GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמי סלע: אותות הוקרה, כאמור בסעיף קטן א, יוענקו אחת לשנה למעסיקים אשר הוכיחו כי במקום העבודה שלהם קיימת התאמה לנשים וכי קיים שילוב וקידום של נשים במקום העבודה והכל בהתאם לאמות מידה שנקבעו לפי סעיף 3.
תמי סלע: ב-ג מדובר על המענקים, כשפה הרעיון הוא, אם תחליטו, רק למגזר הפרטי.
תמי סלע: יוענקו אחת לשנה למעסיקים במגזר הפרטי, וזה זהה בהמשך.
תמי סלע: לענין סעיף קטן זה, מעסיק, זה בדיקה של שנה של מה נעשה, לפי הקריטריונים.
טליה לבני: דיברנו קודם על תימרוץ, תימרוץ זה הודעה, השאלה היא מה אתה קובע ומתי אתה משלם.
טליה לבני: אני לא בטוחה שצריך דווקא להגביל את זה לאחת לשנה.
רובי נתנזון: צריך לנקז את זה מינהלית, אתה לא יכול לבוא עם משהו מינהלי שהוא לא מנוקז.
איילת זלדין: לא צריך לכתוב את זה בכלל, לא חייבים.
תמי סלע: מעסיק במגזר הפרטי, הכנסתי, כל מעסיק שאינו ממשלת ישראל, רשות מקומית, תאגיד שהוקם לפי חוק, גוף שנמצא, השאלה אם רוצים חברות ממשלתיות וחברות בת ממשלתיות שהן לא דווקא בעלות מלאה, שהן משהו באמצע, אם רוצים שהנושא של המענקים יחול גם עליהן.
עמירה דותן: מה אומר שוק העבודה, חשוב לי מה אומר שוק העבודה.
טליה לבני: שוק העבודה אומר שהבעיות קיימות גם במגזר הציבורי ולכן השאלה היא, אסור להחריג את המגזר הציבורי ולומר שהמגזר הציבורי או חברות ממשלתיות וכו' לא יכללו במסגרת,
עמירה דותן: היתה של בני בפעם שעברה.
עמירה דותן: אני רק רוצה לשים את זה על השולחן כי בני לא נמצא כאן, זאת היתה ההערה של בני בדיונים הקודמים.
דן אורן: צריך להסתכל על כל התמונה.
דן אורן: כעיקרון חוקי העבודה השונים, החוקים השונים חלים על המדינה, יש הוראה מבחינה משפטית, הוראה ישנה, פקודה מנדטורית שאומרת שאם רוצים שחובה תחול על המדינה היא תחול, אבל זאת הוראה שניתן לפרש אותה בדרך הצמצום ובדרך כלל מקובל להנהיג את הכל על כולם.
דן אורן: בנושא הזה צריך להסתכל בכל התמונה.
דן אורן: כאשר מדובר בנושא של קידום נשים ובכלל העדפה מתקנת וייצוג הולם לנשים, אז מה שמקובל, כמעט ללא חריג, כאשר אנחנו מדברים על חובת העדפה מתקנת וייצוג הולם, להתמקד במגזר הציבורי.
דן אורן: לכן חוק שיווי זכויות האישה יש בו חובת ייצוג הולם לנשים שזה אחד מהחוקים שהם במנדט של נציבות שיוויון הזדמנויות בעבודה, היום יש כבר כלים לאכיפה ובכוונת מתכוון אין חובת ייצוג הולם לגבי נשים ולגבי המגזר הפרטי.
דן אורן: אז זה איזה שהוא פור שיש לגבי המגזר הציבורי.
דן אורן: זה לא הגיוני ולא כל כך מסתדר עם עקרונות של משפט ציבורי שמשרד משלתי יעניק למשרד ממשלתי אחר, אז יש אולי בשוליים שאלות של אולי משרד משלתי לרשות מקומית, אבל שוב, לגבי רשות מקומית יש נורמות אחרות ואי אפשר להתעלם מזה.
דן אורן: אם עושים השוואה, אבל לזה התייחסתי.
דן אורן: הארגונים יכולים לפנות לבתי משפט על יצוג הולם.
רובי נתנזון: אי אפשר להגיד את זה בצורה גורפת, צריך למפות את זה.
רובי נתנזון: יש בסקטור הציבורי עשרות צורות של תאגידים וארגונים והעסקה.
רובי נתנזון: במשרד ממשלתי בקרב עובדי המדינה אולי זה נכון, אבל יש גם למשל רשות הדואר או חברות בבעלות ממשלתית, הן חברות ממשלתיות אמנם אבל מתנהלות כמשק תקציבי סגור.
דן אורן: יש להם חובת ייצוג הולם.
עמירה דותן: יש פה הצעה של תמי.
עמירה דותן: אם אנחנו גומרים את כל הענין עד תאגיד שהוקם לפי חוק, נקודה, כל השאר אנחנו מוחקים.
דן אורן: אפשר לעשות כפי שהצעתי, הרי יש הגדרה של גוף ציבורי בחוק שיווי זכויות האישה.
טליה לבני: אבל שם זה נכנס משרדי ממשלה.
