הכשרה מקצועית.
משה באטה: עושים דברים קטנים כמו גננות ומטפלות ודברים כאלה, אבל הכשרה מקצועית רצינית, סף הקבלה, מבחינת העברית, יש לעולים קושי וגם זמן השהייה שלהם במרכז קליטה מוגבל, מה לעשות.
משה באטה: בגלל זה לא מתבצעת הכשרה מקצועית כמו שצריך.
מיכאל נודלמן: בלי שפה, בלי מקצוע, יוצאים לשוק עבודה, ומה אתם חושבים?
מיכאל נודלמן: הגורל של אנשים כאלה?
משה באטה: נכון, כבוד היושב ראש, אתה צודק במה שאתה אומר, אבל זו החלטה של ממשלת ישראל, כי עולי---
מרינה סולודקין: זה סוכנות, זה לא ממשלת ישראל.
מרינה סולודקין: מי כאן נציג משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה?
מרינה סולודקין: יש כאן?
שולמית סהלו: הסוכנות היהודית, זו האחריות שלה בשנתיים הראשונות, עד שהם עוברים לדיור קבע.
מרינה סולודקין: תודה רבה לסוכנות היהודית, אבל הסוכנות זה לא מדינת ישראל, אני חושבת שהאחריות הכוללת היא של מדינת ישראל, משרד התעשייה והתעסוקה.
משה באטה: כבוד יושבי הראש, מלה אחת.
משה באטה: למה לא יכולה להתבצע הכשרה מקצועית במרכז קליטה?
משה באטה: כבר אמרתי, מבחינת השפה, קשה להם ללמוד הכשרה מקצועית.
משה באטה: דבר שני, הם עוברים תהליך, מעבר ללימוד שפה, גיור.
משה באטה: העולים עוסקים בנושא הגיור.
משה באטה: את הגיור שמים---
מיכאל נודלמן: הם לא עוסקים בשום דבר במרכז קליטה, הם עוסקים רק ברכישת שפה.
מיכאל נודלמן: שנתיים זה לא מספיק?
מיכאל נודלמן: או המורים לא טובים או שהם לא רוצים ללמוד את השפה.
משה באטה: אני רוצה להזמין את הוועדה לעשות פעם ביקור במרכז קליטה.
מיכאל נודלמן: אני לא פעם הייתי שם, לא פעם אחת.
משה באטה: אותו עולה שבא, אנחנו צריכים להקנות לו איך לגור בדיור משותף, להביא אנשים מקצועיים.
משה באטה: העולה לא בא ובבת אחת יידע איך לגור במגורים משותפים, איך לרכוש דירה ואיך לבחור דירה והאחריות של ההורות מבחינת מערכת החינוך.
משה באטה: את כל הדברים האלה הוא לומד במרכז קליטה, הוא לא בא איתם.
משה באטה: כל זה ביחד---
מרינה סולודקין: יש לנו כאן חילוקי דעות.
מרינה סולודקין: אנחנו, עם היושב ראש, חושבים שהדור הראשון אולי חייב להיות בדיור ציבורי, דור ההמשך, עם משכנתאות מיוחדות, בגלל שכנראה דפוסי הקליטה שלנו, של העלייה מאתיופיה, לא נכונים.
מרינה סולודקין: יש דברים טובים, יש אנשים שהצליחו, אבל את הבעיות אנחנו לא פותרים.
מרינה סולודקין: גם עם מיליארדים אנחנו לא נפתור את הבעיות, אם אנחנו נשקיע בדברים הלא נכונים.
מרינה סולודקין: נשאלת השאלה, למה גיור?
מרינה סולודקין: הם הגיעו בזכות, אז למה שנתיים זה לוקח לעשות גיור?
מרינה סולודקין: זה דיון לכל החברה הישראלית.
מרינה סולודקין: מלמדים אתיופים לגיור ולא מלמדים למקצוע, זו גם שאלה וגם בעיה גדולה.
מרינה סולודקין: כחוקרת מדעית, מה את מציעה?
שלווה וייל: אני אנתרופולוגית מהאוניברסיטה העברית.
שלווה וייל: אדוני היושב ראש, גברתי היושבת ראש, חבל לי על הדיון הזה וחבל שלא השתתפתי ונוכחתי בעבר.
שלווה וייל: אני מבינה שזו הישיבה השלישית ויותר כואב לי שיושבת הראש בעצמה אמרה 'ניתחנו ואנחנו יודעים', אני רשמתי שנאמר כזה דבר.
שלווה וייל: הבעיה היא שגם לא ידעתם וגם לא ניתחתם וזה מאוד מאוד חבל לי וכואב לי.
