GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סלוה מאסרוה: עם זאת, אני רוצה לומר שמאז אני בתפקיד, אני חושבת שאני היועצת הראשונה או השנייה שמונתה, אנחנו החלפנו כבר שש הנהלות, שישה ראשי ערים וזה בשבע שנים.
סלוה מאסרוה: תבינו את השינויים שקרו בטייבה במשך שבע השנים האלה וזה ממש לא קל.
סלוה מאסרוה: בניגוד לאחרות שלא רוצות לשרוף גשרים, אני חושבת שאני מטבעי, באישיות שלי, או שאני חיה כמו שאני מאמינה, מובילה לשינוי כמו שאני מאמינה, או שאני אשרוף את הגשר, כי מה יקרה?
סלוה מאסרוה: יש הרבה גשרים בחיים שצריך לבנות.
סלוה מאסרוה: בתקופת ראש העיר הראשון, כאשר קיבלתי את התפקיד, זה היה אוגוסט או בספטמבר 2000, הייתה לו ראייה מאוד רחבה לתפקיד הזה.
סלוה מאסרוה: הוא נתן לי לעסוק רק כיועצת והקמנו מחלקה לקידום מעמד האישה והמשפחה, אותה ניהלתי.
סלוה מאסרוה: בלי המשפחה, כלום לא יקרה.
סלוה מאסרוה: אל תשכחו שאני אישה מהמגזר הערבי ואני גם עובדת סוציאלית.
סלוה מאסרוה: אם מפירים את האיזון בתוך המשפחה, בתוך החברה, מפילים את המשפחה.
סלוה מאסרוה: מהר מאוד התחלף ראש העיר.
סלוה מאסרוה: אמר לי אחד מחברי המועצה, מי שהיה גם מנהל המחלקה לשירותים, שעכשיו אין להם אפילו את העוגה ולכן לא צריך את הדובדבן.
סלוה מאסרוה: אם כן, אנחנו הפכנו לדובדבן.
סלוה מאסרוה: זאת אמירה אני לא אשכח כי אני מאוד מסתייגת ממנה.
סלוה מאסרוה: הלך ראש העיר מהר מאוד, ואז היה לנו הסדר נושים, היינו בחוב של 480 מיליון שקלים, וסגנו קיבל את ראשות העיר.
סלוה מאסרוה: בשנת 2001 קיווינו להכניס קבוצה לחינוך מיני, היו לנו 23 נשים מקצועיות שלומדות לימודי תעודה בחינוך מיני והשגנו גם תקציב מהאגודה לתכנון המשפחה, אבל אמר לי ראש העיר הזה שאני והנשים שלי נצא מאולם הישיבות כי הוא צריך את האולם.
סלוה מאסרוה: לנו לא היה מקום.
סלוה מאסרוה: אני הייתי צריכה ללכת לחפש מקום כדי להקים את הקבוצה הזאת ולהמשיך בה.
סלוה מאסרוה: אכן סיימנו בהצלחה לימודי תעודה שנמשכו שנתיים וחצי.
סלוה מאסרוה: הגיע ראש עיר שלישי.
סלוה מאסרוה: ניסינו להקים מרכז ייעוץ למתבגרים ולהורים ולהמשיך בפרוייקט של חינוך מיני כי המשכנו בו בדרכנו גם דרך הקמת תשתיות כאלה של נשים, כל אחת בתחום שלה.
סלוה מאסרוה: רצינו להקים מרכז שכל הערוץ שלו הוא קו טלפון ורבע משרה של עובדת סוציאלית.
סלוה מאסרוה: את הפסיכולוג נותן לנו משרד הבריאות.
סלוה מאסרוה: גם את זה לא הצלחנו לגייס אלא רק קיבלנו הבטחות ושקרים.
סלוה מאסרוה: כאן הייתה הצומת שלי כיועצת.
סלוה מאסרוה: אמרתי שכאן הוא הגבול.
סלוה מאסרוה: לאורך כל הדרך לא קיבלנו שכר.
סלוה מאסרוה: הגענו למצב ששלוש שנים ברציפות לא קיבלנו שכר, עובדי עיריית טייבה.
סלוה מאסרוה: עבדנו בתנאים בהם לא היה חשמל, לא היה טלפון, לא היה נייר.
ליה שמטוב: כמה נשים עובדות בעיריית טייבה?
סלוה מסארוה: כמעט שני שליש מעובדי העירייה הן נשים.
סלוה מסארוה: התחלנו לנהל מאבק מאוד קשה עד שהביאו לנו עוד פעם ועדה קרואה.
סלוה מסארוה: הבנו שאצלנו תהיה ועדה קרואה כי אם לא תהיה ועדה קרואה, משרד הפנים לא ייקח אחריות והמדינה לא תיקח אחריות על טייבה כל עוד ראש העיר הוא מטייבה.
סלוה מסארוה: הגיע אלינו ראש עיר, יושב-ראש ועדה קרואה ואחר כך נאמן.
סלוה מסארוה: תארו לעצמכם, שתי הנהלות שונות ותסכימו אתי שזאת סוגייה משפטית מאוד מעניינת שיכולה לקרות רק בטייבה.
סלוה מסארוה: יושב-ראש ועדה קרואה, נאמן ומי אחראי עלי כיועצת?
סלוה מסארוה: לא יודעת, אבל אני אומרת לכם שניסינו ללכת עם יושב-ראש הוועדה הקרואה.