תמי סלע: לא, החובה חלה גם על חברות ממשלתיות, זה לא אומר שהמענקים האלה המשמעות שלהם או ההשפעה שלהם, היכולת לתמרץ דווקא לגבי חברות ממשלתיות וחברות בת זה כן יכול להיות משמעותי.
דן אורן: מבחינת עמדת ממשלה אני לא יכול לתת עמדת ממשלה בנושא.
דן אורן: אני הייתי מציע חלוקה מאוד ברורה.
דן אורן: גוף ציבורי יש לו חובת ייצוג הולם, גוף ציבורי לפי חוק שיווי זכויות האישה וכל השאר זה החוק הזה.
דן אורן: אבל אם רוצים איזה שהיא חפיפה צריך לדעת שיכול להיות מצב, למשל, שיש איזה שהיא חברה עירונית או יש איזה חברה ממשלתית שיהיה גם חובת ייצוג הולם וגם החוק הזה, צריך לדעת למה הולכים.
דן אורן: אנחנו כמשלה נצטרך לחשוב על זה.
טליה לבני: המצב במדינה זה שהיא הפכה להיות מעסיק מאוד לא נאור.
טליה לבני: היא מעסיקה הרבה מאוד עובדות באמצעות חברות כוח אדם בצורה של שעתיות, במישרות חלקיות, בשירות המדינה שזה מקום עבודה של 70% נשים, אנחנו לא רואים נשים בתפקידים בכירים, יש לנו שם אחוז מאוד מצומצם, המגזר הציבורי לא מוביל בכיוון של שינוי, הוא בדיוק מוביל תהליך רגרסיבי מאוד.
טליה לבני: המגזר הציבורי לא מקיים, וזה לא רק ייצוג הולם, זה לא ייצוג הולם.
טליה לבני: מבחינת הלוגיקה אתה אומר לתת תמריץ או עידוד ממשרד ממשלתי, מתקציב המדינה למשרד ממשלתי, כאילו לכאורה זה לא הגיוני, הגיוני ביותר.
יאיר זילברשטיין: זה לא אפשרי אפילו מבחינת חוק התקציב.
עמירה דותן: אנחנו סוטים למקומות אחרים.
עמירה דותן: דווקא אתם כרשות למעמד האישה אם יש חוק כזה צריכים לקבוע אם מה שטליה אומרת ואתם צריכים כגוף מטה מקצועי לעשות מחקר ולעשות מיפוי כזה ולהגיד את האמירה הכי חשובה שיכולה להיות.
עמירה דותן: שהמגזר הציבורי הפך להיות למשהו רגרסיבי.
עמירה דותן: זה שזה ידוע זה לא עוזר לי.
מרי חדייר: למרות החקיקה של ייצוג הולם זה לא קורה בשטח.
עמירה דותן: אז אתם צריכים לצעוק.
מרי חדייר: אנחנו צועקות.
טליה לבני: הייתי קובעת שהמענקים ילכו לאותה מחלקת, עומד לי על הלשון לומר לועד העובדים, אבל הייתי אומרת משאבי אנוש וועד העובדים לפעילות הדרכה לקידום נשים למטרות האלה.
טליה לבני: לפעילות הכשרה והדרכה לנושאים האלה.
טליה לבני: לא איכפת לי לאן, אם זה ילך למשרד הממשלתי וילך למטרה מוגדרת, לא איכפת לי למי, שזה ילך לאגף משאבי אנוש, כסף באגף משאבי אנוש במשרד האוצר, נניח תאורטית, למטרה הזאת.
עמירה דותן: זה לא החוק הזה, אני חושבת שהחוק הזה אנחנו רוצים לראות אותו מיושם בצורה אחרת.
טליה לבני: גם וגם.
טליה לבני: אם נניח משרד משלתי, את פתאום תראי שבמשרד ממשלתי ישלך במקום,
עמירה דותן: אני מרגישה עם זה מאוד גרוע, אני מוכרחה לומר לך, כי אני רואה איך הדברים הולכים.
עמירה דותן: אל תשכחו שלמשל במשרד התמ"ת התקנות שיש בשנים האחרונות, שאני מאוד מברכת עליהם, של עבודה מהבית, המשרד שיודע איפה הוא צריך להשקיע מבחינות פוליטיות, יודע לעשות את זה.
עמירה דותן: ולא צריך חוקים ולא צריך דברים אחרים.
עמירה דותן: אני מורידה את הכובע על תקנת מסלול תעסוקה, אני במקרה הגעתי אליו דרך העיסוק שלי בבדואים,
טליה לבני: אמירה זה תוכנית.
עמירה דותן: לא, זה שנים כבר נותן כסף.
עמירה דותן: שלוש שנים.
טליה לבני: אבל זה החלטת ממשלה, זה לא חקיקה.
עמירה דותן: לכן אני אומרת, כאשר משרד ממשלתי או שר רוצה, הדברים מתקיימים גם בלי חוק ובלי שום דבר, יש דרכים יוצאות מן הכלל ליישום ואני מברכת, שלא יובן לא נכון, אני מברכת על הרעיון של תעסוקת נשים חרדיות ועל היכולת של להביא את העבודה אליהן הביתה.
עמירה דותן: אני רק אומרת שלולא עסקתי בנושא הבדואיות ורציתי לעשות אותו דבר לבדואיות, לא הייתי יודעת גם על זה.