שלווה וייל: התופעה היא---
מרינה סולודקין: תראי, עבדנו במשרד קליטה כסגנית שרת הקליטה, את לא עושה מסקנות כאן.
מרינה סולודקין: זו השאלה, לא מה אנחנו לא עשינו.
מרינה סולודקין: עושים כמיטב יכולתנו.
שלווה וייל: אני לא באה היום עם המלצות, מכיוון שאני באמצע מחקר שהוא בתהליך ולכן אני לא רוצה להביא המלצות וזה בדיוק מה שאני רוצה להגיד.
שלווה וייל: שלא נותנים תרופה לפני שמאבחנים.
שלווה וייל: בחודשים האחרונים, מאז שהתחלתי את המחקר, התגלה לי שתופעת רצח נשים, ואני אך ורק מתמקדת ברצח נשים ולא אלימות כלפי נשים, היא הרבה יותר נפוצה בקרב יהודי אתיופיה מאשר כל אחד הביא לוועדה הזאת עד עכשיו.
שלווה וייל: אני חקרתי את ניסיונות הרצח ומקרי הרצח מ-2005.
שלווה וייל: יש 17 נשים שנרצחו ב-16 מקרים, כאשר הנתונים שלי הם יותר רחבים מהנתונים שקיבלתי בנדיבות, אני מאוד מודה, ממשטרת ישראל.
שלווה וייל: לפי הנתונים שלהם היו 11 מקרי רצח.
שלווה וייל: למרות שאנחנו מדברים על מקרים בודדים, סטטיסטית לא מאות מקרים, אבל זה אומר שאנחנו לא מדברים על 20% של רצח נשים בקרב יוצאי אתיופיה לעומת אוכלוסיות אחרות בחברה הישראלית, אנחנו מדברים על כשליש.
שלווה וייל: אני יכולה, בסוף המחקר, באישור של משרד הקליטה, שהזמין את המחקר, לספק לכם את כל הנתונים.
שלווה וייל: זה אומר שהתופעה היא קצת יותר נפוצה ממה שחשבנו, גם בהשוואה לאוכלוסיות אחרות ובמיוחד ביחס לאוכלוסיות יהודיות אחרות.
שלווה וייל: לגבי הדיון שהיה כאן על איפה מתרחש הרצח.
שלווה וייל: 20% של מקרי הרצח התרחשו בתוך מרכז הקליטה, כאשר---
משה באטה: איך הגעת ל-20%, כולם במרכז קליטה?
משה באטה: איך?
מנחם וגשל: גברתי, חשוב מאוד שתמקדי את הנתונים מפני שזה נשמע כאילו הנתונים שאת נותנת זה הנתונים הנכונים וכל מה שמסרנו הם נתונים לא נכונים.
מנחם וגשל: הדבר היחיד שאנחנו מסרנו, והחלטת הממשלה מדברת על רצח נשים בידי בני זוגן ואני עומד על זה שהנתונים שמסרנו הם מדויקים, כל אחד בדיוק ספור, אז את לא יכולה כאן כחוקרת לבוא ולומר שהנתונים שלך נכונים ושל כל היתר לא נכונים.
שלווה וייל: אני אשמח לעבור עם כל מי שירצה, לפי השם, לעבור מקרה מקרה.
מרינה סולודקין: גברתי, אני מבקשת מסקנה.
מרינה סולודקין: אני לא מרוצה מצורת ההצגה של העניין, שתדעי, ובבקשה תסיימי.
מרינה סולודקין: מה את יכולה לומר?
מרינה סולודקין: תראי, בכל מקום ובכל נושא יש דיונים על נתונים.
מרינה סולודקין: אנחנו מדברים וחשובים לנו לא רק הנתונים, אלא התופעה, מה לעשות, איך למנוע, איך להציל את הנפשות.
שלווה וייל: הסיכום הוא שאני אשמח לתת לוועדה את נתוני המחקר בסיום המחקר, עם המלצות.
שלווה וייל: תודה רבה.
משה באטה: אני ממש מתקומם על זה שעשית את זה 20% במרכז קליטה.
וונדה קסהון: אדוני היושב ראש, אני מארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
וונדה קסהון: אני גם השתתפתי בדיונים הקודמים, אז אחד הנושאים העיקריים שנעמי ציינה את זה, שזה באמת צריך להיות מעון לגברים מורחקים כי הם מסתובבים בשכונה ומתי שהם רואים אותה לבד, הם נכנסים ו---
מרינה סולודקין: תראה, אנחנו קראנו את החומר, אנחנו מבינים את הבעיה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שקבוצות העבודה במשרדים צריכים לעבוד על זה.
