GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוטן: נקודה נוספת שעלתה אצלנו, במסמך הקודם שלנו, זה העניין של מחסור בקרקע לשטחי ציבור ברשויות המקומיות הערביות, בעיות בקרקע, בעיות בתוכניות מתאר שבצעם מגיעים למצב שאין את הקרקע לשטחי ציבור ולכן אין קרקע למעונות יום.
אורלי לוטן: עוד טענה שעלתה, זה לגבי שעות הפעילות במעונות, ששעות הפעילות במעונות הן יחסית קשיחות, מדברים משעה שבע שמונה עד ארבע חמש, בעוד שבמגזר הערבי תהיה דרישה לשעות יותר גמישות, שעות של עד הצהריים, את זה נדמה לי שרואים בסקר שעמותת נשים נגד אלימות שפרסמה, מחקר שפורסם נדמה לי בשנת 2005, עם עמדות כלפי הנשים בחברה הפלסטינית, יש שם גם התייחסות לשעות העבודה של נשים, נשים יכולות לעבוד אבל שזה לא יפגע במטלות האחרות, ואז עבודה עד ארבע חמש היא פחות רלוונטית.
סואסן תומא-שוקחה: יש מסגרות שהילדים- - -
אורלי לוטן: לא זה מה שעלה, אפשר להגיד את זה אבל זה לא מה שעלה במחקר, במחקר נחקרו עמדות לגבי תפקידיה של האישה בבית, ומה היא צריכה למלא וזה לא קשור לשעות טיפול.
אורלי לוטן: צריך להתייחס כאן לשני דברים בנפרד, אפשר לדבר על הצע של מסגרות טיפול ולהגיד שחסר, אבל אני חושבת שזה יהיה הוגן גם להתייחס לצד השני, להגיד גם את הבעיות של הצד השני והעמדות של הצד השני, ואי אפשר להגיד שתתני כמה מסגרות טיפול, זו עד שאלה, עד כמה ינצלו אותן, זו שאלה.
אורלי לוטן: אני רוצה לעלות שאלה שאפשר להתייחס אליה, אני לא מצאתי תשובה חד משמעית, אם נניח בצד לרגע את עניין ההיצע כולל המסגרות, האם ישנה איזו בעיה בזה שיש יותר משפחתונים ממעונות יום, האם זה בעייתי?
אורלי לוטן: אני אומרת כאן משהו שלא כתבתי את זה כי זה היה מחשבה, לי היה נראה שבמגזר היהודי יש תשעים וחמישה אחוז מעונות יום וחמישה אחוז משפחתונים, אז כנראה שזה "המצב האידיאלי", נראה לי שיש מגמה אחת במגזר היהודי ומגמה אחרת במגזר הערבי אז זה כאילו מצביע על משהו שכאן אינו בסדר, אבל השאלה היא אם זה ככה.
ליה שמטוב: אבל זה תלוי באיזה ישוב, אם זה ישוב קטן.
אורלי לוטן: כן, אבל את מדברת כאן על פערים שאי אפשר לנטרל אותם בגלל שזה ישוב קטן, השאלה היא האם יש בזה בעייה, כאן בעצם ישנם דברים סותרים, מצד אחד אומרים שמעונות יום נמצאים יותר תחת פיקוח וזה מבנה ייעודי ואולי זה יותר טוב, מצד שני משפחתון היא מסגרת קטנה יותר, פחות ילדים, אפשר לקרוא לה יותר איכותית מהבחינה הזאת, אני השארתי את זה בסימן שאלה, כלומר לשאלה, זאת אומרת כשאנחנו שמים בצד את הדברים האובייקטיבים שבגללם, לא אובייקטיביים אלא הטענות שבגללן אין מעונות במגזר הערבי.
אורלי לוטן: התחלתי להגיד קודם בתגובה לסאוסן תומא-שוקחה על הנושא של הביקוש, המסמך הזה בעצם מדבר על כמה מעונות יום יש שם, אני כן חושבת שזה שאלה כמה ביקוש יש למעונות יום והאם בכלל בדקו את זה, ברור שנושא הטיפול בילדים הוא נושא שמונע מנשים ערביות לצאת לעבוד והיושבת ראש גם הזכירה את זה, השאלה, ואני מעלה את זה כשאלה עד כמה העניין של טיפול בילדים זה העדר המסגרת בטיפול בילדים ועד כמה זה המחויבות של האישה עצמה, בגלל עולם ערכים, בגלל תפיסות חברתיות, שהיא זאת צריכה לטפל בילדים, זאת שאלה שעולה.
אורלי לוטן: אני לא הצלחתי למצוא לה תשובה.
אורלי לוטן: דבר אחד שכן עולה וגם את זה היושבת ראש הזכירה, זה במחקר שמשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה עשו רואה החוקרת, שכמה שהגיל של הילדים עולה יותר הילדים משולבים במסגרות טיפול בילדים, בעצם אני מניחה שבגלל שמגיל שלוש בחלק גדול מהישובים הערביים יש את כבר את חוק חינוך חינם, זה דווקא יכול להעיד לכיוון שיש ביקוש למסגרות האלה וברגע שהמסגרות ניתנות בחינם או בעלות מאוד מאוד נמוכה האוכלוסייה כן מוכנה לנצל אותן, אבל אני חושבת שזאת שאלה לדעת עד כמה באמת יש ביקוש.