עמירה דותן: אנחנו פה צריכים להיות טיפה יותר מתוחכמים מאשר השוטף ולכן אני מרגישה מאוד לא טוב לתת עוד יכולת למשרד משלתי שכאשר הוא רוצה הוא יודע לעשות את זה גם בלעדי וכשהוא לא רוצה הוא לא יעשה את זה גם ככה.
עמירה דותן: כשהוא רוצה הוא יודע לעשות את זה גם בלעדי ואני רוצה את החוק הזה במקום שבו,
טליה לבני: אבל איך תעשי שירצה?
עמירה דותן: יש לנו את הגברת ממעמד האישה, לדעתי זה תפקידה.
טליה לבני: היא לא מסוגלת.
מרי חדייר: אנחנו בדקנו, זה קיים כבר יותר מעשור.
עמירה דותן: אם שר האוצר יתן להם תמריץ הם יעשו את זה.
עמירה דותן: מה שעשינו בחוק הקודם ובחוק הקודם זה שיניים בשבילכם.
מרי חדייר: נכון.
עמירה דותן: אלה השיניים, ברגע שלא רוצים שינים אין מה לעשות.
עמירה דותן: אנחנו לא יכולים להגיד שלא רואים ולא שומעים וגם נחמדים, אז זאת המציאות, המציאות היא שבלי שיניים לא עושים שום דבר והחוק הזה אני רוצה שהוא יתן שיניים למי שיהיה לו את השוט הזה.
עמירה דותן: ובשוט הזה אני לא רוצה לתת, אני לא יכולה אפילו לומר את זה במילים, אבל זה נראה לי בבטן לא נכון לעשות את זה בתוך משרדי הממשלה.
עמירה דותן: אנחנו עושים נקודה אחרי שהוקם לפי חוק וממשיכים ל-ד.
איילת זלדין: זה אומר שחברות ממשלתיות,
תמי סלע: זאת הנקודה שאפשר להמשיך לדון בה אחרי קריאה ראשונה, אבל תחשבו, כרגע חברות ממשלתיות נחשבות לצורך החוק הזה כמעסיק פרטי.
תמי סלע: אני קוראת את ד.
תמי סלע: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה רשאי לשלול מעסיק אות הוקרה, שניתן כאמור בסעיף קטן ב.
תמי סלע: ימצא שלא היתה הצדקה לתיתו,
עמירה דותן: זאת התוספת של היועצת המשפטית של נעמת.
תמי סלע: או שחל שינוי בנסיבות אשר מצדיק את שלילתו, פה בסעיף הזה הייתי מכניסה, אם הועדה רוצה, את הענין של מעסיק זולת קבלן כוח אדם כהגדרתו בחוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם.
תמי סלע: זה צריך להיות בסעיף הזה שמדבר על המעסיקים.
דן אורן: מה שמוצע פה זה להוציא ענף שלם של מעסיקים.
דן אורן: יש פה בעיה כמעט חוקתית, אנחנו כמשרד ממשלתי מאוד נזהרים בלהניף את הדגל החוקתי ולהגיד זה לא חוקתי וזה לא חוקתי, אבל מבלי להיכנס לדיון חוקתי, החקיקה צריכה להיות שיוויונית.
דן אורן: אנחנו ערים למה שטליה אומרת, שהמחקרים מלמדים על כך שבצורת העסקה של עובדים ועובדות באמצעות קבלני כוח אדם וגם באמצעות קבלני שירותים וזה גם פונקציה של הענפים שבהם הם נמצאים, יש כל מיני הפרות של חוקי העבודה והמחוקק, הבית הזה, כבר הכיר בכך שיש משהו אינהרנטי בחוק הזה.
דן אורן: בין השאר אני עוסק בחוק קבלני כוח אדם כל השנים, אבל לבוא ולסמן אותם, אני שוב חושב, בואו נחשוב על זה אחרי הקראה ראשונה.
דן אורן: אני לא רואה כעת, בשלב זה, אני לא רואה אפשרות ואני לא מציע להכניס את זה בנוסח כחול, להוציא קבלן כוח אדם.
עמירה דותן: לא בחוק אתה אומר.
דן אורן: צריך לחשוב על זה.
מאירה בסוק: יש אפשרות בקביעת אמות מידה.
דן אורן: דווקא זה לא פותר את הבעיה, כי אם השר יבוא ויעשה את זה בחקיקת משנה, זה עוד יותר נתון לתקיפה משפטית.
עמירה דותן: אתה מציע להשאיר את זה בינתיים.
גלי עציון: שלא יתנו לגופים כאלה שמנצלים להיכנס.
תמי סלע: המינהלת תקבע באישור השר, השר זה שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ובהתייעצות עם,ופה זה גם להחלטה אם ההתייעצות רוצים שהיא תהיה עם הועדה לקידום מעמד האישה או עם ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת.
מרי חדייר: ומה עם הרשות לקידום מעמד האישה?
תמי סלע: הרשות יש להם נציגות במינהלת.
תמי סלע: אמות מידה לבחינת התאמת מקום העבודה לנשים ולבחינת קידום ושילוב נשים .
עמירה דותן: זאת שאלה טובה באיזה ועדה, אנחנו יכולים להביא את זה ככה לקריאה ראשונה?