סלוה מסארוה: יכולתי להיות חברה שלו ולהוביל דברים, אבל כאשר יושב-ראש ועדה קרואה עומד נגדנו או נגד הבראת עיר – כך הראייה שלי, גם כיושבת-ראש ועד העובדים – קמתי נגדו ואפילו כמה פעמים הוא התלונן עלי במשטרה.
סלוה מסארוה: תבינו, יועצת רשות עם יושב-ראש ועדה קרואה.
סלוה מסארוה: יום לפני שהוא פוטר, הוא שלח לי מכתב שהוא מנשל אותי מכל תפקידיי ואחד מהם הוא מעמד האישה, למרות שזה לא היה בסמכותו.
סלוה מסארוה: הנקמה המתוקה, וסליחה שמשתמשת ביטוי הזה, היא שהובלתי הרבה הפגנות אבל כאשר אני מובילה הפגנה בתוך טייבה, הנשים הולכות קדימה עם המיקרופון, וזה דבר מאוד מוזר בטייבה – ולכן תבינו למה בעלי הוא אדם מקסים, כי מה זה אישה מחזיקה מיקרופון בטייבה?
סלוה מסארוה: – אבל הגברים מאחורה והצטרפו אלינו אנשי הפוליטיקה שהודחו.
סלוה מסארוה: אם כן, נשים קדימה וגברים מאחור.
סלוה מסארוה: זאת הייתה הנקמה המתוקה שלי למה שהובילו את העיר שלי ואת הנשים שלנו.
סלוה מסארוה: תבינו, היום רוב הנשים יוצאות לעבוד.
סלוה מסארוה: תבואו לטייבה ותראו שיש הרבה בתי קפה שהשתלטו על המדרכות, יושבים בהן גברים והנשים עובדות בניקיון מחוץ לטייבה.
סלוה מסארוה: אני גם עובדת סוציאלית ואני יודעת מה מתרחש.
סלוה מסארוה: אני גם אחראית על משפחתונים ואני יודעת מה מתרחש.
סלוה מסארוה: הנשים באות כי הן צריכות סידור לילדים כי הן הולכות לעבוד בניקיון או בכל עבודה אחרת אליה הן מוכנות, אבל הגברים יושבים ומבזבזים את הכסף של הנשים בבתי הקפה ואנחנו לא יכולות ללכת לא עם העגלה ולא ברגל על המדרכות האלה כי הגברים השתלטו עליהן.
סלוה מסארוה: הוצעו לי תפקידים מאוד בכירים בנוסף לתפקיד היועצת.
סלוה מסארוה: הוצע לי להיות אחראית על תרבות, נוער, ספורט וקהילה, תפקיד מאוד מחמיא, אבל בטוח שאני לא אלך לשם.
סלוה מסארוה: בחרתי לעצמי תפקיד אחר שהוא משאבי אנוש.
סלוה מסארוה: הייתה לי שיחה עם ישראלה שאומרת לי שזה ניגוד אינטרסים.
סלוה מסארוה: לאורך כל הדרך היה לי תפקיד שיש לו ניגוד אינטרסים, אז גם זה ניגוד אינטרסים?
סלוה מסארוה: אני לא חושבת כך.
סלוה מסארוה: היום כבר בניתי תוכנית של הדרכה ויש לנו תקציב ממשרד הפנים מאוד נאה ויפה כך שנוכל לבנות הדרכה לכלל העובדים.
סלוה מסארוה: ערכתי השוואה לגבי השכר אותו מקבלות העובדות ואני רוצה לתקן את העוול שנגרם להן.
קריאה: למה שלא תנהלי את טייבה?
סלוה מסארוה: כי אני לא רוצה להיות עיר.
סלוה מסארוה: יש לי דעה לגבי מה זאת אומרת להיות ראש עיר ובכלל לגבי השלטון המקומי.
ליה שמטוב: נשמע מה קורה במועצה אזורית חוף אשקלון.
כרמלה מיכאל: מעבר לתפקידי כיועצת מועצה אזורית חוף אשקלון למעמד האישה, אני גם מנהלת מדור תרבות במועצה.
כרמלה מיכאל: המועצה האזורית חוף אשקלון ממוקמת במישור הדרומי ומשתרעת מהישוב ניצן וקיבוץ ניצנים בצפון ועד מושב נתיב העשרה בדרום.
כרמלה מיכאל: האזור בעל ערכי טבע ונוף מהיפים ביותר בארץ.
כרמלה מיכאל: בתחומי המועצה 13.5 אלף תושבים המתגוררים במושבים וקיבוצים.
כרמלה מיכאל: בעקבות תהליך ההינתקות מרצועת עזה, הפכה המועצה לצמודת גדר והיא אחת מהמועצות האזוריות בקו העימות הדרומי.
כרמלה מיכאל: ראש המועצה שלנו נמצא כאן.
קריאה: יפה שהגעת.
קריאה: כל הכבוד ותודה.
ראש המועצה: כל הכבוד לכרמלה.
ראש המועצה: היא הביאה אותי.
כרמלה מיכאל: הדבר השני הוא שמירה על אורח חיים נורמליים נוכח המציאות הביטחונית החדשה הלא נורמלית.
כרמלה מיכאל: נשים אלו אנו מוצאים במעגלי החיים השונים.
