GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רות גורנשטיין: מה שנוגע להורים, איתרנו את זה תוך מחקרים שעשינו, שההורים הם הגורם המכריע בהשפעה על הילדים בבחירת המקצוע, וכן ראינו לנכון להשפיע גם על ההורים ולהביא מידע להורים שהם יבינו עד כמה חשוב שהם יעודדו את הילדים שלהם אכן ללכת למקצועות הללו, גם אנחנו מערבים את ההורים על ידי זה שאנחנו עובדים בכלל, ואולי אני אפתח סוגריים, הפרויקט הזה עובד על מה שנקרא, אנחנו מנסים ליצור מצב שבו אנחנו מביאים מודלים לחיקוי לתלמידים, והדגש מושם, וזה אחד הדגשים הסמויים להביא נשים מכל מקום שאנחנו יכולים להביא, אישה מהנדסת, או אישה רופאה, או אישה במקצועות מכניים כאלה ואחרים שיכולה לספר על המקצוע שלה, אנחנו תמיד נביא אישה על פני גבר באותם מקצועות, כך אנחנו גם נוהגים עם ההורים, אם יש הורים, בהעדפה אם יש אמא שעוסקת באחד המקצועות הללו, ההורים משולבים בתוך התכנית והם באים ומציגים לילדים את העשייה שלהם, ותמיד התיאור של העשייה בכל מה שנדרש בתהליך ההכשרה האישית כדי להגיע לאותה מטרה.
רות גורנשטיין: זו קבוצת המטרה השנייה.
רות גורנשטיין: את המורים בתוך המערכת הזאת, אנחנו מקרבים אותם בהשתלמויות ספציפיות מיוחדות, הן לתעשייה בכלל והן למקצועות האלה בתעשייה בפרט, ולכל האלמנטים שנוגעים לנושא מגדר, שהם על דרך המעטה, הם אינם מכירים.
רות גורנשטיין: בעצם העשייה נעשית בכל, בעץ הזה יש שקף שמתאר את העשייה הזאת, זה המון זרועות שמעורבות בו זמנית, גם האקדמיה מעורבת בזה, אנחנו לוקחים את הילדים לימי אתגר באוניברסיטאות, אנחנו לוקחים אותם על בסיס גאוגרפי ובצורה כזאת, כל יום כזה מיועד לאיזה פוקוסים על עשייה אוניברסיטאית בתחומים, המטרה היא שוב, לפתוח לילדים את החלון להראות עד כמה הנושאים האלה גם מאתגרים, גם מעניינים, גם מהווים פוטנציאל, הרי היום הילדים הם מאוד פרקטיים ורוצים לדעת שהם גם יוכלו להרוויח בעתיד, להראות להם עד כמה הם יכולים לראות בזה קריירה שמביא תועלות אישיות, כל הדברים האלה גם יחד נעשים בהדגשים שונים שאנחנו שמים בתכנית.
רות גורנשטיין: במקביל אנחנו עלינו כיתה במהלך השנים האלה והרחבנו את העשייה שלנו גם בחטיבות העליונות, בכלל בכל הנושא הזה אנחנו משתדלים לעבוד עם "משוגעים לעניין" ובמקרה הזה "משוגעות לעניין", אנחנו מצאנו אותן עוסקות בביוטכנולוגיה וכתוצאה מזה יכולנו לבנות עם העוסקים בזה, העוסקות בתחום הזה, זה באמת התחיל עם אותה מנהלת בכירה ב"טבע" בתחום של פיתוח ומחקר ייחודי, בינלאומי, שיחד עם הצוות במינהל מדע וטכנולוגיה בנו תכנית מאוד מרתקת, וילדים עובדים יחד עם חוקרים במפעלים השונים על עבודות מחקר שהם לבגרות.
רות גורנשטיין: בתחילת הדרך כולם היו קטני אמונה ואמרו שאין סיכוי שילדים בגילאים האלה יוכלו לעסוק במטריות מהסוג הזה, לא רק שהם עוסקים בזה אלא ההתלהבות היא אדירה וזה פשוט מדהים לאיזה עומקים הם מגיעים.
רות גורנשטיין: המבחנים להצלחה שלנו הם בעצם על הרציפות של הפרויקט, זו השנה האחת עשרה שהוא פועל, הוא פועל באינטנסיביות, העובדה שאנחנו מקבלים משוב, רק לפני שבוע ישבתי בראש ועדת שיפוט שקיימנו בהתאחדות להענקת פרסים לפעילויות מצטיינות בתוך הפרויקט, וזה היה מרתק ומרגש לשמוע מנהלות של "אשכולות פיס" בבתי הספר המתארות את העשייה שלהן ולא היתה אחת שלא הדגישה את הפעילות בהקשר של המגדר, זה היה מעניין שהן מצאו לנכון לתת לזה את הפוקוס הרחב למרות שהרוב היה שם מנהלים מהתעשייה ולא רק מנהלות.
רות גורנשטיין: זה כדי להגיד עד כמה הדבר הוטמע בתוך המערכת.