תמי סלע: אני חושבת שדווקא אולי פה כן היה נכון ועדת העבודה.
תמי סלע: אבל אם יש הערות אחרות, או תמיכה בזה, התנגדות לזה.
טליה לבני: אחת במקום שתיים?
עמירה דותן: לא, המינהלת תקבע באישור השר ובהתייעצות עם איזה ועדה.
עמירה דותן: הועדה למעמד האישה או ועדת העבודה והרווחה.
איילת זלדין: אולי עדיף עם ועדת העבודה שתראה יותר את כל הצדדים.
טליה לבני: מה הבעיה שתהיה התייעצות משותפת?
עמירה דותן: אין בעיה, רק זה לא עובד כל כך.
עמירה דותן: אנחנו נכתוב משותפת ונראה.
רובי נתנזון: בשנים עברו בנושא חוק ביטוח בריאות היתה ועדה משותפת.
עמירה דותן: אנחנו נכתוב ועדה משותפת ונמשיך.
דן אורן: אם לא היה לנו נסיון גרוע עם ועדות משותפות שמדי פעם מקימים בכנסת, הייתי אומר שזה קלאסי לועדה משותפת כי לועדה הזאת יש את ההיבט של קידום מעמד האישה ובועדת העבודה יש להם את ההיבט של תחום יחסי עבודה.
דן אורן: כיוון שזה מתכונת לכשלון וכיוון שגם יש איזה שהיא, אני חושב שפה הדגש הוא בכל זאת נשים, לכן הייתי אומר הועדה לקידום מעמד האישה, זאת דעתי האישית, אנחנו לא כל כך מגובשים בענין הזה.
עמירה דותן: מקובל פה, אני חושבת, לשים על השולחן.
דן אורן: הרי יש קשר בין הועדות, בין חברי כנסת וכל ההסתכלות על תחום יחסי עבודה ומקומות עבודה יש במומחיות של משרד התמ"ת.
עמירה דותן: לפי שפת הגוף אני חושבת שכולם מסכימים, נעשה הועדה למעמד האישה וזהו.
עמירה דותן: בעולם טוב יותר היינו עושים משותפת.
גלי עציון: רק עוד הערה קטנה לאמות המידה, אם זה לא נכנס פה ספציפית אז בדברי ההסבר כן לציין ספציפית את הדברים שהועדה ראתה לנגד עיניה כאמות מידה, כדוגמאות, כדי שזה יהיה נר לרגלי המינהלת.
יאיר זילברשטיין: מהקריאה פה אפשר להבין שזה יפורסם, כבר בסעיף ב, זה יפורסם באתר האינטרנט ומעסיקים יכולים לבוא ולהגיד עמדנו באמות מידה, אנחנו רוצים להיות זכאים למענק.
יאיר זילברשטיין: הרי ברור שהמענק הזה יהיה מוגבל באיזה שהוא סכום ובסוף הועדה תצטרך לבחור מבין האנשים למי היא נותנת את זה.
יאיר זילברשטיין: צריך להדגיש את זה שזה יהיה ברור שזה אמות מידה רק בתור קריטריונים לבחינה, שאלה הדברים שיבחנו וזה לא מעניק זכאות.
דן אורן: זה כתוב בסעיף 3 א, אמות מידה לבחינת התאמת מקום העבודה.
יאיר זילברשטיין: בעיני זה קצת לא ברור.
דן אורן: זה די ברור, אמות מידה לפי סעיף זה, זה אמות מידה לבחינה, הנוסח די ברור.
תמי סלע: הגשת בקשות ובחינתן.
תמי סלע: בקשות להענקת מענקים ואותות הוקרה יוגשו למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
תמי סלע: הבקשות יבחנו על ידי המשרד בהתאם לאמות המידה שקבעה המינהלת ויוחלט על מעסיקים שראוי להעניק להם מענקים או אותות הוקרה.
רובי נתנזון: יש לי פה הערה מהותית.
רובי נתנזון: בהמשך למה שמוטי אמר, זה פתח לכאלה שהם חזקים ממילא, ערים למתרחש ויש להם את היכולת להגיש בקשות כאלה וגם לזכות בהן.
רובי נתנזון: זה אומר שמקומות עבודה גדולים ותאגידים גדולים יהיו עם היד על העליונה בענין הזה, בזמן שעסקים קטנים בסגנון של עצמאיים שהיום הם המנוף העיקרי ליצירת מקומות עבודה והעסקה במשק, הם עשויים לא לבוא לידי ביטוי בכלל בהקשר הזה.
רובי נתנזון: לכן אני הייתי מציע ליצור מנגנון שהמינהלת מאתרת מקומות עבודה שהם ראויים לקבל את המענק או את האות בתוקף ההצעה הזאת ולא רק מנגנון רק תלוי בהגשת בקשות אלא שזה יפעל גם לכיוון ההפוך, שמאתרים באמצעות הרשות לעסקים קטנים, ארגונים אחרים, באמצעות המינהלת עצמה.
רובי נתנזון: יאתרו מקומות עבודה, עסקים קטנים לפי קריטריונים וגם עצמאים שעומדים בקריטריונים וראויים לקבל את האות הזאת.
רובי נתנזון: אני חושב שזה צריך לפעול לכיוון ההפוך גם.