ליה שמטוב: תודה לך אורלי לוטן, אנחנו הזמנו לכאן את נציגי משרד השיכון וגם את נציגי השלטון המקומי, לא אלה הגיעו וגם לא אלה, זה חמור מאוד והועדה תוציא מכתב על זה, כי מגורמים האלה אנחנו רוצים לשמוע, מי שהגיע לכאן הם אלה שדווקא שרצו לשמוע מהגורמים האלה את כל הפתרונות והתשובות.
ליה שמטוב: נאדיה חילו בבקשה.
נאדיה חילו: תודה רבה גברתי היושבת ראש, שנים הוועדה הזאת דנה בסוגיה הזאת שבעצם קשורה באופן מאוד ישיר לנושא של תעסוקת נשים, והשאיפה של כולנו שנשים ערביות תצאנה לשוק העבודה והמספר שלהם יהיה יותר גבוה, ברור, והתופעה ידועה גם ממחקרים נעשו ויש כאן מחקר ועוד מחקר שמראים שבעצם הנשים כן רוצות לצאת לעבודה, הן רכשו את ההשלכה, יש להן את כל הכלים ביד וברור גם שכל המחקרים שנעשו עד היום הצביעו על גורם מעכב והוא מאוד משמעותי, והוא מציאת פתרון לילדים, מה שפעם היה מסורת לפני שלושים ארבעים שנה שהפתרונות לילדים התקיימו במסגרת המשפחתית היום זה הרבה פחות קיים, ולכן המדינה, אני אומרת המדינה, האחריות של השלטון המרכזי לספק כלים שהוא לא מספק אותם מספיק, וצריך לומר את זה, באמצעות כל הארגונים הקיימים, זה לא במקרה שמשרד השיכון לא פה, זו אחריות של משרד השיכון, של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, בנוסף לכל הארגונים שנמצאים ונמצאת נציגת נעמ"ת פה ונציגים אחרים.
נאדיה חילו: המספר הזה, האחוז הזה שעולה במחקר, אחוז המעונות, ואני לא הספקתי לעבור על כל החומר, אבל זה לא עולה הרבה שנים, הרבה שנים זה לא עולה, כלומר יש את השלושים, אני לא מדברים על המשפחתונים ואני תכף אתייחס אליהם, יש את השלושים ומשהו מעונות, אני הייתי סגנית יושבת ראש נעמ"ת וכל הזמן אמרתי ושאלתי למה אין, אמרו שצריכה להיות גם יוזמה מקומית ותקציב מקומי, כלומר זה לא רק ראש רשות שאומר אני מוכן, אלא שגם לנעמ"ת אין לה כסף, את זה אני יודעת, אין לה כסף לבניה, היא בעצם מחזיקה את הילדים ומנהלת, היא רשת מעונות המנהלת והיא גם מסבסדת, וזה האבסורד, מסבסדת בחמישה אחוז את המעונות מה שמשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה אמור לתת, היא מוציאה ממנה סבסוד של חמישה אחוז, אני יודעת כמה זמן יושבת הראש של נעמ"ת נלחמה על הנושא הזה, ראשית שיכסו לה את הנושא הזה, אז מה שקרה שברשות חזקה שהיתה גם מעוניינת, היא תורמת את חלקה, משרד השיכון תורם ויש מעון, התופעה הזאת כמעט ואינה קיימת, מעון אחד אני זוכרת, ואת תגידי לי על טמרה שנבנה לאחרונה, יש עוד מעון ביפו שעכשיו בונים שעיריית תל אביב עם כל הגודל שלה לקחה על עצמה אז נבנה עוד מעון אחד של נעמ"ת, ולכן המשפחתונים, אני לא באה להעניק ניקוד אם זה פחות טוב יותר טוב, אבל צצו משפחתונים כי אלו פתרונות קלים יותר, קלים יותר, זה בתוך הבית עם חמישה ילדים וזה מראה שקיים צורך, בשתי המסגרות יש צורך, כל אחד נותן מענה אחר, כלומר המעונות נותנים סוג אחד של מענה והמשפחתונים זה סוג אחר, וצריך להעמיד לרשות האנשים את שני הכלים האלה ושהנשים תבחרנה ולא לאלץ אותן ללכת למסגרת אחת.
נאדיה חילו: בשנים האחרונות צצו הרבה מאוד מסגרות פרטיות של גנים פרטיים, של מעונות פרטיים למיניהם, אני לא באה ולהעריך מה כן ומה לא, אבל אני יודעת עד כמה הרבה פעמים המסגרות הפרטיות האלה, שהאלמנט הכספי, הכלכלי, הרווחי הוא בעדיפות ראשונה ולא הילדים, הרבה פעמים יש תלונות על העניין הזה, צריך לומר את הדברים בצורה מאוד מאוד ברורה, אני ביקרתי במעונות פרטיים, ראיתי וגם יש לי חלק מהתלונות שמגיעות ללשכה, חלקן אנונימיות, חלקן לא אנונימיות, זה רק מראה עד כמה יש צורך, הצורך קיים והוואקומים מתמלאים, לא תמיד הם מתמלאים בפיקוח, לא תמיד הם מתמלאים בבקרה, כשאנחנו מדברים על ילדים אנחנו מדברים על אוכלוסייה שיש אחריות מאוד גדולה גם עלינו כחברי כנסת, גם על אנשי ציבור, אנשי מקצוע, כי לאוכלוסייה הזאת אין פה, זה לא שבאיזה מעון או באיזה בית ספר, הם לא אנשים מבוגרים שיכולים להתלונן על המצב או שהם יכולים להתלונן על התנאים שלהם.