וונדה קסהון: נקודה נוספת, במשכן הזה היינו בדיון בנושא של תעסוקה, וממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אמרו גם שיש תכנית חומש.
וונדה קסהון: אני לא ידעתי שאנחנו אזרחים נפרדים, שיש לנו תכנית מסוימת שהתקציבים של המשרדים צריכים לשבת בצד כשאחת מתוך שלוש נשים הנרצחות זה מיוצאי אתיופיה.
וונדה קסהון: אני חושב ולימדו אותי גם באקדמיה שיש סדר עדיפויות, איפה שיש מקרים דחופים, התקציב נמצא במשרדים.
וונדה קסהון: אני שומע פה מהשר שיושב ואומר ש'אין לי תקציב, אני מחכה לתכנית חומש'.
וונדה קסהון: וגם לא ידעתי שיש לנו גם, מעבר לעמותות, עוד עמותה נוספת בתוך משרדי הממשלה שמטפלת ביוצאי אתיופיה ולא בתקציבים השוטפים.
וונדה קסהון: תודה.
מרית דנון: אנחנו בדיון האחרון דיברנו שהרשות לקידום מעמד האישה תפעל לקידום של מסע הסברה או קמפיין תקשורתי שייועד לקהילה האתיופית ואני יכולה לומר שהעניין קצת השתהה בגלל אישור כספים של הפרויקט.
מרית דנון: בימים אלה אנחנו כבר מתכנסים ומתחילים, בשיתוף של משרד הקליטה, הוא שיוביל את העניין ויהיו שותפים בו גם הפרויקט הלאומי וגם הרשות לקידום מעמד האישה, שמקצה משאבים מיוחדים לנושא.
רבקה נוימן: אני עובדת סוציאלית, אני מנהלת מקלט ויצ"ו ירושלים ואני יושבת ראש פורום מנהלות המקלטים.
רבקה נוימן: הסטטיסטיקה שאני עשיתי, כמות הנשים במקלטים היא מאוד גבוהה יחסית גם לחלקם באוכלוסייה.
רבקה נוימן: אנחנו במקלטים נתקלים בנשים שנמצאות מספר לא מבוטל של שנים בארץ ועדיין לא רכשו את השפה, יש בעיה עם רכישת השפה, אני מניחה שגם בני הזוג נמצאים באותה בעיה.
רבקה נוימן: אנחנו נתקלים בזה גם בתחנות המשטרה בזמן הגשת התלונות וגם בזמן הדיונים בבתי המשפט.
רבקה נוימן: יש הנחיה שיהיה מתורגמן, היא לא מבוצעת ונוצרת בעיה מאוד מאוד רצינית בדיונים ובהמשך התהליך המשפטי מול הגברים והנשים האלה.
רבקה נוימן: אני כן חושבת שצריכה להיות התייחסות לעניין הזה, אני חושבת שזכותם להבין מה קורה בדיון המשפטי.
רבקה נוימן: אנחנו אחר כך מתגלגלים למצבים של סיכון שקופץ כלפי מעלה כי הגבר לא הבין, כי יש תחושה שהיה שם שקר וניסו להוביל אותם לכל מיני מקומות והם הסכימו בעל כורחם, וקורים כל מיני דברים שרק מחריפים את המצב של אותן משפחות.
רבקה נוימן: דבר נוסף שרציתי לומר – אני עשיתי סטטיסטיקה על סמך תוכנה שלנו, של משרד הרווחה, ב-2008, אנחנו במחצית השנה, כרגע יש לי 5 מתוך 13 משפחות שהן משפחות של יוצאי העדה.
רבקה נוימן: ב-2007 שהו במקלט 18 מתוך 48, שזה שליש, כנ"ל ב-2006, 22 מתוך 64.
רבקה נוימן: 2005, יש לי רק את מחצית השנה, 50% היו יוצאי העדה.
רבקה נוימן: אני עובדת במקלטים כבר 15 שנים, אני מכירה את העדה הזו עשור וחצי מקרוב, הם פנו, לפחות בעבר, עכשיו יש את הפרויקטים של קהילה באמת יותר זמינה מבחינת שירות, אבל עד הפרויקט הזה העדה נמנעה מלפנות לשירות בקהילה והמקלטים הם באמת המקום שנשים נטו לפנות אליו ולכן אנחנו יותר מכירים בשני העשורים האחרונים את העדה.
משה באטה: האם היו נשים מוכות במקלט ממרכזי קליטה?
רבקה נוימן: אני נתקלת, לפחות בשנים האחרונות, קצת יותר בעניין של הפלשמורות, אבל גם קודם, יש משבר שנסוב סביב היציאה לקהילה.