כרמלה מיכאל: בחינוך גדול מספרן של הנשים – מנהלות, יועצות, מורות, גננות, מטפלות – האמונות על שלומם של ילדינו במסגרות השונות ובעת הישמע אזעקת הצבע האדום, עליהן להכניס את הילדים לחדרי הביטחון תוך 15 שניות במקומות שיש ובמקומות שאין, נשאר להן רק להתפלל.
כרמלה מיכאל: לילדי הגנים חיברו שיר על הקסאם ובזמן האזעקה הם מתחילים לשיר על מנת להקל על הילדים הנכנסים לחרדה כבר ברגע שהם שומעים את המילה צבע אדום.
כרמלה מיכאל: השיר כל כך הצליח שהוא עבר לילדי הגנים של העיר אשקלון שנכנסו רק עכשיו למעגל הטילים.
כרמלה מיכאל: בפן האישי, נשים אלו בזמן נפילת קסאם, מוצאות עצמן במצבים רגשיים קיצוניים ועליהן להתמודד עם הדאגה למשפחתן הנמצאת גם היא בטווח הסכנה.
כרמלה מיכאל: יש נשים הנוסעות יום יום מחוץ לאזור לעבודה וללימודים, וגם הן מתמודדות מצד אחד עם הרצון להתקדם, להוביל ולהיות משמעותיות בעיסוקיהן, ומאידך עם המחשבות והדאגה לנעשה בבית.
כרמלה מיכאל: היטיבה לכתוב על כך לעיתון המועצה אם צעירה: "רצינו שתדעו מה אנו מרגישים.
כרמלה מיכאל: לחיות בעוטף עזה , משמעו לצאת לעבודה ולדעת שהילדים לא בטוחים בגנים, כל בוקר להיפרד מהמשפחה והבית ולא לדעת אם הכל יישאר אותו הדבר עד שאחזור, לקחת את הילדים לגן ולפגוש חיילים בסיור על הכביש, לתלות כביסה ולגלות שלושה חיילים מוסווים עשרה מטרים ממך, לנסוע הביתה ולגלות שהצומת חסומה כי היו פצמרים, ללכת למגרש המשחקים או לספרייה עם הילדים ולתכנן כל הדרך לאן לרוץ ולהסתתר במקרה של, להיות בבריכה ותוך 10 שניות להוציא שני ילדים מהמים ולהגיע למלתחות בלי להפסיק להסתכל לשמים ומאיפה זה יגיע הפעם, לשבת בבית ולקפוץ בבהלה כי מסוק יורה צרורות 20 מטרים מעליך, קריזת המבצעים בסופר מחרידים אותי ואת הילדים, ועם כל זאת, להיות אופטימית, תמימה או פטריוטית מספיק כדי להישאר ולחשוב שיהיה טוב יותר והרי גם בצד השני סובלים ורוצים רק שקט וחיים ברורים ושלווים ולא להסתכל על השמים ולתהות מאיפה יגיע ההרס והחרדה".
כרמלה מיכאל: כתבה לירית, אם לשני ילדים.
כרמלה מיכאל: נדבך נוסף עיקרי בחיזוקן של הנשים ופעילויות לנשים, סדנאות הרפיה ונשימה, תפקוד תחת לחץ, סדנאות יוגה וצחוק, סדנאות קאוצ'ינג, טיולים, ימי כיף, מפגשי נשים ופורום נשים יוצרות.
כרמלה מיכאל: פורום נשים יוצרות הוקם ביוזמתן של נשים אומניות ויוצרות תושבות האזור שגם ביצירותיהן מוצאות ביטוי למורכבות החיים באזור.
כרמלה מיכאל: אחת היוצרות, פנינה, מורה בבית הספר שער הנגב, בשנה שעברה חוותה נפילת קסאם בכיתתה ומאז החשש והחרדה לא מרפים.
כרמלה מיכאל: חייה השתבשו והפכו לחסרי מנוח.
כרמלה מיכאל: פנינה עוסקת בפיסול, יצרה לאחרונה פסל המסמל את בטנה ורחמה של אישה אשר בתוכו אש בוערת.
כרמלה מיכאל: ניגוד מזעזע.
כרמלה מיכאל: הרחם המסמל רכות, הגנה, אהבה, חום וחיים חדשים הפך לאש בוערת השורפת, צורבת ומשחיתה.
כרמלה מיכאל: פנינה מצאה דרך להמשך חייה.
כרמלה מיכאל: יש כאלה שהקסאם פגע בהן פגיעה ישירה.
כרמלה מיכאל: שולי כץ נהרגה לפני שבועיים מפגיעת קסאם, ילידת קיבוץ גברעם, היוותה מודל לתושבי המועצה.
כרמלה מיכאל: שולי האמינה בצדק, יושר ושוויון, קיבוצניקית בכל רמח אבריה, אישה רבת פעלים ובין היתר עסקה גם בעיצוב תכשיטים, הייתה שותפה בפורום נשים יוצרות שלנו.
כרמלה מיכאל: בכל האזור אנו מוצאים ביטויים לחיים שפויים במציאות הלא שפויה.
כרמלה מיכאל: יש כאלה שיאמרו חיים לא שפויים.
כרמלה מיכאל: במושב נתיב העשרה, ישוב הקרוב ביותר לגבול, הסופג יום יום פצמארים וקסאמים, ציינו את חגיגות העצמאות באירוע גדול, כולל זיקוקי דינור, למרות החשש שזה יישמע כנפילות קסאם, בהשתתפות כל חברי המושב עם הופעות, ריקודים והרבה שמחה.