נאדיה חילו: לכן אני חושבת שצריך לקחת את זה בחשבון, ומעבר לתיאור התופעה, התופעה ידועה, אני תמיד אומרת שתיאור התופעה זה בסדר, אבל הוא לא מקדם אותנו, אנחנו עשר עשרים שנה מתארים את התופעות, לצערי, ועד כה זה נעצר, ואני היום אומרת, אני שואלת עוד שאלות ואני רוצה שהדיונים יתמקדו לא רק בשיקוף מצב או הבאת תופעה אלא בפתרונות, אבל אנחנו לקראת הפתרונות לצערי לא מתקדמים, לא בתחום הזה ולא בעוד כל מיני תחומים שצריך לסגור פערים, לשבת ולהגיד הנה אנחנו משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, משרד השיכון שמים בשנת 2009, זה מבחינתי פתרון מדיד, למדוד, בונים שלושה ארבעה מעונות, לוקחים החלטה, פונים לכולם, אני גם הייתי מציעה שגם נעמ"ת בעניין הזה קצת מעבר תדחוף את העניין באמצעות היושבות ראש וביוזמה ולא לחכות שראש רשות יפנה או יענה באופן חיובי, אלא לקחת את הרסן ולפעול מעבר לכלל הידוע, ידועים הכללים, לי הכללים ידועים, לתת פתרונות.
נאדיה חילו: אני רואה גם בצורה מאוד חמורה שהמשרדים שנוגעים בדבר לא נמצאים פה, זו לא הפעם הראשונה גברתי היושבת ראש, ואני הולכת להגיד משהו עוד יותר חמור, זו לא הפעם הראשונה שמתקיימים דיונים על המגזר הערבי גם בנושא ילדים ונשים, אנחנו יושבים וכאילו אנחנו מתבשלים בתוך עצמנו כשכל הארגונים הטובים שיושבים פה למיניהם, הם בשטח, הם מביאים את התופעה ולפעמים הם מנסים לתת פתרונות נקודתיים פה ושם, הם לא הממשלה, הם התוספת, ומה שקורה היום זה שהארגונים האלה הם כמעט לבד בשטח, הם במשאבים הקיימים אצלם ועם כל הרצון הטוב לא יכולים לתת את הפתרון והם גם לא צריכים לתת את הפתרון, אני אומרת את זה מאוד ברור, האחריות היא על השלטון המרכזי למצות פה את הדרך כשהארגונים האלה יכולים להציג את הידע, יכולים לתת את הניסיון וגם יכולים להשתלב וגם יכולים, פה ושם להתחבר נקודתית לכל מיני פרויקטים.
נאדיה חילו: לדעתי הגיע הזמן להוציא, לא רק למשרדים אלא מחאה מאוד קשה אפילו שתיגע למשרד ראש הממשלה.
ליה שמטוב: תודה רבה לחברת הכנסת נאדיה חילו.
ליה שמטוב: הגיעו אלינו נציגי האוצר אנחנו מבקשים לשמוע מה במשרד האוצר חושבים על המגזר הערבי ועל מעונות ומשפחתונים וכמה מתקציבים לשנת 2009.
יובל יעקובי: התקציב למגזר הערבי בכל מה שקשור למעונות יום ומשפחתונים הוא לא תקציב נפרד אבל הוא בהחלט מקבל דגש מיוחד בעבודה המשותפת שלנו עם האגף למעונות יום במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
יובל יעקובי: גם משרד אוצר בדעה כמו משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה וכמו הוועדה שזה כלי ראשון במעלה לשלוב נשים בעבודה בכלל ושל נשים במגזר הערבי בפרט.
יובל יעקובי: בשנת 2007 תוקצב סכום של חמישה עשר מיליון שקלים לצורך בניית משפחתונים.
אורלי לוטן: לפי משרד התעשייה מסחר ותעסוקה, למשפחתונים ולא למעונות, במגזר הערבי לפי משרד התעשייה מסחר ותעסוקה התקציב הלך למשפחתונים ולא למעונות, לשנת 2007-2008 אנחנו מדברים.
יובל יעקובי: החמישה עשר מיליון הלך למבנים "יבילים", בין אם במבנה ה"יביל" הזה יש משפחתון או מעון יום זה כבר תמי אלמוג תגיד, בסדר זה מעונות יום.
נאדיה חילו: אני חושבת שאתה מציג כאן משרד ואתה חייב קצת דייק בנתונים, אתה יכול לומר לנו לגבי החמישה עשר מיליון?