רבקה נוימן: לא הגיעו אליי ממרכזי קליטה ולא שלא התקיימה שם אלימות, בדוחות האלימות שלי חוזר שוב ושוב הסיפור שהיתה אלימות ולא ידעו עליה במרכזי הקליטה, כי הם לא סיפרו.
רבקה נוימן: הן לא ידעו שהן יכולות לפנות ולדווח, חששו לפנות ולדווח.
מרינה סולודקין: המצב ברור, אנחנו מאוד מבינים את הדגש שאת עושה ובצורה נכונה מאוד, מתורגמנים במשטרה ובבתי המשפט, זו אותה הבעיה שהיתה ויש גם בקרב דוברי הרוסית ובגלל זה עושים שגיאות משפטיות חמורות מאוד, ואו חפים מפשע בכלא או רוצחים בחוץ, בגלל חוסר ידע של שפה, אבל את יודעת, הרשויות מקבלות את זה בברכה וזה מאוד מאוד מקומם.
רבקה נוימן: זה חמור וזה מעציב.
מרינה סולודקין: כן, סוגרים תיקים.
רבקה נוימן: יש לי עוד נקודה אחת שרציתי, רק לחדד את עניין התעסוקה.
רבקה נוימן: שוב, אנחנו כן בקשר עם האבות, אנחנו מדברים איתם בטלפון, אנחנו רואים אותם בביקורי הילדים.
רבקה נוימן: הגברים שאני פגשתי לאורך השנים, בנושא התעסוקה לא רק היו מוטרדים מזה שהם מפסידים עוד 3,000 או 4,000 שקל בהכנסה, אני חושבת שנושא התעסוקה קשור קשר אמיץ גם לעניין הדימוי העצמי של אותו מבוגר, כמי שהוא אדם משמעותי גם בתוך המשפחה שלו, שיש לו תרומה גם בתוך המשפחה וגם משמעותי בחברה בכלל.
רבקה נוימן: אני חושבת שגם הנשים וגם הגברים מסתובבים...
רבקה נוימן: מדברים כאן על העצמת נשים.
רבקה נוימן: הנשים, אני מרגישה שהן שוחררו לחופשי, לא ממש מועצמות, והגברים, אני חושבת שוויתרו, ויתרו על עצמם כמי שהם מחזיקים את ה---
מיכאל נודלמן: הם איבדו את הסטטוס שלהם.
רבקה נוימן: הם גם איבדו את הסטטוס כראש המשפחה וגם ויתרו ואני נתקלת בהרבה מאוד גברים שגם ויתרו על הילדים.
רבקה נוימן: זאת אומרת, אנחנו מאוד מאוד מחזרים אחריהם והם מרגישים שהם לא האבא באיזה שהוא מובן.
רבקה נוימן: אני חושבת שהכל הכל קשור.
רבקה נוימן: אני מאוד מחזקת את העניין הזה של כמה התעסוקה וכמה השיקום המקצועי שלהם נכון.
רבקה נוימן: אני חושבת שכן צריך לעשות איזה שהיא בדיקה האם נכון לכוון אותם אולי למסלול תעסוקתי שאנחנו כולנו היינו רוצים, או האם נכון לכוון אותם ולחזק את מה שהם עשו תמיד, כלומר לכוון לדברים שהם עשו בעבר ופשוט לעשות את ההתאמה למה שאפשר לעשות בארץ.
רבקה נוימן: תודה.
מרינה סולודקין: את יודעת שאנחנו מאוד תומכים בעמדות האלה וגם בגלל זה אני מוחה שאין כאן לא שר קליטה ואין כאן אפילו נציגים של משרד התעשייה והמסחר, שהם אנשי מפתח לפתרונות של הבעיות.
אבי מספין: תודה רבה, גברתי היושבת ראש ואדוני יושבי הראש.
אבי מספין: מתחילת 2008, מאז שאושרה תכנית החומש, תכנית החומש הפכה להיות כלי לסתימת פיות על כל נושא שנידון בוועדה או בוועדות אחרות.
אבי מספין: רצח נשים לא התחיל מ-2008, נושא התעסוקה של יהודי אתיופיה ובכלל לא התחיל ב-2008, לא חינוך ולא רווחה.
אבי מספין: תכנית החומש היא בעיקר מתמקדת בנושא תעסוקה, חינוך, דיור, גם רווחה, אבל רווחה לאו דווקא בנושא של מניעת אלימות במשפחה.
אבי מספין: אז היא לא נותנת פתרון שמתבקש.
אבי מספין: וכמובן תכנית החומש טרם החלה, אז אין לנו גם מה לצפות מתכנית החומש.