רות גורנשטיין: לכן אני רוצה לשים פוקוס על העשייה בתחום הזה, לאורך כל השנים כפי שאמרתי, מעבר לעובדה שחרתנו על הדגל שההדגשים יהיו לנשים, גם סמויים וגם גלויים, בתוך העשייה של הפרויקט עשינו פעילויות ממוקדות שנועדו לשנות עמדות של תלמידים ותלמידות, עמדות לא רק לגבי מקצועות, בעצם כמקצועות פוטנציאליים לנשים או לבנות, אלא בעיקר לגרום לתפיסה אחרת של הסביבה למעמד הנשים בתוך התעשייה ויכולתן להתקדם בה, כשאני אומרת את זה הכוונה שלי היא לבנים באותה מידה של הבנות בכיתה.
רות גורנשטיין: עשינו את הפעילויות שלנו תחילה עם שפ"י – שירות פסיכולוגי היעוצי, אלא שהייעוץ הפסיכולוגי היעוצי לא יכול היה להמשיך את שיתוף הפעולה שלנו בגלל סדרי העדיפויות אחרים שהיו על סדר יומם, אלימות וכיוצא בזה, אז אנחנו עשינו פעילות גדולה מאוד עם מרים שכטר עם היחידה שלה בנושא של קידום שוויון במערכת החינוך, אחר כך פיתחנו סדנאות משלנו שפועלות גם ב"אשכולות פיס", ועכשיו יש בפניכם ים שאנחנו עומדים לפתח, מה שאנחנו קוראים סדנת עומק שתכוון לבנות בלבד, בניגוד למה שאמרתי קודם שאנחנו פועלים מול בנים ובנות, אמרנו שניקח מתוך החבורה ששייכות לפרויקט הזה, חבורה של מאה שיתופי פעולה ממאה בתי ספר, עוד ארבעים מחטיבות העליונות, לקחת בנות ולכוון אותם לפוקוס מפגשים שבהם אנחנו ניתן להם תכנים מרוכזים של מטריות בתחומים האלה של מגדר, לקיים משפחה עם עבודה וכל הדברים שאת דיברת עליהם, תכנון קריירה וכדומה.
רות גורנשטיין: אני מסיימת אבל אני רוצה לומר את הדבר הבא, אנחנו קיימנו, לצערנו מטעמי תקציב, רק שני סקרים על התוצאות על העבודה שעשינו, בסך הכל אנחנו מקבלים את המשובים מהשטח, המשובים מאוד מעודדים כי אנחנו מקבלים כל הזמן דיווחים מהמנהלים על מספרים גדולים של תלמידים בכלל ובנות בפרט שבחורים במקצועת הללו בחטיבות העליונות והולכים בחטיבות העליונות למקצועות הרלוונטיים, זה דבר שאנחנו מקבלים באופן שוטף, אבל אין לי את העובדות המספריות כי לא היתה לנו את היכולת לעשות סטטיסטיקה מהעדר תקציבים, אבל באותם סקרים שעשינו, את הסקר האחרון עשינו ב- 2001, זה היה מדהים לגלות, אנחנו עשינו את הסקר ב- 2001, בראשית הפרויקט בקרב שנים עשר אלף תלמידים, וכעבור שנתיים, בתוך שנתיים של פעילות הפרויקט, היה מדהים לראות את השינוי בעמדות של הבנים והבנות הן למקצועת, בכוונה אני מדגישה גם בנים, בקרב הבנים השאלות היו האם הם מבינים שבנות יכולות להצליח לפחות טוב כמו הבנים, הממצאים היו מעודדים ברמה כזאת שבגלל זה אנחנו כאן ואנחנו ממשיכים את העשייה הזאת, אנחנו רק מקווים שנוכל להתמיד בה.
ליה שמטוב: תודה, חברת הכנסת מרינה סולודקין בבקשה.
מרינה סולודקין: קודם כל זה תענוג לראות את האורחות הכל כך נכבדות בוועדה לקידום האישה, אני אומר לכם שאני חושבת הרבה על מה לא הולך, למה כשיש לנו מדינה מאוד דמוקרטית עם כל הכלים, יש לנו הצהרות על שוויון, יש לנו נשים שמשרתות בצבא שזה לא רגיל למדינות אחרות, כאילו יש לנו הכל כדי שנגיע לשוויון מלא.
מרינה סולודקין: באנו עם ליה שם טוב ממדינה אחרת לגמרי, אבל בשנות השלושים היה החבר סטאלין שהכין את עצמו מלמעלה, שנשים יכולים להיות צנחניות, וכולן הלכו להיות צנחניות, שבמלחמת העולם השנייה היה גדוד של נשים טייסות שפוצצו את ברלין וערים אחרות, אנחנו נולדנו אחרי המלחמה וכאלה שאלות על שוויון לא היו, למה לא היו?
מרינה סולודקין: כי נשים בדור אחרי המלחמה הלכו לחינוך הטכנולוגי, זה היה דור שלם של נשים שקיבלו השכלה גבוהה באוניברסיטאות ובמכללות והפכו למהנדסות בתעשייה כבדה, התעשייה הכבדה של ברית המועצות, והיו שותפות בכל הדברים שעשו את המדינה הזאת למעצמת על, לפחות לתקופה מסוימת, לכן אני חושבת שאנחנו יושבים על הנושא אולי הכי חשוב, איך להשיג עם כל מה שיש לנו, ויש לנו הרבה, להשיג את השוויון.