נאדיה חילו: בפריסה, איפה זה נוצל, והיכן נבנה, ואם זה משפחתונים או מעונות, כי כמה שידוע לי לא נבנו.
יובל יעקובי: זה מעונות.
נאדיה חילו: איפה נבנו?
נאדיה חילו: חמישה עשר מיליון זה סכום מאוד גדול, איפה נבנו המעונות האלה?
יובל יעקובי: לתמי אלמוג יש את הנתונים על זה, לי אין כאן ביד את נתונים האלה.
יובל יעקובי: זה לגבי תקציב שהיה בשנת 2007 חוץ מזה יש את הבניה הציבורית לפי "ברודט" שמעונות יום זה אחד מהמוסדות שדוח ברודט שמדבר על הבנייה ברשויות המקומיות מדבר עליהם.
יובל יעקובי: משרד האוצר בשיתוף משרד השיכון יוצא עכשיו בפרויקט של בנייה לפי דוח ברודט, בפריפריה בלבד, בפריפריה יש בדרך כלל חפיפה למגזר הערבי, וגם שם זה ייתן עידוד, עידוד של בניית מעונות יום גם במגזר הערבי.
ליה שמטוב: זה לגבי החמישה עשר המיליון?
יובל יעקובי: לא, לא, החמישה עשר מיליון זה נושא אחד, זה נושא שני אני לא יודע כמה מהחמישה העשר הלך למגזר הערבי ואת זה תמי אלמוג תוכל לומר, אבל יש את העניין מדוח ברודט שגם חלק ממנו ילך למגזר הערבי.
אורלי לוטן: סליחה, דוח ברודט זה חלק שמשרד השיכון מתקצב מוסדות ציבור מתקציב שלו לבד או שזה קשור בהשתתפות של הרשות המקומית?
יובל יעקובי: יש שם גם השתתפות של הרשות המקומית.
אורלי לוטן: ממשרד השיכון אמרו שזה לא רלוונטי, אמרו שבשנים האחרונות בעצם לא קורה עם זה כלום כי אין השתתפות של הרשויות המקומיות הערביות, השאלה איך זה כרגע הולך?
יובל יעקובי: אני עונה, אמרתי שזה תקציב 2009.
אורלי לוטן: שלא מתנה את זה בהשתתפות הרשות המקומית?
יובל יעקובי: עדיין עם השתתפות של הרשות המקומית.
אורלי לוטן: שוב, ממשרד השיכון אומרים שזה לא רלוונטי כי אין נכונות של הרשויות המקומיות ערביות לתת את החלק שלהם ולכן בעצם בשנים האחרונות לא ניבנה מעון יום במגזר הערבי אלא מבני ציבור אחרים.
יובל יעקובי: אני מחדש, כל מה שאת אומרת זה נכון עד היום.
אורלי לוטן: השאלה אם יש הפעם נכונות של הרשויות לתת את החלק שלהם?
יובל יעקובי: התשובה היא כן, אין לי רשימה שמית.
אורלי לוטן: ממשרד השיכון עושה רושם שהיה את התקציב הזה קודם רק לא היה את החלק השני שישלים אותו, השאלה היא איך, מה שאתה אומר שבהכרח כרגע כן יהיה את ההשלמה של הצד השני, זה מה שאני לא מבינה באופן אישי יתכן שאחרים כן.
יובל יעקובי: אני לא יכול לומר לך איך תהייה ההשתתפות של הרשות לעומת מה שלא היה, אני מדבר באופן כללי שעכשיו בתקציב 2009 משרד האוצר ומשרד השיכון יוצאים ליישום דוח ברודט בפריפריה.
נאדיה חילו: אני רוצה להציע לכם משהו, הרי לשבת פה ולהגיד אנחנו מתקצבים כבשפעול הכסף הזה לא יכול בתנאים המתוקצבים ועל פי האמצעים שאתם מציעים, הוא לא ינוצל ואני כבר אומרת לך שהוא לא ינוצל, אנחנו לא חיים באיזה וואקום או בוירטואליות, אנחנו כולנו יודעים שיש מצוקה מאוד מאוד קשה ברשויות המקומיות שגם לא משלמות בחלקן משכורת, וועדות קרואות למיניהן וזה גם לא סוד, כולנו יודעים פה שזה לא יבנה, אם במהלך עשר שנים לא נבנה.
נאדיה חילו: המצוקה היום היא הרבה יותר קשה מלפני עשר שנים, ולכן צריך פשוט למצוא פתרון והשאלה שלי היא מי מוסמך בתקציב של דוח ברודט, לבוא ולהגיד הנה אנחנו היום מבקשים לקבל החלטה אחרת, התקציב קיים, ישנה מצוקה של רשויות, אולי, אולי אנחנו ניקח אחריות, אחריות האוצר, אחריות משרד תעשייה, מסחר ותעסוקה, במקרה החריג הזה, שאנחנו בונים, נותנים את הסכום של חמישה עשר מיליון או עשרה מיליון, אז יבנו פחות מעונות כי matching לא קיים, אבל לפחות במקום שלושה מעונות שהרשויות צריכות להשתתף ב- matching, שהן לא משתתפות אז יבנה מעון וחצי, סתם לצורך דוגמה, במקום שהכסף ילך לאיבוד.