טליה לבני: אני מסכימה עם רובי, חובת יידוע, שלא יקרה שאת לא ידעת על מסלול וגם אני לא.
איילת זלדין: אחרי שאני שומעת את ההערות, זה מחזק את דעתי שאנחנו צריכים לכתוב אמות מידה וקריטריונים לחלוקה.
איילת זלדין: בקריטריונים לחלוקה אפשר להחליט שהשנה נותנים יותר עדיפות לעסקים קטנים מאשר לעסקים גדולים, דברים כאלה.
איילת זלדין: לכן אני חושבת שזה לא מספיק אמות מידה, צריכים אמות מידה וקריטריונים לחלוקה.
טליה לבני: אמות מידה זה מספיק.
עמירה דותן: הנקודה של רובי היתה בענין של היוזמה של אותה מינהלת.
איילת זלדין: אני לא חושבת שאנחנו צריכים עכשיו להכתיב לבני פפרמן איך הוא בדיוק יבצע את זה.
עמירה דותן: את רוח החוק.
עמירה דותן: לא איך הוא יבצע אלא שרוח החוק תדבר על זה שיש פה איזה שהוא פרו אקטיביות של המינהלת, יזום או איתור.
איילת זלדין: מה שמטריד אותי זה שאנחנו לא אומרים איזה שהוא מבחן של קריטריונים לחלוקה, שזה דבר שהמינהלת תצטרך.
תמי סלע: אמות מידה זה קריטריונים.
איילת זלדין: יש פה איך הקריטריונים לחלוקה בין אנשים שעומדים באמות המידה של קידום נשים וכו', אנחנו נותנים עדיפות השנה לעסקים קטנים,
עמירה דותן: זה כבר באמת להיכנס לכם לתוך האמירה.
איילת זלדין: אני לא אומרת מה הקריטריונים, אני רק אומרת אמות מידה.
עמירה דותן: איך אנחנו מכניסים את ההערה הזאת?
תמי סלע: סעיף 4 יאמר שאפשר להגיש בקשות וסעיף אחר יאמר שהמשרד רשאי להעניק את המענקים למי שיגיש בקשה או מיוזמתו.
עמירה דותן: זה טוב מאוד מיוזמתו, צריך להכניס מיוזמתו.
תמי סלע: שהוא לא חייב להעניק מענק רק למי שהגיש בקשה.
תמי סלע: אם הגיע לידיעתו בדרך אחרת, כי הוא איתר, לא משנה איך הגיע לידיעתו, הוא רשאי להעניק את המענק.
תמי סלע: להפריד את זה.
תמי סלע: החלק הראשון של 4 יהיה בנפרד ואת החלק השני אני אנסח קצת אחרת והוא יהיה חלוקת מענקים.
מרי חדייר: אני רוצה לחזור ל-ב לגבי פורסם ברשומות.
מרי חדייר: אנחנו עובדים על הדברים האלה, אין צורך לכתוב ברשומות בכלל, יש כללים, כשמפרסמים זה גם בעיתונות, שני עיתונים בעברית ואחד בערבית, ל]י הכללים המקובלים ובאינטרנט.
תמי סלע: בגלל שזה אמות מידה בהתייעצות עם ועדה באישור של שר, אני חושבת שכן צריך.
דן אורן: זה חייב להיות ברשומות.
תמי סלע: בעיני לא צריך להתחיל להגיד עיתונים יומיים.
מרי חדייר: יש כללים, כמקובל.
עמירה דותן: 5.
עמירה דותן: תקציב.
תמי סלע: התקציב להענקת מענקים לפי חוק זה יקבע בחוק התקציב השנתי בתוכנית נפרדת בסעיף תקציב.
דן אורן: כשמנסחים בסעיף תקציב משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, יהיה סעיף תקציב, זאת הכוונה.
עמירה דותן: אנחנו רוצים שהוא יהיה מסומן כמובן.
דן אורן: לא בטוח שיש אפשרות של סעיף תקציבי נפרד.
עמירה דותן: לא, זה סגור.
יאיר זילברשטיין: הסעיף התקציבי זה ברור שזה התקציב של התמ"ת כי השר אחראי על זה.
יאיר זילברשטיין: זה לא סעיף, זה תוכנית, זה תוכנית פעולה.
דן אורן: כן, אבל החקיקה פה עמומה, יהיה איזה משפט שצריך לסיים אותו, בתוכנית נפרדת בסעיף תקציב.
עמירה דותן: אני לא רוצה שזה יהיה עמום, אני רוצה שזה יהיה מדוייק.
דן אורן: נראה לי שזה צריך להיות בסעיף תקציב משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
יאיר זילברשטיין: כן, זאת הערה נכונה.
עמירה דותן: וזה בעברית ברור לכולם?
טליה לבני: הייתי אומרת בתוכנית נפרדת למינהלת.
טליה לבני: התקציב יקבע בחוק התקציב השנתי בתוכנית נפרדת למינהלת, בתקציב משרד התמ"ת.
תמי סלע: למשל בחוק שיוויון הזדמנויות בעבודה, לענין תקציב הנציבות יש בדיוק סעיף דומה, תקציב הנציבות יקבע בחוק התקציב בתוכנית נפרדת בסעיף תקציב.