כרמלה מיכאל: חשבתי שראוי שתראו זאת.
כרמלה מיכאל: זה מנקודת מבטה של סבתא שהיא עשתה את המצגת הזאת.
כרמלה מיכאל: יש רגעים כגון הפיצוץ שאירע ביום חמישי ב-6:30 בבוקר שהקפיץ את כולנו מהמיטות בתחושה שהקסאם נפל ממש בבית.
כרמלה מיכאל: השמשות שהתנפצו, ההרס מההדף בחממות, אני חוששת.
כרמלה מיכאל: אני חוששת לשלומם של בני משפחתי, לשלום חבריי, אך במיוחד אני חוששת מתחושת חוסר האונים המתגנבת אט אט ואובדן התקווה שנחיה כאן חיים של רוגע וביטחון.
ליה שמטוב: תודה רבה לכרמלה מיכאלי.
נורית אבנר: מה אפשר לומר אחרי הדברים של כרמלה?
נורית אבנר: הכל מתגמד.
נורית אבנר: היא הביאה לנו את המראה יש לפנים כדי לראות מה קורה כאן במדינה שלנו ועשית את זה באמת מאוד מרגש.
נורית אבנר: אני בטוחה שכולם כאן בתחושה הזאת.
נורית אבנר: רציתי להגיב לדברים של רחל הרניק.
נורית אבנר: שמתי לב שדיברת על הנושא של שיתוף פעולה ואמנה בין חברות היי-טק, ובירושלים אני בטוחה שיש שפע של חברות כאלה.
נורית אבנר: אני לא יודעת עד כמה את יודעת, אבל בישיבה החגיגית שהייתה לכבוד יום האישה הבינלאומי, דיברה הגברת אילה סקופ על הפרוייקט שלה שהוא לגבי השינוי של התרבות הארגונית בחברות היי-טק והיא החתימה למעלה מ-45 חברות היי-טק על אמנה לשוויון בין גברים לנשים במקומות עבודה.
נורית אבנר: רמת השרון ועוד הרבה ישובים – ונמצאת כאן עדנה מבאר-שבע – שינתה את האמנה הזאת והתאמנו אותה לרשויות המקומיות.
נורית אבנר: באחד הסעיפים שם יש דגש מאוד חזק על היועצות המקומיות ומבקשים בכל נושא של כוח אדם, כאשר יושבת ועדה של כוח אדם ברשות מקומית, היועצת למעמד האישה תהיה נוכחת באותה ישיבה וזאת לא כדי לגרום למצב שתהיה איזושהי אפליה בין נשים וגברים בנושא של שכר או משהו כזה.
נורית אבנר: אני חושבת שחשוב מאוד, במיוחד שאת עושה את הנושא הזה בירושלים, להיעזר באמנה הזאת.
נורית אבנר: אני לא רוצה לנקוב סתם במספר, אבל אני יודעת שיש שיתוף פעולה של מרית ושל רינה בנושא הזה כדי להפיץ את זה לכל הרשויות.
נורית אבנר: אני חושבת שזה משהו שמאוד חשוב שהיועצת למעמד האישה תיקח את זה על עצמה ותפיץ את זה ברשות שלה.
קריאה: זה יועלה לדיון.
נורית אבנר: אני חושבת שיועצת למעמד האישה חייבת לחיות בישוב וחייבת להכיר את כל מה שקורה בו, ובמיוחד בתחום העצמה וקידום נשים.
נורית אבנר: זאת צריכה להיות מישהי שחיה את זה בחיי היום יום שלה ולא מישהי שבאה לעבודה, עושה עוד דברים ובין השאר מטפלת בנושא הזה.
ליה שמטוב: אני מודה לך ומזמינה אותך לדיון שיתקיים מחר בוועדה.
ליה שמטוב: אכן חשוב מאוד שהיועצת היא תושבת הישוב, אבל לפעמים יש מקרים שהיועצת היא לא תושבת המקום אבל היא מכירה אותו טוב והיא נכנסת לעניינים ופועלת.
ליה שמטוב: יכול להיות שיש גם הזדמנות לעבור לגור באותו מקום, היכן שהיא פועלת.
גבי בר-זכאי: אני שמחה להיות כאן כי אני חושבת שאני יכולה לתת פרספקטיבה די ארוכת טווח.
גבי בר-זכאי: אני מכהנת זו הקדנציה השלישית כסגנית וממלאת מקום ראש העיר מעלה אדומים וישבת-ראש הוועדה למעמד האישה.
גבי בר-זכאי: אני באמת בין הוותיקות.
גבי בר-זכאי: אני זוכרת את סלוה שעמלה על הקמת הפורום הזה ואנחנו שותפות לנושא.
גבי בר-זכאי: אני חושבת שיש חשיבות מלאה שכאשר באמת היועצת היא גם כן בעלת תפקיד ברשות המקומית, שהיא שיכולה לקבל החלטות של מדיניות ולהשפיע מתוך קבלת החלטות על העשייה של קידום מעמד האישה בתוך העיר.
גבי בר-זכאי: במעלה אדומים אנחנו עושים מגוון מאוד רחב של פעילויות והתחום המשפיע ביותר הוא בתחום החינוך.