מרינה סולודקין: בפוליטיקה אני מרגישה שאנחנו עושים מהפכה פמיניסטית שקטה, לא צעקנית כמו כשאני הגעתי לכנסת והיו רק שבע חברות כנסות, היום יש לנו שבע עשרה, יש לנו שרת החוץ, לפני שש שבע שנים אף אחד לא חשב, שרת החינוך עכשיו, יושבת ראש הכנסת, ודליה רבין פתחה את נושא של סגנית השר במשרד הבטחון שאני חושבת שזה נכון וחבל שאנחנו לא ממשיכים, יש לנו בעיות בפוליטיקה המקומית שאין לנו עדיין מספיק ראשי ערים, אני מתכננת עם החבר שלנו אביגדור ליברמן שהוא הפמיניסט הכי גדול, בכנסת ישראל אנחנו מתכננים נשים לראשי ערים כמו ערד ובערים אחרות נשים כראשי ערים.
ליה שמטוב: אצלנו בעוד חודש בועדה הזאת נושא של קידום נשים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו בדרך הנכונה, כשאני שומעת את הגברת רות גורנשטיין והפרויקט, אני חושבת שזה פרויקט פז אבל זה רק בחינוך ובבתי ספר.
מירה שוורץ: יש לזה המשך, לפני אחד עשר שנים עשתה, יושבת כאן שרה.
מרינה סולודקין: הכי טבעי שיש לנו מקום לא רק להמשיך, לשם מגיעות בנות בתוך מערכת נכונה שאחר כך כל מי שיכול, לא כולם, אני מאוד מאחלת הצלחה לכולם, אני עצמי למדתי סינית באוניברסיטה של מוסקווה, התואר הוא בכלכלה ובהיסטוריה כלכלית, מי שיכול כי זה מקצוע אמיתי וכישרונות, ויש לאנשים האלה, אני ממשפחה שאמא שלי סיימה שני תארים, האחד בהנדסה ושני בכלכל היושבת ראש של המכון שהיא למדה היתה גם אישה וזה היה רק בשנת 1951 וזה היה טבעי ונורמלי.
מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שהניחוש שלי שהצבא הוא לא רק המשך, אני חושבת שזה המקום המרכזי כדי לעשות מהפך תודעתי אצל נשים בגלל שיש שם תנאים לעשות את זה, לחזק גם את הכיוון הזה ולתת לבנות הדרכה איך להמשיך, אני חושבת שעבודה גם עם ההורים, אתם אולי יודעים, אני לא מקומית ולכן קצת קשה למצוא, אנחנו חייבים לומר להורים שהמקום של נשים כן בביוטכנולוגיה, כן בתעשייה כבדה, כן בהייטק, שנגיע לשנים שהתחרות תהייה שם יותר חזקה, כשאני שמעתי את הנתונים על כך שאין לנו דור המשך של עובדים בתעשייה, אנחנו במשרד הקליטה החלטנו שזה המקום של האתיופים שלנו ללמוד, יש עכשיו פרויקטים עם תעשיינים לאתיופים והם עובדים מצוינים, גם לעבוד הרבה עם הורים כמו שאת אמרת, אבל זה מעט, אנחנו צריכים את זה בכל רחבי המדינה בגלל שזה אולי תהייה הדרך הכי נכונה לסיים את כל הסיפור של השוויון בארץ, שוויון בשכר, בגלל שאנחנו צריכים לבחור את המקצועות הנכונים ולא להתחרות בעורכי דין, יש מקום לדבר שלא כדאי ללכת להיות הכי מתקדמים, יש גם מקומות אחרים.
מרינה סולודקין: ראשית אני מאחלת את ההצלחה לכל אלה שמתעסקים בזה, ועניין שני אנחנו עם ליה שמטוב כאן, אנחנו תומכות בכל צעד שלכם, כי אנחנו יודעות שאפשר אחרת אפילו בשלטון לא דמוקרטי, אפשר אחרת אם זו אידיאולוגיה אחרת, אני אמרתי ליעל דיין שהיתה לפני כמה שנים יושבת ראש הוועדה שיש לי בעיה איתה, היא חושבת שאישה שווה ואני חושבת לפי החינוך שאני קיבלתי שהיא יציר אלוקים, לכן לעשות צעד אחורה קצת קשה.
ליה שמטוב: תודה רבה, אנחנו רוצים לשמוע את עורכת הדין ציונה קניג יאיר ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
ציונה קניג יאיר: נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה, זו יחידה חדשה שמוקמת בימים האלה במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
מרינה סולודקין: הנה עוד שותף, אלי ישי למהפך נשי אחרי אביגדור ליברמן.
ציונה קניג יאיר: רק משפט אחד ברשותך יושבת ראש הוועדה על היחידה , זו יחידה שמוקמת לאכיפת שוויון הזדמנויות בעבודה, כמובן בכל המגזרים אבל זה לא חדש לאף אחד כי יושב אצלי על השולחן הזה שהמגזר הכי מופלה ושהוא מועתק לכל המגזרים, אלו הן נשים, כי כשהחברה הערבית מופלית לרעה אז כמובן שהנשים הערביות הן המופלות העיקריות בחברה הערבית, אם יש לנו הפליה על רקע גיל אז כמובן שנשים סובלות מהפליה הזאת יותר מגברים וכמובן האמירה הזאת מגובה בנתונים שמוכרים לכולם.