אבי מספין: אנחנו דנים יחסית אולי לדיונים אחרים במצב של רגיעה, זאת אומרת מדברים בצורה של אקדמיה ואם לדאבוננו חלילה היתה נרצחת אתמול או בשבוע שעבר אישה, אני מעריך שהיו פה עשרה חברי כנסת ולא היו נוטשים אחד אחד את המקום.
אבי מספין: זה נושא שאנחנו עוזבים אותו כשמדובר בחצי שנה.
אבי מספין: חצי שנה זו תקופה יחסית די ארוכה ולא קרה שום דבר, אז הנושא יורד בשקט ואף אחד לא מתייחס לזה, אבל אם היה קורה מצב של חלילה אישה היתה נרצחת השבוע, הכל היה משתנה לגמרי, היו מתייחסים לזה ביותר נחישות.
מרינה סולודקין: מסקנות, מה אתה מציע?
אבי מספין: קודם כל חבר הכנסת דב חנין הציע דבר שהוא ראוי שייעשה, כמו שיש תכנית חומש בנושא מערכתי, כמו שיש תכנית שמידט שנועדה לטפל בנושא נוער בסיכון בצורה מערכתית, גם בנושא של אלימות במשפחה צריך שתהיה תכנית מערכתית.
אבי מספין: יש פה משרדי ממשלה שעושים המון למניעה של אלימות, משרד הקליטה, משרד הרווחה, הסוכנות היהודית, הפרויקט הלאומי והארגונים החברתיים.
אבי מספין: הם עושים המון, אבל כל אחד עושה בצורה נקודתית וצריך איזה שהיא תכנית שתאגם גם משאבים וגם שתהיה מערכתית יותר כדי שתיתן פתרון יעיל יותר.
אבי מספין: אנחנו שמענו פה שקשה לגייס עובדים יוצאי אתיופיה לתפקידים.
אבי מספין: זה דבר שמאוד מקומם אותי, אני לא יודע עד כמה היתה מידת ההשקעה שלכם כדי לחפש---
מרינה סולודקין: זה מקומם את כולנו ואנחנו לא מקבלים בכלל את הטענה שאי אפשר---
אבי מספין: אני יכול להגיד לכם שאנחנו, כארגון חברתי, עם משאבים מאוד קטנים, ועוד ארגונים חברתיים, מצליחים לאתר אנשים ולהפנות אותם למשרדי ממשלה---
ציפי נחשון גליק: אז תפנה אליי, אנשים לא רוצים לעבוד---
אבי מספין: קודם כל תיעזרו גם בארגונים החברתיים---
ציפי נחשון גליק: אל"ף, נעזרים.
ציפי נחשון גליק: בי"ת, עובדים סוציאליים דוברי השפה האמהרית אומרים שני דברים.
ציפי נחשון גליק: אני קיבלתי בי.
ציפי נחשון גליק: איי בעבודה סוציאלית, אני רוצה לעבוד עם האוכלוסייה הכללית, לא רוצה ספציפית לעבוד עם העדה שלי ולא רוצה לעבוד בתחום אלימות במשפחה.
אבי מספין: כמה עובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה?
מרינה סולודקין: גם את זה אני לא מקבלת בגלל שזו טענה אופיינית.
מרינה סולודקין: זה שמישהו דיבר, זה לא אומר שאתם לא יודעים איך לגייס.
מרינה סולודקין: אתם לא רוצים אותם, אתם דוחים אותם.
ציפי נחשון-גליק: אבל זה לא נכון.
מרינה סולודקין: אתם מזלזלים בהם ואנחנו יודעים את זה.
ציפי נחשון גליק: זו אמירה קשה.
ציפי נחשון גליק: אני אתן לך טלפון של מנהלת אגף הרווחה בכפר סבא ותשאלי אותה מה היא עשתה בשביל להשיג עובד.
מרינה סולודקין: 20 שנה שואלים.
שלמה אקלה: אני מהמרכז ליהודי אתיופיה 'בהלצין', ואחת מהפעולות שלנו זה על הנושא של מניעת אלימות.
ציפי נחשון גליק: תן לי שמות של עובדים סוציאליים באזור רחובות.
שלמה אקלה: אני לא רוצה להיכנס לסיבות, למניעים, על התופעה הזו של אלימות בקרב יהודי אתיופיה כי דובר הרבה.
שלמה אקלה: אנחנו עובדים בשטח ויש לנו את השמגלות', זקני העדה, שעוסקים בקרב הקהילה בכמה מקומות.
שלמה אקלה: עכשיו התרחבנו לעשרה מקומות עם עשרה עובדים סוציאליים שהם מחזיקים את העבודה הזו ואנחנו קיבלנו סכום זעום ממשרד הרווחה והג'וינט, מ-1999 עד 2003.