גבי בר-זכאי: להתחיל מהשלב הראשון אפילו של גני הילדים ובתי הספר, לשנות את התפיסה של מעמד האישה לאורך כל הדרך.
גבי בר-זכאי: אנחנו עושים הרבה מאוד פעילויות והדרכות של נשים, חיזוקן ומעמדן, ובאמת תודות לרשות למעמד האישה במשרד ראש-הממשלה נעשים קורסים.
גבי בר-זכאי: שלחנו אנשים במסגרת הקורסים האלה גם לנושא של הטרדה מינית.
גבי בר-זכאי: כל הדברים האלה לא תמיד באים לידי ביטוי בסופו של דבר במקומן של הנשים בניהול הרשות המקומית.
גבי בר-זכאי: אני חושבת שיש מקום לצאת בקריאה מתוך הוועדה הזאת, עכשיו לקראת הבחירות.
גבי בר-זכאי: החלק החשוב ביותר הוא לא כוחן בתוך הרשות אלא היכולת של ניהול משא ומתן קואליציוני ולקרוא לראשי המפלגות השונות לקחת בחשבון את החשיבות של נשים כנבחרות הציבור.
מרית דנון: אני רוצה להתייחס דווקא לדברים שאמרה נורית אבנר.
מרית דנון: הנושא הזה של האמנה ובנושא של ארגון תומך משפחה.
מרית דנון: גם השלטון המקומי, רינה הוד, וגם אנחנו כרשות מנסים לקדם את הנושא הזה.
מרית דנון: אני בעצמי פניתי למשנה לנציב שירות המדינה ואנחנו בדרך לפגישה אתו בכוונה ששירות המדינה, שהוא המעסיק העיקרי במשק והחשוב, יוביל את הנושא הזה ולא יהיה בסוף התור.
קריאה: את הרמת את הכפפה בישיבת הוועדה הקודמת שהייתה ואמרת שאת מבחינתך הולכת לקחת את זה ולהחדיר את זה דרך היועצות ואני חושבת שזה מצוין.
מרית דנון: דרך היועצות אבל לפעמים מגיעים לראש עיר בלי שהיועצת מודעת לזה.
קריאה: זה קרה פעם אחת ותיקנו את זה.
ליה שמטוב: אני מזמינה את כולכן למחר, אז אנחנו דנים בנושא.
ליה שמטוב: הוועדה תמשיך ותפעל לחיזוק ולקידום מעמדן של יועצות ברשויות השונות המהוות כוח חשוב בכל הקשור לנושא מעמד האישה, תוך המשך שיתוף הפעולה עם הגורמים השונים כאשר כאן הכוונה לרשויות, ליועצות, למרכז השלטון המקומי, לכנסת עם הוועדה לקידום מעמד האישה.
ליה שמטוב: אני קוראת לכל הנשים כאן להמשיך ולהתמודד לתפקידים הבכירים וגם להשתלב בבחירות המוניציפאליות הקרובות.
ליה שמטוב: הנושא של היום זה המשך דיון פתרונות דיור בקרב משפחות חד הוריות.
ליה שמטוב: קודם כל אני רוצה לברך את מנכ"ל משרד השיכון, ד"ר חיים פיאלקוף, אני יודעת שאתה בנאדם מאוד עסוק, וגם אני מאוד מעריכה שאתה בכל זאת הגעת לוועדה, והנושא מאוד מאוד חשוב, ומאוד חשוב לדעת מה קורה במשרד השיכון לגבי הדיור לחד הוריות.
ליה שמטוב: חשוב לנו לא רק לחד הוריות, פשוט הנושא היום זה דיור לחד הוריות.
ליה שמטוב: אני גם רוצה לברך את מר ישראל שוורץ, ותיק ותיק במשרד השיכון, ועם ניסיון רב, מנכ"ל בכיר לאכלוס במשרד השיכון.
ליה שמטוב: גם את משרד הרווחה, גם את כל הארגונים וגם את החד הוריות הנמצאות פה, אני חושבת שנמצאת פה חד הורית שהיא נמצאת בבעיה מאוד קשה.
ליה שמטוב: אני רק רוצה לבקש, כי הדיון שלנו יכול להימשך רק עד שעה אחת עשרה כי באחת עשרה מתחילה המליאה.
ליה שמטוב: חשוב לנו באמת לבדוק ולשמוע את משרד השיכון, אני מאוד מבקשת, מי שרוצה לדבר שיירשם פה אצל מנהלת הוועדה או ירים יד ואני אתן את רשות הדיבור.
ליה שמטוב: להתערב בדיבורים אני מבקשת לא לעשות את זה כי זה קודם כל מפריע ושנית זה גוזל את הזמן שלנו.
ליה שמטוב: אני מכירה קצת את הנושא, והיה חשוב לי לבדוק את כל הפרוטוקולים של הוועדה במשך השנים.
ליה שמטוב: ואני ראיתי שבמשך שנים רבות פה בוועדה דיברו על פתרונות דיור למשפחות חד הוריות.
ליה שמטוב: אני מברכת את חברת הכנסת מרינה סולודקין, תודה שהגעת לוועדה שלנו.
ליה שמטוב: ובמשך שנים אי אפשר להשוות מה שהיה בשנות התשעים ומה שהיום ב-2008.