נאדיה חילו: אני במקרה מרכזת עכשיו של תקציב 2009, התקציב של המגזר כולו, הוטל עלי לרכז את זה, אני חושבת שהגיע הזמן למצוא פתרונות יצירתיים אבל תואמים למציאות, למציאות מסוימת ולא סתם לשבת במשרד ולתכנן תכנון שאין לו שום אחיזה רלוונטית ביצועית במציאות.
ליה שמטוב: נאדיה חילו, היא פשוט לקחה את המילים מפי, אם אתם במשך כל כך הרבה שנים מבקשים מהרשות את החלק שלה, ומשרד השיכון משתתף בחלק שלו ואתם רואים שבאמת לא זז שום דבר, אז מה נעשה היום, איך היום אתם מתכננים?
יובל יעקובי: אני רפרנט של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה לא של משרד השיכון ואני לא רוצה להיכנס לפרטים, אני רק רוצה להגיד שגם אנחנו מבינים שלא נבנו עד היום, ועכשיו בתקציב 2009 יש תכנית ליישם את דוח ברודט, גם בהקשר הזה, אני מציע לדבר עם משרד השיכון שהוא מופקד על יישום דוח ברודט, לראות כמה הוא באמת מעוניין להפנות מהתקציבים האלה למגזר הערבי, אם באמת צריך לעשות שם שינוי שיבטיח בניית מעונות במגזר הערבי, אני מציע לפנות למשרד השיכון ואני בטוח שהוא נתן את דעתו לעניין הזה.
ליה שמטוב: כן, אבל משרד השיכון הוא גם פועל לא בדיוק לבד, גם הוא מקבל מהאוצר את ההנחיות.
יובל יעקובי: אוקיי, אז משרד השיכון בשיתוף עם משרד האוצר.
יובל יעקובי: אני מקבל את ההערה, אבל זה הולך לקרות וצריך לבדוק עם משרד השיכון ולקבל פרטים מה, ואיך זה הולך לקרות ובאיזה היקף, ואיך בדיוק משרד האוצר משתתף בסיפור הזה.
ליה שמטוב: תודה, תמי אלמוג מנהלת אגף מעונות יום במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, בבקשה.
תמי אלמוג: תודה, אני מבקשת קודם כל לציין שהמדיניות של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מכוונת להסרת חסמי תעסוקה כדי לעודד השתלבותן של נשים בשוק העבודה, והדבר הוא נכון גם לגבי המגזר היהודי וגם לגבי המגזר הלא יהודי, וכדי לבסס את האמירה הזאת אני רוצה לומר שהוגדל באופן בסיס תקציב האגף למעונות יום בשנתיים האחרונות, התקציב הוכפל והיום אנחנו מדברים על כששת מיליון שקל וזה הולך לגדול עוד יותר.
ליה שמטוב: זה כללי?
תמי אלמוג: כן, כדי להשיג שלושה יעדים, האחד זה להגדיל את היצע השירותים ואת מספר הילדים כמובן ואז הפועל יוצא זה הגדלת שיעור הנשים שתשתלבנה בשוק העבודה, הדבר השני זה התאמת השירותים לאמהות העובדות ולכן אני אפרט את השירותים החדשים שאנחנו פיתחנו ומסבסדים היום, עניין שלא היה בעבר, הנושא השלישי זה גם טיוב השירות כדי להתאים את רמת השירות לדרישות האמהות העובדות.
תמי אלמוג: הדבר הראשון שבא לידי ביטוי, שבראשונה בשנת תשס"ח התחלנו לסבסד ילדים גם בצהרונים, החל משלוש עד עשר ולפעמים גם עד אחד עשר, וגם כאן אני חייבת לציין שבנוהל שהצורך היה, דגש שני כשההורים עובדים יכולים לקבל את התמיכה הזאת לצהרון אם הם משתייכים למגזר הלא יהודי בכל הארץ או לארבע ערים חרדיות או לישובי קו עימות 1 ו- 2 ואילו שאר חלקי הארץ זה מיועד רק לחד הוריות במרכז, וזה באמת נותן עדיפות כל שהיא.
תמי אלמוג: גם כאן היוזמה צריכה לבוא מהשטח, אנחנו מפרסמים את הנוהל לציבור הרחב ומצפים שתהייה יוזמה מקומית ויפנו אלינו בבקשת הכרה של הצהרון, ברגע שזה קורה אז הילדים יכולים להיכנס למסגרת ולהגיש את הבקשות באופן פרטני ולפי גובה ההכנסות וסטאטוס של כל משפח,ה גם נקבעת רמת התמיכה לכל משפחה.
תמי אלמוג: זה ברמת הצהרונים.
תמי אלמוג: ברמת של המעונות והמשפחתונים – אני מבקשת לציין כלהלן, באמת חוזרת הטענה הרבה שנים, למה במגזר הערבי יש יותר משפחתונים ויותר מעונות ולמעומת זאת במגזר היהודי התמונה הפוכה, אני רוצה לציין שמסגרת המשפחתון היא לא פחות איכותית ממסגרת המעון, למסגרת המעון יש חסרונות ויתרונות וגם למשפחתון יש חסרונות ויתרונות, אבל צריך לזכור, זה גם כל הנושא של יוזמת הקמת מסגרות לגיל הרך בכלל, גם מעון וגם משפחתון, הם פונקציה של היצע וביקוש ופונקציה של אם עובדת.