שלמה אקלה: מ-2003 לכח הזה לא היה שום תקצוב, כאשר עובדים מניבים פירות בשטח.
שלמה אקלה: אני חושב שמחקרים זה טוב, מדיה זה טוב מאוד, אבל הטיפול האנושי, פנים אל פנים מול אותם אנשים זה הכי חשוב.
שלמה אקלה: אני לא חושב שיש ניצול נכון ומספיק של הכוחות הקיימים בתוך הקהילה.
שלמה אקלה: אם לא נערב את בני הקהילה, אם לא נחזק את הכוחות ונחליש את הכוחות של הקהילה, אנחנו מחלישים בעצם את החברה הישראלית, אנחנו מחלישים בעצם גם את המדינה.
שלמה אקלה: אם אני אתן לכם איזה שהוא נתון מדויק של ארבעה החודשים האחרונים, מינואר השנה עד אפריל, היו לנו 86 פניות של זוגות, פניות שנשלחו מבתי הדין הרבניים, בתי המשפט לענייני משפחה, פניות ישירות ועובדים סוציאליים מכל הארץ.
שלמה אקלה: מתוך זה, אלה שהיו על סף גירושין, על סף קריסת המשפחה, מתוך 33 זוגות הגיעו לשלום בית, הסכם שלום בית.
שלמה אקלה: זה הישג ענק.
שלמה אקלה: הסכם גירושין – 30 זוגות, גם הסכם גירושין זה אנחנו רואים אותו כהישג טוב, כי כשהם מתגרשים, הם מתגרשים בהסכמה.
שלמה אקלה: ו-15 זוגות לא הסכימו, אז העברנו את התיקים בחזרה ו-8 זוגות עדיין בטיפול.
שלמה אקלה: זה אומר שהמעורבות של בני הקהילה, עם הקודים התרבותיים, עם היכולות שלהם לטפל בקהילה, זה מאוד חזק.
שלמה אקלה: מדובר על תכנית חומש, תכנית של מיליוני שקלים, אבל לכח הזה אין תחליף.
שלמה אקלה: דרך אגב, אנחנו גם עובדים עם הסוכנות ומרכזי הקליטה, מכשירים גם שמגלות' בתוך מרכזי הקליטה, ועד שיוצאים לדיור קבע אותם שמגלות' גם מטפלים בסכסוכים שקורים בין הזוגות בתוך מרכזי הקליטה.
מרינה סולודקין: שמגלות' זה מתווכים?
שלמה אקלה: שמגלות' זה זקני העדה שהם עסקו במשך השנים, כשהיינו באתיופיה, והיה להם מעמד טוב מאוד.
מרינה סולודקין: בדרכים מסורתיות.
מרינה סולודקין: הבנו.
שלמה אקלה: אני הייתי מבקש, המוסד הזה הוא מוסד מאוד חשוב, שתהיה לו הקצבה כמו שצריך כי הוא עוזר לא רק לקהילה, אלא למדינה.
מרינה סולודקין: אז אני מבקשת ממך, מר שלמה אקלה, להציג את נייר העמדה בנושא הזה גם לוועדה של חבר הכנסת נודלמן ועותק לוועדה למעמד האישה ואנחנו נחשוב מה אנחנו ביחד יכולים לעשות.
דפנה מושיוב: אני רק להשלים את מה שנאמר כאן, שבאמת, כמו שחלק מהאנשים ציינו פה, זה חשוב לשתף את הקהילה.
דפנה מושיוב: אנחנו מתחילים אמנם לא בכל הארץ, אבל בירושלים ובחיפה, ימי קהילה.
דפנה מושיוב: חלק מהאנשים, אנשי ירושלים, היו נוכחים במפגש שהיה בירושלים במרץ לכל חברי הקהילה, באמת במפגן מאוד מאוד רחב לכלל האוכלוסייה ולחיזוק והעצמת המשפחה והכותרת היתה 'לא לאלימות, כן להידברות', כלומר לא נמנעו מהאמירה הישירה.
דפנה מושיוב: הערב התנהל כולו באמהרית, היה אפילו מנהל אגף הרווחה שהגיע מגונדר, היו באמת נציגי הקהילה המכובדים ואני חושבת שזו דוגמה באמת לשותפות עם הקהילה ולקיחת אחריות משותפת של חברי הקהילה, כי באמת, עם כל הכבוד לאנשי הטיפול, אנחנו נוכל להגיע למספר אנשים, אבל השותפות עם אנשי הקהילה מגיעה לקהל רחב וגם עובדת הרבה מאוד על תהליך המניעה ובאמת אנשים שעוברים מעבר תרבותי זה תהליך והשותפות איתם היא מאוד מאוד חשובה, כדי שהם ירגישו חלק מהקהילה הרחבה יותר ולא יישארו מחוץ לקהילה.