עמירה דותן: מאה אחוז.
תמי סלע: זה בדיוק הניסוח.
טליה לבני: אז תכתבי את המילה תקציב המינהלת.
טליה לבני: כי פה את אומרת תקציב הנציבות, ברור שהתקציב הולך לנציבות.
עמירה דותן: זה תקציב עבודה, אמרנו שהמינהלת לא יהיה לה אובר הד.
דן אורן: לא צריך, בסעיף תקציב זה בסדר.
טליה לבני: אז צריך את השם.
עמירה דותן: התקציב להענקת מענקים לפי חוק זה הוא המסומן.
תמי סלע: דיווח לשר ולועדות הכנסת, המינהלת תגיש לשר אחת לשנה דין וחשבון על פעולותיה לפי חוק זה, השר ידווח, ופה זה לשתי הועדות, לועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת ולועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת בסוף כל שנת תקציב על פעולותיה של המינהלת באותה שנה ועל המעסיקים שהוענקו להם מענקים ואותות הוקרה לפי חוק זה.
תמי סלע: הדיווח לכנסת לפי סעיף זה יכלול פירוט של ההתאמות שביצעו המעסיקים במקום העבודה ושל ההיקף והאופן שבו שולבו וקודמו נשים במקום העבודה אצל אותם מעסיקים.
תמי סלע: הדו"ח יפורסם באתר האינטרנט של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
איילת זלדין: למה לבוא פעמיים לכנסת ולדווח פעמיים?
תמי סלע: זה לא אומר שצריך לבוא פעמיים, זה אומר שמדווחים ואם הועדה רוצה לקיים על זה דיון זה רלוונטי לשתי הועדות והיא תקיים דיון.
איילת זלדין: למה לא לדווח לועדה לקידום מעמד האישה שהיא זאת שאישרה את אמות המידה, זה לא נראה לי נכון.
עמירה דותן: כותבים דו"ח ושולחים אותו לשני מקומות, הרי לא כותבים דו"ח נפרד.
עמירה דותן: אני חושבת שדווקא זה טוב מאוד.
תמי סלע: ופה יש סעיף כללי של ביצוע ותקנות.
תמי סלע: השר ממונה על חוק זה והוא רשאי להתקין תקנות לביצועו ואני הולכת בהמשך למה שהוחלט קודם, באישור הועדה לקידום מעמד האישה.
תמי סלע: פה השאלה אם רוצים כבר בשלב הזה לקבוע את זה כהוראת שעה ואז צריך להגיד בתחילתו באיזה יום.
עמירה דותן: למה הוראת שעה?
תמי סלע: בדיונים הקודמים דובר על כך שזה איזה שהוא ניסוי שצריך לראות איך הוא עובד.
איילת זלדין: בסעיף 7 מחקתם את ועדת העבודה?
תמי סלע: כן וגם את סעיף 8 כרגע נמחק, זה אולי ידון בשלב הבא.
תמי סלע: זה יורד גם מהכותרת.
עמירה דותן: אנחנו מצביעים על זה.
עמירה דותן: בפה מלא ובפה אחד.
עמירה דותן: אני מצביעה על החוק, אני מודה שוב ליוזמים ולכל השותפים לדיון הזה שהיה יוצא מן הכלל ופורה מאוד ואני כמובן אעדכן אתכם בהמשך ושוב בהצלחה רבה וישר כוח.
טליה לבני: אנחנו מאוד מודים לארגוני הנשים וארגוני העובדים והמעסיקים, כולם מאוד מודים לך על הקידום ועל החוכמה ושיהיה בהצלחה.
טליה לבני: הצבעה בעד הצעת חוק הקרן לעידוד העסקת נשים, התשס"ו-2006 התקבל פה אחד
גדעון סער: אני מבקש לפתוח את ישיבת הועדה בנושא הצעת חוק עבודת נשים (תיקון מס' 45) (הודעה מוקדמת לפיטורים) של חברי הכנסת לימור לבנת ושלי.
גדעון סער: הצעת החוק אושרה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת בשבוע שעבר והיא מובאת לועדה לשם הכנתה לקריאה השניה והשלישית.
גדעון סער: תכליתה של ההצעה היא לבסס מצב שבו מנין ימי ההודעה המוקדמת לפיטורין לא יכלל באותה תקופה של חופשה ללא תשלום לאחר חופשת לידה של עובדת, אותם שישים ימים שיש אחרי חופשת לידה שבהם יש איסור פיטורין לא ניתן יהיה לרוקן אותם מתוכן באמצעות כלילת ימי ההודעה המוקדמת בגדר הזה.
גדעון סער: זה ענין מאוד נקודתי ומאוד פשוט.
גדעון סער: האם היו, גבירתי היועצת המשפטית, איזה שהן שאלות בזמן הדיון להכנת החוק לקריאה הראשונה שקבענו לעצמנו שנשב ונעסוק בהם?
נועה בן שבת: הועלה הנושא שב-60 הימים שלאחר חופשת הלידה כמו גם בתקופות שהחוק מבקש להחיל עליהם את אי החפיפה עם תקופת ההודעה המוקדמת שהם תקופות חופשה ללא תשלום שאחרי חופשת לידה ו-60 הימים שלאחריהם, בתקופות האלה אפשר לקבל היתר בנסיבות מתאימות לפיטורין.