תמי אלמוג: למה מספר הילדים במגזר הערבי נמוך במסגרות המוכרות?
תמי אלמוג: כי שיעור הנשים באוכלוסייה הערבית שעובדות הוא גם כן נמוך.
ליה שמטוב: אחד תלוי בשני.
נאדיה חילו: אם יהיו יותר מעונות זה ישפיע על יותר נשים לצאת לעבודה, אני יכולה לשאול שאלה?
נאדיה חילו: אנחנו שוב חוזרים ואני כל הזמן אומרת שצריך אם אנחנו רוצים לשנות מצב, אני מאמינה שיש רצון רק השיטה שנוקטים המשרדים היא לא השיטה הנכונה, כולם מסכימים, כולם רוצים, יש תקציבים והגיע הזמן לעשות חשיבה מסוג אחר, נניח שהרשויות לא פונות ואין להן יוזמה, אני מקבלת את זה כנתון שהוא מינוס של החברה, אני שואלת מה האחריות של המשרדים במצב שיש תקציב ויש משאבים, פשוט פעולה שללכת, לומר למה אתם לא פונים, יש תקציב, לעשות הפוך.
נאדיה חילו: אם שנים המשרדים טוענים שיש תקציב והדרישה צריכה לבוא מהשטח, מהרשויות וכדומה, יש מצב ברשויות שמונע מימוש, אני לא מנתחת את זה לטוב ולרע, אני אומרת למשרדים למינהם, קחו אחריות ותעשו חשיבה מסוג אחר, פשוט ללכת למחלקות הרווחה, יש דרכים ואני יודעת שזה נעשה, הרי אני באה מהשטח, אני לא נחתתי לכנסת אלא מהעשייה וגם במעונות וגם בנעמ"ת וגם בעוד, ללכת ולהגיד אוקיי, רבותיי יש תקציב, ישנה בעיה, יש חסם שהתקציב הזה בדרך נעצר, אנחנו הולכים לפעול ישירות ולעקוף את אותו חסם ולנסות ליישם את זה, זה מה שהצעתי גם בוועדת ברודט וזה גם מה שאני מציעה לכם וזה מה שאני מציעה לכל המשרדים, לעשות חשיבה מסוג אחר שהמטרה לשים את היעד, את המטרה.
נאדיה חילו: השנה אנחנו רוצים לפתוח כך וכך מעונות, יש עיכוב בואו ונחשוב, אנחנו המשרד רוצה לקחת אחריות לעבור את העיכוב והזה, את החסם הזה, בדרכים שהן אולי לא הדרכים שעד היום.
ליה שמטוב: לפני שאת עונה, נאדיה חילו, את אומרת שהמשרד צריך לקחת אחריות, ואתמול מי שקרא בעיתון ידיעות אחרונות, היתה כתבה על חד הוריות שרושמות את הילדים לגנים ולבתי הספר, הן צריכות, יש היום הנחיות של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה או של משרד האוצר ללכת להוכיח מי האב, במקום להקל, עוד מסבכים ואת עוד מצפה שהמשרד ייקח את האחריות.
נאדיה חילו: זה פשוט לא יפתור את הבעיה, אנחנו יכולים לשבת פה ולדון, בגלל שאני בעניין הזה הרבה מאוד שנים, הדיון היה גם לפני שהייתי בכנסת, אנחנו חוזרים ומצביעים על התוצאות מציגים את התופעות, מצביעים על התופעות וכל אחד יוצא והולך הביתה והמציאות לא משתנה, המציאות לא תשתנה, אם אנחנו פה ננהל את אותה דרך, נשב, נציג את הנתונים ונדבר ונציג את החסמים וכולנו נבין וכולנו נסכים וכל אחד ילך והמציאות נשארת, אני פשוט מנסה להוביל לקו אחר שיביא לתוצאות אחרות, לשינוי מסוים, כי השיטה ולא משנה מה היא, היא לא הביאה לשינוי, תקציבים נמצאים, זה לא נמצא, זה לא מנוצל, הרשות, אוקיי, מה אנחנו עושים?
נאדיה חילו: האם אנחנו מרימים ידיים ונשארים ובשנה הבאה אנחנו נעשה עוד דיון ונאמר שוב שיש לנו שלושים מעונות, יש משפחתונים ונשים לא יוצאות ונשב עם ידיים ריקות?
תמי אלמוג: גברתי אני רוצה להגיד לך, הצעתך כבר נוסתה בשטח, אני באופן אישי, לדוגמה, בדוח ברודט, בדוח מעונות ברודט שנבנו במימון ממשלתי מלא, לא היה צריך matching של רשות, בתחילת שנות האלפיים הוקמו ברהט שני מעונות, אני באופן אישי הגעתי לשם וגייסתי את ויצ"ו שלא כל כך רצה ושש להגיע לשם, הוא יודע את המדיניות של ההורים, הוא יודע שלא משלמים בזמן ולא משלמים את הכל, בכל זאת הצלחתי לגייס אותם, הבאתי אותם לראש הרשות, התיישבנו וקיימנו המון דיונים וראש הרשות הבטיח כן, כן ובסך הכל הוא היה צריך לתת את שיתוף הפעולה, לקבל את ויצ"ו כארגון מפעיל ולתת תמיכה של התחזוקה השוטפת של המעונות, לא הצלחנו במשך שנתיים להביא אותו למצב כזה.