דפנה מושיוב: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד זה שהמוקד שלנו, גם בתכניות שאנחנו מפעילים, הוא מוקד משפחתי.
דפנה מושיוב: הגישה המערבית היא מאוד סקטוריאלית, כמו בהתמחות רפואית, אז יש רופא עיניים ויש רופא כזה או אחר, אבל הרופא הכללי, רופא המשפחה, הוא בעצם התפיסה שחשוב שנדגיש אותה.
דפנה מושיוב: חשוב שנסת
דפנה מושיוב: כל על כל המשפחה כיחידה ואני חושבת שהתכנית 'עצמאות', שאנחנו שותפים ומפתחים אותה יחד עם הג'וינט, היא כיוון שאנחנו נמשיך ויש בו התייחסות גם לתעסוקה, גם לחינוך, גם למשפחה ודרכי תקשורת שונים בתוך המשפחה, גם לחוזק הקהילתי.
דפנה מושיוב: דבר אחרון, אנחנו בהחלט עובדים עם האבות, אנחנו רואים בהם אוכלוסייה מאוד חשובה ותכנית 'אבות' שלנו היא גם במספר ישובים ואני מקווה שאנחנו נרחיב אותה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לסיים את הישיבה שלנו ולומר כמה דברים.
מרינה סולודקין: אנחנו, עם חבר הכנסת נודלמן, יושב ראש ועדת העלייה והקליטה, מאוד לא מרוצים מדברים ששמענו, בגלל שזו ישיבה שלישית או רביעית בנושא הזה וכל הדברים שאנחנו אמרנו, ומסקנות שעשינו בשטח, לא מקיימים.
מרינה סולודקין: אני גם מצטרפת לאלה שאומרים שתכנית החומש התחילה להיות מס שפתיים, כדי לעצור את הפעילות בהרבה תחומים.
מרינה סולודקין: אנחנו מדגישים שהמפתח לפתרונות של בעיית האלימות זה קליטה נכונה וזה קודם כל תעסוקת הגברים.
מרינה סולודקין: אנחנו גם אומרים שאנחנו מאוד רוצים לפתוח את החלון, כמו רדיו וטלוויזיה, לכל הקהילה, והסברה בשפת אם מאוד חשובים.
מרינה סולודקין: שמענו את הנתון וזה היה חשוב לנו, ש-50 מיליון שקל שדרושים לתדר נפרד.
מרינה סולודקין: אני וחבר הכנסת נודלמן מאוד מבינים שעם סכום כזה זעום, של 50 מיליון שקל, אפשר לפתור הרבה בעיות בצורה הסברתית בשפת אם, וגם לתת לאנשים הבנה מה זה החברה הישראלית, כללים ופתרונות וכלים שאפשר וכתובות שאפשר לפנות אליהן.
מרינה סולודקין: אני חושבת שכשעשו את תכנית החומש, היו טעויות, בגלל שלא שמעו את האנשים שעובדים עשרות שנים עם הקהילה ויודעים את הבעיות---
מנחם וגשל: זה לא נכון, גברתי.
מנחם וגשל: כל האנשים האלה היו בתכנית החומש---
מרינה סולודקין: מה זה כאלה?
מרינה סולודקין: אנחנו לא היינו שם.
מנחם וגשל: אתם לא הייתם, זה תכנית שהממשלה הכינה, אבל יוצאי העדה האתיופית היו שם, היו בהרכב מאוד מכובד שם, הם נשמעו בהרחבה ואני גם מוחה על העובדה שנאמר כאן כאילו אנחנו מזלזלים בעדה האתיופית.
מנחם וגשל: אנחנו יותר מדי מאמץ משקיעים בשביל לשמוע את ההערה הזו.
מרינה סולודקין: בגיוס מומחים מהעדה האתיופית, כל משרדי הממשלה אומרים טיעונים לא נכונים שאי אפשר לגייס.
מרינה סולודקין: כשיש מאגר במדינת ישראל של 3,000 אנשים, בוגרי אוניברסיטאות ישראליות, הטיעון הזה לא עובד.
מנחם וגשל: אנחנו נבדוק אותו.
מרינה סולודקין: תבדקו ואנחנו מאוד ממליצים.
מחנם וגשל: ונעביר לכם את התוצאות של הבדיקה.