ליה שמטוב: קרה באמת בשנות התשעים שהגיעה עלייה גדולה, והיה מלאי דירות במיוחד בפריפריה, היו יותר מידי דירות, עד העלייה הגדולה אני חושבת בפריפריה, אני מכירה את הערים שהיו אלף דירות ריקות.
ליה שמטוב: ואני רוצה להגיד לכם שבינואר 1990 אולי היו אלף דירות ריקות אבל ביולי-אוגוסט באותה שנה כבר כמעט לא היו דירות.
ליה שמטוב: אם אני טועה אז תתקנו אותי.
ליה שמטוב: אבל בכל זאת אנחנו היום נמצאים בשנת 2008, ורואים שהמצב הוא נעשה יותר ויותר קשה.
ליה שמטוב: בישיבה האחרונה אנחנו דיברנו על נושא הדיור בראשון לאפריל 2008.
ליה שמטוב: הוועדה הבינה כי סיוע לחד הוריות ניתן בשלושה מסלולים: שכירות במסגרת הדיור הציבורי, סיוע בשכר דירה והלוואות לרכישת הדירה.
ליה שמטוב: אם אנחנו ניקח את המסלול הראשון, שכירות במסגרת דיור ציבורי, כמו שאני כבר אמרתי אם אנחנו ניקח את מרכז הארץ אז אני חושבת שאין בכלל דירות או איזה שהוא מספר מצומצם, ואם יש לנו תור היום בירושלים ומישהו בתור מספר חמישים אז זה לא אומר שאחרי שנה או שנתיים הוא יקבל את הדירה.
ליה שמטוב: כי אם המלאי הוא כל כך מצומצם אז מספר חמישים גם יכולים לקבל אחרי עשר שנים את הפתרון לדיור.
ליה שמטוב: אם אנחנו ניקח את הפריפריה, איפה היום בכל זאת יש איזה שהוא מלאי של דירות, אז גם שם המדיניות של הממשלה זה למכור דירות.
ליה שמטוב: אז מי שיכול היום וגר בדיור הציבורי הוא רוכש את הדירה.
ליה שמטוב: רוכש את הדירה בהנחה שמגיע לו.
ליה שמטוב: לקשישים מגיעה הנחה מסויימת, לחד הוריות מגיעה הנחה מסויימת, למשפחות רגילות הנחה מסויימת.
ליה שמטוב: ובכל זאת אנשים רוכשים את הדירות.
ליה שמטוב: זאת אומרת גם המלאי היום בפריפריה הוא מלאי מאוד מצומצם.
ליה שמטוב: זה לגבי המסלול הראשון, שכירות במסגרת דיור ציבורי.
ליה שמטוב: המסלול השני זה סיוע בשכר דירה.
ליה שמטוב: סיוע בשכר דירה גם לא כל הורה יכול לקבל את הסיוע בשכר דירה.
ליה שמטוב: זה גם תלוי כמה ילדים יש לו, זה גם תלוי איזה הכנסה יש לו.
ליה שמטוב: אז אני היום רוצה לשמוע, הוועדה רוצה לשמוע ממשרד השיכון מה קורה בכלל עם החד הוריות שלא מגיע להן שום סיוע, איך הם יודעים בכלל על מספר חד הוריות שהיום הן לא שוכרות דירות ולא מקבלות סיוע.
ליה שמטוב: היום הן גרות ביחד עם המשפחות יכול להיות, עם ההורים שלהן.
ליה שמטוב: משכירות ביחד עם עוד משפחה את הדירות.
ליה שמטוב: גובה של סיוע בשכר דירה.
ליה שמטוב: כי אם יש איזה שהוא תקציב מסויים לסיוע בשכר דירה, ועקב זה שזה סכומים קטנים ולא כל חד הורי מגיש גם את הבקשה לסיוע כי הוא לא יכול לשכור דירה, מה קורה עם הכסף הזה שמצטבר ומיועד לסיוע בשכר דירה.
ליה שמטוב: השלב השלישי זה הלוואה לרכישת הדירה.
ליה שמטוב: בכלל היום אני חושבת שהסעיף הזה בכלל אפשר למחוק.
ליה שמטוב: כי זה שום הטבות שהמדינה היום נותנת לחד הורי.
ליה שמטוב: זה משפחה רגילה ומשפחה חד הורית היא יכולה לקבל היום באותם תנאים הלוואה מהבנק ולקנות דירה.
ליה שמטוב: למי יש מהחד הוריות היום סכומים כאלה גדולים אם אין לא מענקים, לא הלוואות מקום לרכוש את הדירה.
ליה שמטוב: אז אני חושבת שנתתי את התמונה על שלושה מסלולים מה שדיברנו.
ליה שמטוב: אני רוצה לתת את רשות הדיבור למנכ"ל משרד השיכון, אבל לפני זה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו לא יכולים לשבת בחיבוק ידיים עכשיו, כי כשהיתה תכנית של קיצוצים ב-2003 ו-2004, ורוב של משפחות חד הוריות קיצצו להן קצבאות, אז ידענו שזה יכול לגרום לאסון חברתי.
מרינה סולודקין: אבל עכשיו, אחרי חמש שנים של קיצוצים, ונסיונות שלנו להחזיר את הקצבאות למשפחות חד הוריות לא מוצלחים.
מרינה סולודקין: יש עכשיו צירוף של נסיבות אחרות.
מרינה סולודקין: אז קודם כל קיצוץ בקצבאות, דבר שני העלאת מחירים למוצרים הבסיסיים, כמו לחם, כמו חלב, כמו שמן, גם יש התייקרות של חשמל ומים ודלק.