תמי אלמוג: אני אומרת יתרה מכך, ראש הרשות לא רק שהוא לא נתן יד אלא הוא טרפד את המהלך.
תמי אלמוג: זה מה שאני אומרת גם אם הוא מוכן לתת matching וכסף, הוא גם לא מתנהל נכון לפי הקריטריונים שנקבעו, למשל מעון יום נבנה כיעוד למעון יום, בקריטריונים של "ברודט" כתוב שלא ניתן לשנות את הייעוד ללא הסכמת שני המשרדים, משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה ומשרד השיכון, הוא עשה כרצונו מבלי לשאול לא את משרד השיכון ולא את משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, זו העובדה.
נאדיה חילו: איפה עוד בנו בכסף של "ברודט", במגזר הערבי?
תמי אלמוג: בצפון הרבה.
תמי אלמוג: דוגמה נוספת של התנהלות למרות המאמצים של העובדים, עובדות האגף מלוות באופן אישי ויש לנו במגזר הערבי בצפון שתי עובדות במחוז חיפה שמלוות את העניין, למשל הן מגיעות לרשות שבה נבנה מעון "ברודט", יושבות איתו ואומרות לו שהוא צריך לבחור בגוף שעומד בדרישות מקצועיות א', ב' ו-ג' הם עושים שימוש ציני פוליטי שם ופשוט בוחרים את מי שמכריח אותם וכופה עליהם ובניגוד למה שאנחנו רוצים, בסוף הרמנו ידיים ונתנו למישהו לנהל מעון, אני לא רוצה להזכיר את השם, וההתנהלות היתה כושלת ועכשיו אנחנו צריכים לשבת על המדוכה, לעשות לו שימוע, להסיר ממנו את הסמל ולהגיד שכל ההורים שיכנסו למעון הזה לא יהיו זכאים כי אין סמל.
תמי אלמוג: זאת ההתנהלות, אנחנו נותנים את הדחיפה, לדעתי הבעיה היא מעבר לכך, ולכן דווקא כשנתנו למשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה את אותם תקציבים ממשרד האוצר להגדלת ההיצע היתה החלטה של המנהל הכללי של המשרד דאז רענן דינור, הוא אמר לי שהוא דווקא רוצה שהגדלת ההיצע תהיה בעיקר במשפחתונים ופחות במעונות, "כי על המשפחתונים אני שולט, על המעונות לא.
תמי אלמוג: מה זאת אומרת שולט?
תמי אלמוג: אני יכול להחליט איפה לפתוח", הרי לפתוח משפחתונים גם דורש תקציב גדול מהמשרד, על כל עשרים ושמונה משפחתונים אני צריכה לממן לאותה רשות רכזת בתקן מלא, רכזת בתקן מלא, זו עלות ממוצעת של אחד עשר אלף שקל בחודש, זה מעבר לסבסוד של הילדים שנכנסים לאותן מסגרות.
תמי אלמוג: צריך גם לזכור את זה.
תמי אלמוג: היום יש תשע מאות משפחתונים ובקנה ארבע מאות משפחתונים חדשים שהם בהקמה, זה נותן מענה תעסוקתי לנשים שיכולות להקים את המסגרת בבית, זה נותן מענה לעוד חמש אמהות בכל מסגרת כזאת, השירות הזה הוא גמיש.
קריאה: עד גיל מסוים.
תמי אלמוג: עד גיל שלוש.
קריאה: ומה עושים מגיל שלוש.
אורלי לוטן: בכל מקרה גם המעונות הם מגיל שלוש.
תמי אלמוג: אני מוכרחה להגיד שמשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה מופקד על ילדים עד גיל שלוש מהלידה עוד גיל שלוש, מעבר לגיל שלוש זה לא באחריות המשרד ויש כל מיני מסגרות שהמשרדים אחרים אחראיים, כמו משרד החינוך ואחרים שלוקחים את האחריות.
תמי אלמוג: לכן היוזמה להקמת המעונות היא לא של משרד זה או אחר, זו באמת עבודה של השטח לרצות בזה, כי בסך הכל אני מפרסמת הוראות, מה שהזכיר נציג משרד האוצר היום, משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה פרסם מבחן תמיכה לתקצב בניית של מעונות וכמובן עם matching של הרשות אבל החלק של המשרד הוא מאוד גדול, זה בין חצי מיליון למיליון וחצי, זה משמעותי כי עלות של מעון ממוצע זה בערך מיליון שמונה מאות, מתוך שלושים בקשות שהגיעו למשרד לא היתה אף בקשה מרשות ערבית, מה אני יכולה לעשות?
נאדיה חילו: ב- matching גם לא יהיה.