ציונה קניג יאיר: אני מאוד רוצה להתחבר לדברים שאמרה חברת הכנסת מרינה סולודקין ולדברים המרתקים שנאמרו כאן על ידי נציגות הפורום, אני חושבת שצריך להוסיף ממד נוסף על הממד הזה שהדור הבא שאולי, אני מקווה שזה לא אופטימי מדי, יהיה פחות מופלה מאיתנו והנושא של הטמעת שוויון יהיה מושרש בתוך החברה, יחד עם זאת אי אפשר להתעלם מזה שגם נערות, ילדות שהופכות לנערות שהופכות לחיילות שהולכות לשוק העבודה נתקלות בהרבה מאוד מחסומים בקידום שלהן, בדרך למשרות ניהול, אני מתייחסת למבנה של שוק העבודה שהוא בפני עצמו מופלה, ואי אפשר כשאנחנו רוצות לעשות מהפך, איזה שינוי גדול לא להתייחס לשוק העבודה כגורם מאוד בעייתי וחוסם בפני נשים.
ציונה קניג יאיר: יש מקום להדגיש חשיבה גם במסגרת הועדה הזאת, וזה אולי בהמשך להצעת החוק של המינהלת לקידום נשים במקומות עבודה ביוזמת נעמ"ת, עכשיו מוקמת באגף התכנון וכלכלה שם משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, פתחתי וסגרתי סוגריים תוך כדי, איך מקומות עבודה צריכים להתאים את עצמם לניצול ההון האנושי הנקרא נשים, אני אומרת שצריך להרחיב את החשיבה הזאת, להרחיב אותה, כי זה נכון שנים, ואמרת את זה בתחילת דברייך היושבת ראש, נשים עושות הרבה מאוד דברים מעבר למה שגברים עושים היום, נכון להיום, אבל שוק העבודה לא לוקח את זה בחשבון, וכשנשים רוצות להתקדם ולהגיע לתפקידי ניהול בכירים אני שומעת, וזה מתפקידי הקודם, למרות השנים החסמים קיימים, צריך להוסיף לזה את הנדבך של הגברים שלא הוזכרו כאן בחדר הזה ולא סתם הם נעלמו מדיוננו היום, אין פה שום גבר אחד, לא חבר כנסת וגם לא גבר מהתאחדות התעשיינים, ולא ממשרדי ממשלה, ולא מארגונים, אנחנו יושבות כאן בינינו ובין עצמנו.
ציונה קניג יאיר: מצד אחד זה משמח שכולנו פה ומצד שני יש לי ביקורת מאוד קשה על זה, אנחנו רוצות לראות מה צריך להשתנות, זה שגברים לא שותפים לתהליך הזה, המהלכים שדבורו פה הם מהלכים לטובת החברה, לא לטובת הנשים עצמן, לטובת הכלכלה הישראלית, לטובת החברה הישראלית וזה כבר נאמר על ידי חברות הכנסת.
ציונה קניג יאיר: עד שגברים לא יבינו את זה לדעתי לא נוכל להשלים את המהלך הזה, אני אוסיף שני משפטים אחרים.
ציונה קניג יאיר: גברים צריכים להבין את זה לא ברמת ההבנה אלא ברמת המעשה, החלוקה בין עבודה למשפחה זו חלוקה של כולנו, ההורות, יותר נכון להגיד, האחריות ההורית תתחלק באופן יותר שווה, אני אפילו לא מדברת על שווה, יותר שווה ממה שהוא מתחלק היום, זה יאפשר ליותר נשים לפרוץ את הדרך, לא מספיק שהן תדענה שהמקצועות האלה פתוחים להן, לא מספיק שיש להן את הכישורים האלה, החברה עצמה, שוק העבודה והשותפים שלנו שהם חצי מהאוכלוסייה חייבים לאפשר לנו את קידום המהלך הזה.
ציונה קניג יאיר: אני מאוד מברכת על הישיבה אבל אני חושבת שצריך להתקדם עם המהלכים לקראת הדור הבא.
ליה שמטוב: תודה רבה, כמו שציינתי הנושא של היום הוא קידום נשים בתפקידי ניהול בתעשייה, אבל בכל זאת היתה לנו ישיבה על עובדי כוח אדם, דיברנו על נשים, זה לא בדיוק הנושא היום אבל צריך גם על זה לדבר, והיום אנחנו מדברים לא רק ניקיון, אנחנו מדברים על עובדי כוח אדם בחינוך וגם אחיות וכל מיני דברים כאלה.
ליה שמטוב: הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לתרצה בר-חיים על התכנית אגם פלוס.