נועה בן שבת: השאלה היא, האם גם במקרה שניתן היתר, למשל אם מעביד סוגר חלק ממחלקה מסויימת או את עיסקו ובגלל זה ניתן ההיתר לפיטורין, האם גם במקרים האלה עדיין לא תהיה חפיפה עם תקופת ההודעה המוקדמת.
גדעון סער: באיזה מקרים?
נועה בן שבת: למשל עובדת יצאה לחופשת לידה, עכשיו היא בחופשה ללא תשלום אחרי חופשת הלידה.
נועה בן שבת: המעביד עכשיו החליט לסגור את עיסקו לגמרי.
גדעון סער: זה העצמאיים הכלליים שקיימים בחוק.
נועה בן שבת: כשאנחנו קובעים אי חפיפה של תקופת ההודעה המוקדמת עם התקופות האלה אז אי החפיפה היא מוחלטת וגם אם ינתן היתר עדיין מרגע מתן ההיתר יתחילו למנות 30 ימים כימי הודעה מוקדמת לפיטורין.
גדעון סער: נדמה לי שהכרענו בשאלה הזאת בהכנה לקריאה ראשונה.
נועה בן שבת: בהכנה לקריאה ראשונה כיוון שלא היתה הצעה לנוסח מסודרת אז סוכם שנביא הצעה מסודרת לנוסח לקריאה שניה ושלישית ואז אפשר יהיה לסגור את הנקודה הזאת.
גדעון סער: אז מה את מציעה לנו כאן?
נועה בן שבת: מה שאנחנו רוצים זה להשאיר שיקול דעת, שהכלל הוא שהתקופות לא חופפות.
נועה בן שבת: הודעה מוקדמת מתחילה להיספר רק בתום התקופות.
נועה בן שבת: אם ניתן היתר, ההיתר יכול להביא בחשבון את הנתונים ואת הנסיבות ולפי זה להחליט האם כן נותנים שהתקופה תהיה חופפת.
גדעון סער: ההיתר גם אפשרי בחופשה ללא תשלום, נכון?
נועה בן שבת: גם בחופשה ללא תשלום הוא אפשרי וגם ב-60 הימים שלאחר החופשה ללא תשלום וגם ב-60 הימים שלאחר חופשת הלידה הרגילה.
נועה בן שבת: ההיתר לא חייב לקבוע את זה, אם הוא קובע את זה הוא עדיין לא יוצר את ההודעה המוקדמת, אם המעביד לא מסר את ההודעה המוקדמת מראש אז ממילא הוא יצטרך למסור את ההודעה המוקדמת רק מיום מתן ההיתר.
גדעון סער: אבל למה אנחנו מאפשרים, אם נותנים היתר, נותנים היתר, למה אנחנו מאפשרים, הבעיה שלי היא כזאת, אם נותנים היתר אז נותנים היתר, אבל למה אנחנו קובעים שהיתר יכול לרוקן את ההוראה של ה-60 יום, הרי מילא אם ניתן היתר אז יחסי העובד מעביד נפסקים לפני תום ה-60 יום.
גדעון סער: למה אנחנו צריכים ליצור מצב שכאילו ההיתר על פניו פוגע בנושא ההודעה המוקדמת, אני לא מבין את זה.
נועה בן שבת: ההיתר אומר, יחסי עובד ומעביד נפסקים כעבור 60 ימים אבל יש את תקופת ההודעה המוקדמת.
נועה בן שבת: חוק ההודעה המוקדמת אומר שיש 30 ימים למתן הודעה מוקדמת.
נועה בן שבת: ההיתר איפשר את הפיטורין, עכשיו המעביד נותן את הודעת הפיטורין ומתחילים להימנות שלושים ימים לפי חוק הודעה מוקדמת לחוק האחר.
נועה בן שבת: אם לא נאפשר להיתר להגיד שבמקרים המתאימים כן תהיה חפיפה בין ימי ההודעה המוקדמת לבין התקופה שעד יום מתן ההיתר,
גדעון סער: אלא אם כן ניתן היתר וכתוצאה מההיתר,
מאירה בסוק: אנחנו ניקח לדוגמה שאישה רוצה לקבל חופשה ללא תשלום, המעביד אומר אני פושט את הרגל, אני רוצה היתר, אין לי מה לתת לה חופשה ללא תשלום.
מאירה בסוק: זה המקרה הקיצוני ביותר.
מאירה בסוק: כשהוא מקבל היתר הוא מקבל אותו מהיום שהוא פשט רגל.
מאירה בסוק: ואז אין 60 יום.
מאירה בסוק: הודעה מוקדמת חייבת להיות כי בכל פיטורין, בלי קשר להריון, יש הודעה מוקדמת.
נועה בן שבת: בואי ניקח את המקרה הזה.
נועה בן שבת: המעביד יודע שהעובדת עומדת לחזור מחופשת לידה, מתחילים שישים הימים, המעביד יודע מראש שעיסקו עומד להיסגר, הוא מגיש בקשה למתן היתר לפיטורין ב-60 הימים האלה.