תמי אלמוג: אני מניחה קלפים גלויים על השולחן.
תמי אלמוג: גברתי את ציינת את הנושא של סבסוד הארגונים למעונות, הסבסוד הזה כבר צומצם לשניים וחצי אחוזים כבר בתחילת 2007, זה היה בעלות תקציבית לא מבוטלת, אבל זה שניים וחצי.
נאדיה חילו: צריך לשאוף לכסות את השניים וחצי אחוז בתקציב 2009.
תמי אלמוג: השאיפה קיימת והמנהל הכללי של המשרד עושה את המאמצים.
תמי אלמוג: קצת התייחסות לגבי ההיצע, נכון שצריך להגדיל את ההיצע ולפתוח עוד מסגרות, המבחן יהיה למשל עם המשפחתונים שאנחנו מקימים, זה לא מספיק רק לפתוח מסגרות, צריך לחזור ולהעריך איזה צפי של הורים שבאמת יעבדו, יצרכו את השירות הזה ויוכלו גם לממן אותו, לא בטוח ולמרות שגם, כאן המשרד עשה הליכה מאוד גדולה לקראת, מה זה אומר, היום אנחנו שינינו בקריטריון של תשס"ט גם את שעות עבודת האם, לא רק ארבעים שעות עבודה מזכות בסבסוד, אלא גם מעשרים וארבע ואילך, הנה שינינו אבל צריך להישמר העקרון שככל ששעות העבודה של האם רבות יותר סבסוד המדינה יהיה גבוה יותר, וההפך כמובן.
תמי אלמוג: הנה פתחנו גם את זה, פתחנו גם אפשרות בפני נשים שנמצאות בתהליך כניסה לעבודה, היא עדיין לא עובדת, לא מספיק שעות, היא עדיין לא מסוגלת לממן אפילו את החלק, אנחנו נותנים להן תוקפת ביניים כדי שיוכלו להשתלב בעבודה והמימון הוא מימון במחיר נמוך מאוד, מאתיים חמישים שקל בחודש לאישה.
אורלי לוטן: סליחה, לנשים שלא מקבלות דמי הבטלה, נשים שמחפשות עבודה או נשים שמקבלות דמי הבטלה ומחפשות עבודה אחרת?
תמי אלמוג: אני לא רוצה, יש לנו את זה בנהלים וזה מפורסם באתר.
אורלי לוטן: כי יש הבדל, אני דיברתי עם נורית אתמול והיא אמרה שהסבסוד הולך לנשים שמקבלות דמי הבטלה, ולא לנשים שמחפשות עבודה, יש הבדל בין נשים שמקבלות הבטלה.
תמי אלמוג: אנחנו לא עושים טובה לאף אחד, מובטלים, אלו הן נשים שנמצאות בשיקום תעסוקתי, יש תקופת ביניים וכמובן כשהן משתלבות בעבודה ומתחילות להשתכר אז מבחן תמיכה שלהן נמדד בהתאם.
אורלי לוטן: כלומר שכל אישה שמחפשת עבודה, או אישה מהמגזר הערבי שמחפשת עבודה היא יכולה לקבל תמיכה למעון או למשפחתון.
תמי אלמוג: היא לא יכולה לבוא ולהגיד הבאתי פתק מלשכת העבודה, אני מחפשת עבודה, יש כמה כללים.
אורלי לוטן: אני בכוונה מתעכבת על זה כי זו נקודה חשובה בעניין של מחפש עבודה, יש כאן חוסר הלימה ממה שהבנתי מגורם אחר אצלכם, לכן אני נעצרת על הנקודה הזאת כי יש פער מאוד גדול בין מובטלת שאת אומרת שהיא רשומה אצלכם בכל מקרה לבין מישהי שלא עבדה קודם ומנסה להשתלב בעבודה, הקריטריונים כן חשובים כאן והם משנים את התמונה.
תמי אלמוג: זו אחת שנמצאת באיזה טיפול נקודתי באותו ישוב, דרך הלשכה, דרך שירותי הרווחה, המשמעות היא שאם היא נמצאת בתהליך כזה באיזה תכנית טיפולית כזאת.
אורלי לוטן: אני לא מבינה מה זאת תכנית טיפולית, מה זה אומר?
תמי אלמוג: במגזר הערבי בצפון, אורות התעסוקה, יש כמה תכניות כאלה שמאתרות את נשים ומכוונים אותן גם להשתלב באיזו הכשרה.
אורלי לוטן: זו לא "סתם אישה" שמחפשת עבודה?
אורלי לוטן: רק להבהיר.
תמי אלמוג: גם בקריטריונים של תשס"ט, אנחנו בונו לקראת נשים שעובדות, גם נשים עם תואר שני וגם מלגאיות שנמצאות בתכניות מחקר.
תמי אלמוג: ולגבי הערתך גברתי על הכתבה מאתמול בעיתון, אני חייבת לציין שמה שעשינו השנה בנושא הסבסוד עברנו מהנחיות מנהליות, זו היתה הדרישה של הלשכה המשפטית במשרד, מהנחיות מנהליות למבחני תמיכה, מבחני תמיכה צריכים עיגון משפטי של כל התמיכה של המשרד באוכלוסיות השונות.