תרצה בר-חיים: לא על זה הצבעתי, רציתי להעיר משהו וגם לשאול משהו, קודם כל אני המנהלת הכללית של חברת אגם מהלב, בהקשר הזה, אני באופן אישי מנהלת כללית של חברות כבר שמונה תשע שנים, ואני לא הרגשתי, אני לא גדלתי במשפחות תעשיינים, לא הרגשתי ביחס כלפי ולא ביחס שאני נותנת , בחברה שלי, אני מקשיבה ואני עושה איזו סקירה של העובדים והעובדות אצלי, לפחות חמישים אחוז נשים, בהנהלה זה שבעים אחוז נשים ובלי כוונה לקדם נשים אלא מתוך אמונה, לא שהאישה היא יותר טובה אלא שהתמהיל הוא נכון, הוא הבריא, אני מתחברת למה שאמרת.
תרצה בר-חיים: אגם מהלב היא החברה, ההפרטה שמיישמת את תכנית אורות לתעסוקה בצפון, שזו תכנית ויסקונסין.
ליה שמטוב: שנתיים נלחמנו נגד התכנית.
תרצה בר-חיים: נלחמו אבל אני רוצה להודות לליה שמטוב שהיא הזמינה אותי לפה, אז אולי משהו בדיאלוג בינינו השתנה.
ליה שמטוב: אני מאוד בעד התכנית, זו תכנית לגמרי אחרת.
מאירה בסוק: מה היא נותנת?
מאירה בסוק: מה זה בכלל קשור?
מאירה בסוק: נותנים לנשים משכורת מינימום, תכנית ויסוקנסין היא תכנית מאוד מאוד בעייתית.
ליה שמטוב: אנחנו לא מדברים היום על התכנית, התכנית מתה, זה לא הנושא שלנו.
ליה שמטוב: היא לא מתה אנחנו הרגנו אותה.
תרצה בר-חיים: אני לא הוזמנתי לדבר על התכנית, אני אשמח מאוד אם עמיתותיי תרשנה לי לדבר כי אני פה בתור אישה מנהלת, אני מאוד רוצה לברך על האור או על הדגש ששמים על חינוך, אני חושבת שזה המפתח גם מבחינת תחושת מסוגלת וגם מבחינת הקניה מקצועית, לא פחות מזה פתיחות מחשבתית של קבלה, ואני יכולה להכניס פה עוד זווית, למה אין יותר גברים במערכת החינוך?
תרצה בר-חיים: כי זה מפריע לי לא פחות מזה שאין נשים כביכול במקצועות גבריים.
תרצה בר-חיים: אז אני שואלת את עצמי כשאת אמרת משהו על עבודת עומק עם בנות, שאלתי את עצמי למה רק עם בנות, אפילו את התפיסה של הורים ואיך מתארגן הבית עם התמודדות סביב עולם התעסוקה, איך לומר, הבעיה היא לא בנו, הבעיה בכל המערכות, היא גם בנו בתחושת המסוגלות אבל היא בכל המערכת, כל המערכת תומכת בסיפור, אז רציתי בעצם לשאול ואז קפצה לי האצבע והצבעתי, מה זה רשת תמיכה לנשים?
תרצה בר-חיים: כשאת אמרת לתפקידי ניהול, פשוט הבהרה.
רות גורנשטיין: הפורום הזה של נשים, במפגשים האלה הוא שם פוקוס כל פעם על נושא אחר, זאת אומרת שנשים בעולם העבודה והוא שם פוקוס גם על מנהלת זו או אחרת הוא יוצר מפגשים בין נשים מנהלות במקצועת, למשל בפיתוח ומחקר.
תרצה בר-חיים: מה בין מנהלות ולא בין מנהלים?
ליה שמטוב: תרצה בבקשה.
תרצה בר-חיים: אני רק רציתי להבין משהו.
ליה שמטוב: להבין זה לא דו שיח.
ליה שמטוב: אולי אנחנו נמשיך ויכול להיות.
ליה שמטוב: אולי תציגי את עצמך ואולי זה ייתן תשובות לשאלה.
שרי כהן: ממש לא, זה צריך סמינר שלם לתשובות, זה תפיסת עולם וטוב שאנחנו מנהלות דיאלוג פה, אני מודה על זכות הדיבור, אני שרי כהן מהאגף להכשרה מקצועית במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, עוסקת בנושא של פיתוח כישורי עבודה לנשים, שמשמעו בעיקר כל מה שנלווה אליו בלמידת המקצוע, אנחנו עוסקים בקורסים מקצועיים, זה התחיל בתפיסה שדיברנו עליה קודם שלנשים יש יותר קשיים בכנסיה לעולם העבודה ובהתמודדות עם עולם העבודה וכדאי לצייד אותן בכלים נוספים, אני חייבת ולומר שעם השנים היתה תביעה הולכת וגדלה שגם הגברים צריכים לקבל את זה, יש לנו היום דיאלוג בין נשים לגברים בתוך הקורס, מה שעוזר אחר כך להיכנס לעולם העבודה, זה בגדול מבחינת תפקידי.