נועה בן שבת: הוא מודיע לעובדת שהוא מתכוון לבקש היתר לפיטוריה, לוקח כך וכך זמן למתן ההיתר ובסופו של דבר ניתן ההיתר, עברו יותר משלושים ימים, העובדת קיבלה מראש הודעה שהעסק נסגר, מראש היה לה זמן לחפש, היא ידעה שרוב הסיכויים שהוא יקבל את ההיתר, היא נערכה.
נועה בן שבת: מבחינת האינטרס לפי חוק הודעה מוקדמת המטה הושגה.
גדעון סער: ואז אני אתן היתר ולא אספור בכלל הודעה מוקדמת?
נועה בן שבת: אני לא אומרת את זה.
נועה בן שבת: אם המעביד נתן הודעה מוקדמת מראש אז אפשר לספור את ההודעה המוקדמת, אם הוא לא נתן הודעה מוקדמת הוא צריך לתת הודעה מוקדמת.
גדעון סער: אני לא מבין למה במתן ההיתר אין מענה לשאלה הזאת, אני לא בא לשנות את האפשרות לתת היתר, אני לא אומר שאני מונע לתת היתר.
נועה בן שבת: הצעת החוק הזאת מוסיפה על תקופת החופשה ללא תשלום ו-60 הימים שלאחריה עוד שלושים ימים.
גדעון סער: היא לא מוסיפה, היא מונעת צמצום התקופה שקבועה בחוק לענין שישים הימים.
גדעון סער: זאת הדרך הנכונה להציג את זה.
נועה בן שבת: אם אני מבינה נכון אז ככה, שישים הימים שאחרי החופשה ללא תשלום הם הימים שבשכר, נניח מבחינה כספית למעביד.
נועה בן שבת: המעביד משלם שכר עבור שישים הימים שלאחר מכן.
גדעון סער: המקור הנורמטיבי של ההודעה המוקדמת הוא בכלל לא בנושא הזכות שלאחר חופשת לידה, זאת זכות שקיימת לגבי כל עובד במשק.
גדעון סער: אין קשר בין הדברים.
נועה בן שבת: אבל מטרתה של הזכות היא שהעובד ידע מראש שהוא,
גדעון סער: אבל אני לא נוגע בנושא הזה.
גדעון סער: לא קיבלתי הסבר לגוף הענין.
יפעת מצנר: יש פה שני מצבים, ואני לא הולכת למקרים הקיצוניים של פשט רגל כי זה לא רוב השיחות שמגיעות אלינו לשדולת הנשים.
יפעת מצנר: רוב השיחות מגיעות,
גדעון סער: אני מסכים שאם מישהו פשט רגל הוא לא צריך להחזיק,
יפעת מצנר: כולם מפוטרים והיא לא שונה.
יפעת מצנר: אנחנו מדברים על המקרים שרק היא מפוטרת, שרק היא מקוצצת ואז הוא צריך להתמודד עם זה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
יפעת מצנר: הצעת השדולה היתה רעיון שבא מהשטח, שבאה מהמקום שאומר שזה לא הוגן שמי שלקחה חופשה ללא תשלום היא במצב שונה מי שנמצאת אחרי חופשת לידה.
יפעת מצנר: שתיהן מקבלות את שישים הימים ואין שום סיבה שההודעה המוקדמת תיכנס בתוך שישים הימים.
יפעת מצנר: אני רואה את זה כשני מצבים.
יפעת מצנר: יש מצבים שבהם מגיעות אלינו שיחות ומקרים של נשים שנמצאות בשישים ימים האלה, אין בכלל ענין של היתר ואז נגמרים שישים הימים האלה שהוא יכול לפטר והוא יפטר ויתן עוד שלושים.
יפעת מצנר: זה היה הרעיון, שלא יגיד לה את מפוטרת אחרי חודש ואז זה יספר.
יפעת מצנר: זה מצב אחד.
נועה בן שבת: חופשה ללא תשלום יכולה להימשך עד שנה מיום הלידה.
יפעת מצנר: נכון, תלוי בוותק, זה לא איזה שהיא טובה שמישהו נותן לה, זאת זכות.
נועה בן שבת: הזכות היא עד שנה מיום הלידה ועוד שישים ימים שלאחר מכן והשישים ימים האלה הם בשכר.
נועה בן שבת: מה שעושה הצעת החוק, היא אומרת, שישים ימים ועוד שלושים ימים של הודעה מוקדמת.
נועה בן שבת: היא מוסיפה עליהם את המרכיב השני שהוא יכול היה להיות חופף להם.
יפעת מצנר: הרעיון הוא שהעובדת תחזור לעבודה, האידיאל הוא שהם יראו שהכל בסדר, היא תרצה להמשיך והוא לא ירצה לפטר אותה והם ימשיכו ביחד.
יפעת מצנר: במצב שזה לא קורה, שבשישים ימים האלה הוא רואה שזה לא והוא רוצה לפטר אותה, הוא יכול לפטר אותה בתום השישים ולהגיד לה שמעכשיו מתחילים שלושים ימי הודעה מוקדמת.
יפעת מצנר: מה שקורה היום זה שהוא אומר לה את זה עוד קודם.
יפעת מצנר: תדעי לך שאני יודע שאני מוגבל בשישים ימים, אבל בתום שישים הימים אנחנו נפרדים ואז השלושים ימים נמצאים בתוך השישים ימים ולא אחריהם.