מרינה סולודקין: אנחנו מאוד חושבים לנכון שאנחנו רואים עובדי משרד קליטה וגם עובדי משרד הרווחה, שאנחנו מאוד מכבדים, איך הם מטפלים במסירות בנושא כל כך כואב וחשוב, אבל מה שאנחנו אומרים, ברמת מקבלי ההחלטות עדיין עושים שגיאות ויותר הבנה, יותר גישה אנושית, יותר הבנה של מנטליות, קודים תרבותיים וגם השקעה נכונה בתעסוקה ובחיים נורמליים במדינה, לפי דעתי ולפי דעת יושב ראש ועדת העלייה והקליטה, ייתנו את הפתרונות הנכונים לתופעה של אלימות כלפי נשים.
ליה שמטוב: בוקר טוב, אנחנו רוצים למשוך את הצעת החוק.
תמי סלע: למשוך אותה לפי סעיף 124 לתקנון שקובע שהועדה רשאית לחדש את הדיון בהצעת החוק כל עוד לא התחילה הקריאה השנייה וההחלטה צריכה להיות החלטת ועדה ואחר כך יש למסור הודעה ליושבת ראש הכנסת במליאה, ואז יהיה אפשר לקיים דיון מחדש ולהביא את ההצעה שוב לקריאה שנייה ושלישית אם רוצים לעשות איזשהו תיקון, בעצם העניין ממוקד לדרגות של היועצת וקידום מעמד האישה, דיברנו על מנהל אגף מנהל מחלקה, אני מניחה ששתיכן קראתן את הפרוטוקול שהיה מאוד מפורט, אבל ההחלטה היא החלטת הועדה בעניין הזה.
ליה שמטוב: אני לא הבנתי, אנחנו מחר בדיון נדון?
תמי סלע: מחר הדיון הוא לגופו של עניין, היום זו רק החלטה של הועדה אם למשוך את ההצעה מהמליאה לדיון מחדש בועדה.
תמי סלע: אחרי שהועדה מקבלת החלטה, הפרוצדורה היא שיש להוציא מכתב מהוועדה למזכירות הכנסת, בעצם ההצעה מונחת שם במליאה, מודיעים למליאה.
תמי סלע: הסעיף אומר: "הועדה הנוגעת בדבר, רשאית לחדש את דיוניה בהצעת החוק גם לאחר שהונחה על שולחן הכנסת" וכל עוד לא התחילה הקריאה השנייה.
תמי סלע: הסעיף השני אומר: "החליטה הועדה לעשות כן" שזה מה שקורה עכשיו.
תמי סלע: "יודיע יושב ראש הכנסת על כך בכנסת" והקריאה השנייה תדחה עד שההצעה תוחזר ותונח".
תמי סלע: זה הסעיף ואם זו ההחלטה שאתן מקבלות.
נאדיה חילו: מחר אנחנו נדון.
תמי סלע: מחר זה לגופו של עניין אבל כרגע אי אפשר לדון בהצעה כי ההצעה עדיין.
תמי סלע: ברגע שזה יובא, אבל צריך להצביע על זה.
ליה שמטוב: הצבעה, מי בעד המשיכה של הצעת החוק?
ליה שמטוב: הצבעה אין מתנגדים אין נגד התקבל פה אחד.
תמי סלע: אז אני שולחת את המכתב.
תמי סלע: היו"ר ליה שמטוב תודה רבה.
ליה שמטוב: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הועדה לקידום מעמד האישה, היום אנחנו נדון בנושא מאוד חשוב, על הכנסת תרופת התירוג'ן לסל הבריאות ונשמע עדכונים לגבי מחקרים מדעיים חדשים בתחום הטיפול בסרטן בלוטת התריס.
ליה שמטוב: בינואר השנה הועדה קיימה ישיבה בנושא ויושבת כאן לידי אורית נוקד שהיא זאת שביקשה מהוועדה לדון בנושא, תודה רבה לחברת הכנסת אורית נוקד.
ליה שמטוב: על פי הפרוטוקולים ראיתי שהסיכום היה שמשרד הבריאות הובטח לנו לכלול את התרופה בסל הבריאות, סליחה לא הבטיחו לנו אלא הועדה פנתה למשרד הבריאות להכללה והיום אנחנו נשמע ממשרד הבריאות.
ליה שמטוב: אנחנו התכוונו לערוך את הישיבה עוד בסוף מרץ והיום אנחנו כבר בסוף חודש יוני.
ליה שמטוב: נציגי משרד הבריאות יסבירו לנו מה קורה לגבי התרופה ואני גם רוצה בהזדמנות הזו לברך את קופת חולים מכבי על כך שמצאו לנכון לתת למבוטחים המטופלים שלהם את האפשרות לקחת את התרופה, דרך הביטוח המשלים.