מרינה סולודקין: והקורבנות הראשונים הם כבר הגיעו.
מרינה סולודקין: יושבת כאן יושבת ראש אגודה של משפחות חד הוריות, זויה גורנשטיין.
מרינה סולודקין: לפני שבוע קרה ברחוב הרוסי אסון שחד הורית אחת התאבדה, עם שלושה ילדים.
מרינה סולודקין: היא לא הצליחה לשרוד בתנאים של שכירות גבוהה, מחירים גבוהים בראשון, ניסתה להגיע לאשדוד, אחרי כמה חודשים לא יכולה להתמודד עם הקשיים שלה, והתאבדה.
מרינה סולודקין: ואני חושבת שבאיזה שלב אני מאוד מבקשת מהיושבת ראש לשמוע את זויה גורנשטיין, בגלל שיש עוד שתי מועמדות להתאבדות בעמותה הזאת.
מרינה סולודקין: אז מה שאני חושבת שכוועדה וכחברות כנסת, המצב תוהו ובוהו פוליטי אבל זה לא חשוב אבל בני אדם זה ערך ביהדות, וזה פיקוח נפש.
מרינה סולודקין: הן חד הוריות.
מרינה סולודקין: אז קודם כל אני חושבת שאנחנו צריכים לפנות למשרד האוצר, לשר רוני בראון, אחרי המקרה שקרה בראשון ולומר שלצערנו זה רק התחלה.
מרינה סולודקין: שמשפחות חד הוריות לא יכולות להתמודד.
מרינה סולודקין: ובמשרד השיכון לאנשים המכובדים שנוכחים כאן, לומר שכל המדיניות של עזרה כל כך קטנה לשכירות, חוסר יכולת לקבל את הדיור הציבורי, הפרטה מתמשכת של הדיור הציבורי, וגם כמעט לא קיימות תכניות להרחיב את המלאי של הדיור הציבורי בגלל שמפלגות העולים עשו את זה בעבר, בהווה לא בונים מקבצי דיור חדשים, חד הוריות דרך אגב לא יכולות להיכנס בגלל שזה דיור לקשישים, ואני חושבת כל עניין ההוסטלים, דירות עמידר, שיכון עובדים, עכשיו זה לא קיים.
מרינה סולודקין: זרקו את האנשים לים של מצוקה, אני מדברת על כל החד הוריות, שקשה מאוד.
מרינה סולודקין: בלתי אפשרי.
מרינה סולודקין: גם עשינו הפגנות בגלל שקשה לכולם.
מרינה סולודקין: זה קבוצת הסיכון שאף אחד לא לוקח בחשבון.
ליה שמטוב: אני רוצה להשלים את דבריה של חברת הכנסת סולודקין.
ליה שמטוב: לכל החד הוריות הותיקות עוד התווספו חד הוריות שמעל עשר שנים בארץ.
ליה שמטוב: הן כבר לא שייכות למשרד הקליטה, הן שייכות היום למשרד השיכון.
ליה שמטוב: חוץ מזה אם לפי הסטטיסטיקה כיום בישראל מאה אלף חד הוריות, ומהן שמונים אחוז מהחד הוריות זה חד הוריות יהודיות, וחמישים אחוז מהן זה ותיקות ושלושים אחוז עולות חדשות, ורק ארבעה עשר אחוז חד הוריות עם שלושה ילדים.
ליה שמטוב: והיום לפי הקריטריונים של משרד השיכון רק חד הוריות עם שלושה ילדים יכולות לקבל איזה שהוא פתרון, כולל הסיוע בשכר דירה.
ליה שמטוב: מה קורה עם כל העולות חדשות שהצטרפו למעגל הזה.
ליה שמטוב: מה קורה עם אוכלוסיה ערבית.
ליה שמטוב: מה קורה עם אוכלוסיה אתיופית.
ליה שמטוב: אז אני נותנת את רשות הדיבור למנכ"ל משרד השיכון, ד"ר חיים פיאלקוף.
חיים פיאלקוב: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה.
חיים פיאלקוב: מכיוון שאתם שמעתם כבר סקירה של פעילות המשרד, אני רואה גם שיש לכם דו"ח של המרכז מחקר אני אולי אתמקד בכמה נקודות ספציפיות ואז אנחנו ננסה לתת תשובות והבהרות.
חיים פיאלקוב: כפי שהסברת הסיוע של המשרד מתמקד בשלושה תחומים, ואני אנסה אולי להשלים כמה דגשים מהמסמך ומהסקירה שלכם.
חיים פיאלקוב: אתחיל בנושא של סיוע לרכישת דירה, שללא ספק זה מיועד לאוכלוסיה יותר מבוססת, מי שיכול להרשות לעצמו, יש לו הון עצמי ויכול להרשות לעצמו גם את האפשרות להחזיר, יש לו את היכולת.
חיים פיאלקוב: כפי שהזכירה חברת הכנסת סולודקין בשנת 2003 הממשלה החליטה לבטל מענקים.
חיים פיאלקוב: משכנתאות עד אז כללו מרכיב של מענק, ומסיבות תקציביות התקבלה החלטה אז להפסיק מתן מענקים כמעט לכל הקבוצות למעט קבוצה של העדה האתיופית.