שרי כהן: יש באגף הכשרה מה שנקרא מה"ט – המכון להכשרה טכנולוגית, שלפני שש שנים בדיאלוג עם הצבא, שגם התחיל הרבה פעמים קידום של נשים, זה התחיל מאיזה מחסור, מאיזה צורך, לא התחיל מתוך הכרה בגדולתן, אנחנו עונות על צורך ואז אומרים "איך לא חשבנו על זה קודם", כך הנשים תתחלנה לעבוד בתקופות המלחמה, ומתוך הצורך של הצבא פנו למכון להכשרה טכנולוגית שעושה הכשרה לטכנאיות ולהנדסאיות, והתחיל פרויקט שנקרא פרויקט "רקיע" שפונה לנשים ולנערות מסיימות תיכון לא במסלולים ריאליים דווקא, אלא בעיקר לבנות שסיימו שלוש יחידות במתמטיקה, ארבע יחידות שהיו חושבות על מקצועות שאנחנו קוראים מאוד הומניים, ומציע להם לימודים ללא תשלום כמובן לתואר הנדסאית בתחום אלקטרוניקה, חשמל שזה שיא המקצוע הגברי, אגב יש לזה ביקוש לא קטן והצלחה גדולה אחר כך בעבודה, הן לומדות במכללות שלנו לתואר הנדסאית ומתגייסות אחר כך לצבא ועוסקות במקצוע בחיל אוויר, בחיל חימוש, בחיל מודיעין ובכל המקומות האפשריים, אני לא אכנס לכל הפרטים, זה תחיל כמובן בקטן ואחר כך כולם אמרו "זה כל כך מוצלח" בהרבה מאוד מכללות כשהשוו ציונים של התלמידות שהן אגב יותר צעירות מהסטודנט הממוצע במכללה כי הן בנות שמונה עשרה וסטודנט ממוצע מגיע מבוגר ביותר, הן עלו בהרבה בממוצע הציונים בכל המקצועות הריאליים, השירות הצבאי של הבנות ברוב המרים מאופיין בתרומה גדולה מאוד, חלק מהן מצטיינות ופיתחנו גם מסלול של מצטיינות שיכולות להמשיך אחר כך גם לקצונה וגם להמשך לימודים לתואר מהנדס תוך הכרה של מה שנלמד בתחום ההנדסאיות.
שרי כהן: לצערי אין לי פה את הנתונים, אני מתחייבת להעביר אם זה מעניין, את כל הפירוט של שש השנים, זה מתחיל בכנסים שהם מעניינים את הנערות ואת ההורים שלהם, כי להורים יש משקל מאוד גבוה בקבלת ההחלטה לגבי התחום.
שרי כהן: אם תהיו מעוניינים בנתונים אני אשמח להעביר את הכל עם הפירוט, עוד אין לנו מספיק מידע מה המשמעות של זה "באזרחות", יש מעקב, לנו במשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, אין מספיק נתונים על המעקב אבל אין לי ספק שיש לזה משמעות גם בבחירת המסלול של לימודי ההמשך אחרי שהיא סיימה וכמובן שמבחינת מקומות עבודה אולי להגיש.
אילנה קולרדו: אני יכולה להגיד שהבת שלי בוגרת קורס ראשון של "רקיע" והיום היא לומדת הנדסה, היא מסיימת שנה שנייה ואפילו בהצטיינות.
שרי כהן: יש לי דבר שהוא יותר עקרוני, באגף להכשרה עשינו הרבה מאוד ניסיונות לקרב נשים למקצועות שנקראו גבריים לפני שנים, אנחנו קרואים לזה מקצועות תעשייה, זה עיבוד שבבי שאחר כך הוא הפך להיות ממוחשב ואמרנו למה לא נשים, ומכונאיות שהוא היום יותר ממוחשב, למה לא נשים?
שרי כהן: די ברור כשרוצים שכדי שנשים תכנסנה למקצועות שהם לא מקובלים, זה צריך להיות מלווה בהשכלה שהיא יותר גבוהה, חבל להשקיע אנרגיה, חבל להשקיע אנרגיה, עשינו ניסיונות מתוך כוונה מאוד גדולה ועם שיתוף פעולה עם הרבה מאוד מעסיקים, אני מוכרחה לציין, ושל מורים ומתוך מודעות וכל מה שהיה אפשר, כשמציעים תעודה והשכלה והרחבת ידע יש התגייסות מאוד גדולה של ההורים, אז באמת צריך לכוון לקהל היעד, המטרה צריכה להיות יותר גבוהה וזה דווקא החוזק שלנו, אני חייבת לומר.
שרי כהן: דבר שני שהייתי רוצה זה להתייחס לפורום מנהלות ובזה אני אסיים, אני לא יודעת עד כמה הפורום מכוון כלפי נשים עובדות בתעשייה פנימה, אני חושבת שזה גוף מאוד חזק, לא נכנס עכשיו לבעיות של נשים בתעשייה, אני מכירה את זה מהצד של נשים שמסיימות אצלנו קורסים והולכות אחר כך לעבוד בשכר מאוד נמוך ובתנאים מאוד קשים, ובקידום שהוא כמעט בלתי אפשרי, אנחנו מכירים את זה גם כאזרחיות המדינה, נראה לי שגוף כל כך חזק ומכובד כמו פורום נשים בתעשייה, החוצה כלפי נערות ולקרב, זה נפלאה, אלה דברים טובים, אולי כדאי גם לרוץ פנימה, כנקודה למחשבה.
ליאורה לנגר: אני לא הבנתי, מה זאת אומרת?
שרי כהן: מהבחינה לסייע לעובדות בתעשייה שאינן מנהלות, בייצור ואולי גם בדרגות יותר גובהות, לראות עד כמה יכולה להיות השפעה כמו למשל על השכר שלהן, על התנאים שלהן, על הקידום שלהן.
מירה שוורץ: אני גם חברה בפורום מנהלות בתעשייה, וכל מה שאמרה שרי כהן זה בעצם על הבסיס שמה שרותי גורנשטיין חברתי היקרה התחילה והעמיקה ויש כאן יסוד מעולה שהילדות האלה בכיתה ו', ז', ח' שמעו על מה זה - תעשייה, ואז כשהן באות ומאותרות בצבא למקצועות הטכנולוגיים, כאן באו חבריי התעשיינים ונתנו פתח וסוף התכנית כשהן מסיימות את השירות הצבאי, הן חברת אל אופ, הן חברת אלביט ועוד כמה חברות מהתחום של העיבוד שבבי קולטים את אותן הבנות ומאפשרים להן אפילו ללמוד, יש כמה שהגיעו וסיימו והן היום מהנדסות, אבל כדי להגיע לניהול את חייבת לעבור המון רבדים, לצערנו הרב, זו הדרך, כאן יש תשתית, יש בסיס מאוד רחב לעשייה הזאת, יש שיתוף פעולה של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה, האגף להכשרה.
שרי כהן: קטן מדי.
מירה שוורץ: אבל זה מתחיל, אנחנו עוד צריכים להעצים דברים, יושבת אמא של, אילנה קולורדו, שהיא היא אחראית מצד התאחדות על פורום המנהלות, שהבת שלה, רותי קולורדו את זוכרת, קיבלה את התעודה הראשונה, את התעודה של המסיימות הראשונות, זה התחיל במאה חמישים בנות והיום יש אלף ומשהו, ומי שמעודדות את הבנות וההורים זה בעצם אנחנו כשמזמינים אותם את התעשיינים לבוא לדבר על ההמשך אחרי הצבא, על איזה מקצוע יהיה להם אחרי הצבא.
מירה שוורץ: אני רק רוצה להגיד לכם דבר אחד קטן, אני אמא מאוד גאה, והבת שלי עשתה היסטוריה במדינת ישראל, והבת שלי היא בעצם הטייסת הראשונה באל על האזרחי שמטיסה ג'מבויים על קו תל אביב ניו יורק, והיא בין הנשים המעטות שמרימות ג'מבויים והיא אמא לשני ילדים, שעשתה אותם במהלך תפקידה באל על וזה למעלה משמונה שנים.
מירה שוורץ: יש מקום לנשים.
ליה שמטוב: חבל שבאולם הזה יושבות רק נשים וגברים לא שומעים מה שאנחנו היום שמענו, וקצת לפרגן.
מירה שוורץ: אני רוצה לומר לכם שרותי גורנשטיין חברתי יושבת כאן על העורק, היא מסדרת אותם, והיא מביאה את אותם הגברים גם לסיורים וגם לעשייה, ויש הרבה תעשיינים שנותנים לרותי גורנשטיין יד.
ליה שמטוב: תודה, אנחנו צריכות לסיים ואני רוצה לתת את זכות הדיבור ליונה אושפיז, הבעלים של מנועי אושפיז.
יונה אושפיז: לא משנה, גם אושפיז לא יודעים בדרך כלל, אני אומר כמה מילים קצרות, ממרום גילי, אני מבוגרת מכל הנוכחות כאן, אני ראיתי את השינויים שחלו בחיים שלנו כאן בנושא של גידול ילדים בבית ובמשפחה, אני רואה את השינוי במה שהיה אצלי בבית, בבית ההורי, אצלי אצל ילדיי, והיום אני רואה אצל נכדיי, חלים שינויים, השינויים שחלו כתוצאה מהפעילויות השונות של כל הגורמים כמובן כולל הפורום.
יונה אושפיז: אין ספק ששם חלו שינויים גדולים, אנחנו מדברים על הוראת הנדסה, אצלי זה הדבר הכואב, הנדסת חשמל והנדסת מכונות, לנו יש תחרות קשה בהייטק כי אנחנו נקראים low tech ואיזה ילד ירצה ללכת ללמוד low tech , כאן יש לנו מאבק קשה, עושים את המאמצים ואוניברסיטאות, מארחים אותם ומביאים אותם, לומדי בתי ספר גבוהים שמגיעים ובאים בחורים אחרי צבא, אנחנו מקבלים אותם במפעל, ואני אומרת שאני מחפשת את הבחורות ביניהם, אינני רואה, תאמרו אם יש כי אני לא רואה טוב, עונים לי גם אנחנו מחפשים, מחפשים גם כן, אני אומר לך כמה מילים על הטכניון אבל אחזור אחר כך לגיל אפס.