חיים פיאלקוב: מה שקרה כתוצאה מביטול המענקים שלגבי כל המשפחות או כמעט כל המשפחות המצב הורע.
חיים פיאלקוב: זה נכון שריבית במשק ירדה, אבל מכיוון שהמשפחות הזכאיות שלנו, של המשרד, משפחות חסרות הדיור, הן בעצם נעזרות בעיקר בכספי המדינה אנחנו יודעים שההחזר החודשי עלה באופן משמעותי.
חיים פיאלקוב: יודעים שיש בעצם כמה קבוצות ספציפיות שנפגעו מביטול המענקים.
חיים פיאלקוב: משפחות בעלות ניקוד גבוה, משפחות חלשות, משפחות חד הוריות ביניהן, משפחות שגרות בפריפריה, אזור עדיפות לאומית.
חיים פיאלקוב: גם קבוצת העולים.
חיים פיאלקוב: לסבר את האוזן או לכמת את זה, הירידה משנת 2001 ועד 2006, ירידה אצל משפחות חד הוריות הוותיקות, ירידה של חמישים וחמישה אחוז.
חיים פיאלקוב: לגבי המשפחות החד הוריות של עולות ירידה של שישים ושניים אחוז, בממוצע של כל החד הוריות ירידה של חמישים ותשעה אחוזים.
חיים פיאלקוב: כלומר אם 2001 משקף היקף מסויים של ביקושים או היענות או אפשרות של המדינה לסייע לקבוצות אז בעקבות ביטול המענקים אנחנו רואים ירידה של שישים אחוז.
חיים פיאלקוב: באותה תקופה, בחמש שנים מ-2002 עד 2006 אנחנו יכולים לומר שיש הצטברות של כאלפיים חמש מאות משפחות חד הוריות, שאנחנו מעריכים אילו היינו ממשיכים לתת מענקים המשפחות האלו היו מגיעות לדירה.
חיים פיאלקוב: הנושא של ביטול המענקים, חשוב להדגיש, הוא פוגע בהרבה קבוצות, לא רק בחד הוריות.
חיים פיאלקוב: אני לא יודע אם זה חצי נחמה, לא חושב, אבל אני רק רוצה לחדד, זה לא משהו שמכוון למשפחות חד הוריות.
חיים פיאלקוב: אנחנו העלינו בדיונים רבים, השר בוים העלה, גם מול ראש הממשלה, גם בדיונים מול שר האוצר, יש גם דו"ח של בנק ישראל שמצדד בהחזרת המענקים.
חיים פיאלקוב: אנחנו כמובן מצטרפים לניתוח של דו"ח בנק ישראל שהתפרסם לפני כחודשיים בגין החיוב בהחזרת מענקים.
חיים פיאלקוב: ואני מוכרח לומר שלא הגענו להבנה, להסכמה, מתוך תפיסת עולם, תפיסה כלכלית, וכרגע המציאות היא שאין מענקים, למעט הקבוצה הקטנה של עולי אתיופיה.
חיים פיאלקוב: כתוצאה מכך ההחזר החודשי של משפחה חד הורית גבוה מאוד, תולדה של זה שאנחנו מרחיקים את הדירה מהישג ידן של משפחות אלה.
חיים פיאלקוב: אז התמונה לגבי אפשרות לסייע ברכישת דירה היא תמונה לא מעודדת.
חיים פיאלקוב: אבל אני מעדיף להתחיל בשלילי, אולי להגיע בסוף למשהו קצת יותר חיובי, להשאיר טעם יותר טוב בפה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לעמוד דום דקה לזכר של חד הורית ששמה קץ לחייה.
ברכה ארג'ואני: אבל זה לא רק לאותה חד הורית, כי יש הרבה חד הוריות שלא יודעים, אבל אנחנו יודעים שהיו נסיונות של התאבדות.
ברכה ארג'ואני: לאותם כל אלה שלא יכולים גם במסגרת המשפחות של זוגות נשואים, שגם לא יכולים.
חיים פיאלקוב: זה בקשר למסלול של סיוע לרכישת דירה.
חיים פיאלקוב: אנחנו מעריכים שהמשפחות החד הוריות בעלות הכנסה נמוכה הסיכויים שלהן להגיע לדירה בבעלות הם סיכויים מאוד קטנים, לפחות לגבי אלו בעלות הכנסה בינונית ומטה.
חיים פיאלקוב: שני המסלולים הנוספים הם מסלול של דיור ציבורי והשתתפות בשכר דירה, ויש קשר ביניהם.
חיים פיאלקוב: את צודקת שהמלאי מצטמצם.
חיים פיאלקוב: אולי היה נכון לומר שלגבי כל הקבוצות, וזה אולי הדבר החיובי, אבל אמר יעקב גדיש ז"ל שהיה הממונה על התקציבים וישב ראש ועדה ציבורית בנושא סיוע לדיור, הוא פעם אמר לנו שהבעיה עם החצי כוס המלאה שהחצי הריק תמיד למעלה.
חיים פיאלקוב: אנחנו מעניקים העדפה למשפחות חד הוריות, גם מבחינת הניקוד המשפחות זוכות לניקוד מוגבר.
חיים פיאלקוב: גם לגבי הסיוע בשכר דירה הניקוד אוטומטית גבוה יותר.
חיים פיאלקוב: אבל אחרי ככלות הכל הסיוע שמקבלים הוא סיוע מוגבל.