יונה אושפיז: בטכניון הייתי שם, מאחר ואני לא רואה טוב הצמידו לי סטודנטית, היא לומדת אווירונאוטיקה שנה שלישית, אני הייתי גאה עד להתפוצץ, פחות מהאמא של הטייסת הראשונה באל על, והיא אומרת לי שהיא בשנה שלישית וכשהיא תסיים היא רוצה ללמוד רפואה שמתייחסת לנושא טיסה, להטסה ומעל לעבר זה, אז הדברים השתנו, אבל חוץ מאשר לשכנע ולהשפיע ולתת הוקרות ואותות או משהו, אני חושבת שאנחנו צריכים עכשיו לעבוד במקביל לעבודה השוטפת עם חטיבות ביניים ובתי ספר גבוהים, להתחיל בחינוך חינם ליום לימודים ארוך מגיל אפס עד גמר בית הספר יסודי, יום לימודים ארוך, מגיל אפס זה מלידה, כי זה משליך על יכולת האם לצאת לעבודה בצורה שקטה ורגועה, כפי שהנכדים שלי עושים, לעבור דרך המשפחתון והפעוטון, הגנון, ועד בית הספר, החינוך שיש להתחיל שם יש לו השלכות רבות, כי זה כולל ארוחת בוקר, פרי בעשר, וארוחה בריאותית בצהריים, והשוקו וביסקויט בארבע ומה שהאמה או הסבתא בישלו לקחת לילד, זה מכניס את הילדים גם לתרבות אכילה בריאה, יש לזה השלכה על הבריאות של המתבגרים ומתבגרים, ואנחנו הזקנים, וזה מתחיל מגיל אפס, זה משליך על יכולת העבודה של האם והאב, ואני רואה במשפחות איך אבא ואמא שמשתגעים, ופה יש דווקא אבא שמבשל ושם יש את האמא שמבשלת.
ליה שמטוב: תודה, תודה הגברת יונה אופשיז, אנחנו פשוט צריכים לסיים.
מרי חיידר: אני מבינה שאני צריכה לדבר טלגרפית, אבל קודם כל אני מצטרפת לכל הדברים שנאמרו כאן על ידי חברותיי, ובאופן מיוחד אני רוצה להתחבר לספיה של הדברים של ציונה קניג יאיר, שבאמת אם אנחנו לא נשלב כאן את הגברים בכל העשייה שלנו זה יקשה ביותר, אבל כדאי לציין נקודת אור שבהתאחדות התעשיינים נתנו כר פורה להקים את הפורום הזה של נשים בתעשייה, אני מכירה מקרוב את הפעילות של הפורום, ואני רוצה לברך קודם כל את רונית המנהלת היוצאת של הפורום על פעילותה האינטנסיבית המקדמת ולברך את ליאורה לנגר, אתם לא יודעים, אבל היא מילאה תפקידים בכירים ואני בטוחה שאת הנושא של קידום נשים היא תוביל והוא יהיה נושא מאוד משמעותי.
ליה שמטוב: תודה רבה, אני חייבת לסכם, הגיע גבר בסוף הישיבה, אני מודה לכם עד על השתתפותכן בישיבה שלנו, אני מודה והוועדה מציינת לטובה את הפעילות של התאחדות בנושא של קידום נשים לניהול בתעשייה, אנחנו רואים חשיבות רבה בפרויקט שהוצג היום ונעשה הכל, הודעה תעזור בהרחבת התכנית של משרד התעשייה, מסחר ותעסוקה.
ליה שמטוב: אני מאוד מאוד מודה לכם.
ליה שמטוב: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה.
נאדיה חילו: אני חושבת שיש לדון על הסעיף של האוצר שנמצא במחלוקת, ולא צריך לפתוח את כל הדברים הסגורים לדיון.
נאדיה חילו: היתה מחלוקת על הסעיף הזה וצריך להחליט ולסכם אותו ולהניח את זה בשבוע הבא להצבעה.
תמי סלע: ההוראה הבעייתית היא ההוראה שמופיעה בסעיף 3 להצעת החוק, 3(ב)(2), בעמוד 2 של הצעת החוק.
תמי סלע: פסקה (1) מדברת על: "הדרגות הצמודות למשרת היועצת לקידום מעמד האישה יהיו מקבילות לדרגות מקבילות כדין למשרת מנהל אגף באותה רשות מקומית" רוצים שתמיד ההקבלה תהיה למנהל מחלקה ולא למנהל אגף, ואת זה אפשר לתקן בקלות ע"י ההחלטה של הוועדה, ויש לומר "שהדרגות הצמודות למשרת היועצת לקידום מעמד האישה יהיו מקבילות כדין למשרד מנהל מחלקה באותה רשות מקומית" בלי התוספות שאחרי זה.
נטשה אפשטיין: אנחנו וגם משרד הפנים סבורים שאין מקום בחקיקה לקבוע מתח דרגות למשרה כזאת או אחרת, זה לא קורה לא לגבי גזבר ולא ליועץ משפטי ואין סיבה שפה זה יופיע, כי זה מגביל את הרשות ומטיל עליה עלות תקציבית.
נטשה אפשטיין: הגישה שלנו היא שקודם כל היועצת תבחר מכוח האדם הקיים ברשות בנוסף לתפקידה, ורק אם אין מישהי מתאימה אז שתבחר מבחוץ.
ליה שמטוב: אנחנו לא מדברים על זה בכלל.