GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרית דנון: נושא שעלה פה, ואני תמיד מספרת אותו , בתור בדיחה, כחוט השני בין 1,200 נשים שלא מכירות אחת את השניה עולה הכמיהה לנושא השחיה שזה משהו שאינו מוסבר בכלל, אני כבר חצי שנה עושה שיחות נפש עם הנשים מהמגזרים האלה כדי להבין את זה, הפרשנות שלי שזה משהו מאוד סמלי או משהו של שחרור, המוזר בעיניי שמדובר שבכל הכפרים שעליהם מדובר, הם לא כפרים שמצויים ליד ים, והם גם לא כפרים שיש בהם בריכות שחיה, ואני חושבת שהנושא הזה הוא מאוד סמלי של משהו של שחרור מבגדים וכדומה.
מרית דנון: עוד פעילות שלנו במגזר הלא יהודי, אנחנו מייחסים חשיבות מאוד גדולה, כי אני אומרת שאם נשים במדינת ישראל הם במצב X הנשים במגזר הן במצב יותר נמוך, כל חומרי ההסברה שלנו הם גם בשפה הערבית ויש לכם פה דוגמאות, כל דבר אנחנו עושים בשפה הערבית, אנחנו עושים סיורים רבים, בשנת 2007 15 סיורים במגזר, זה אינו שייך לדיווח של 2008 אבל אני הייתי מאוד רוצה להעתיק את החלטת הממשלה שמדברת על נשים בדואיות בצפון לנשים בדואיות בדרום כי נשים בדואיות בדרום, הן מבחינת השכלה והן מבחינת מצב הכללי.
מרית דנון: ובימים אלו אנחנו עובדים על בקשה לתקציב גדול יותר כי מספרם יותר גדול.
מרית דנון: הנושא הבא הוא היועצות לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות, אנחנו פועלים כל ימות השנה ליישום החוק, כשאני נכנסתי לתפקיד לפני כשנה וחצי, למרות שהחקיקה על מינוי יועצת נעשתה בשנת 2000, היו חסרות יועצות ב- 100 רשויות, אנחנו עשינו פעילות מאוד אינטנסיבית ואני יכולה לומר שהיום יש 219 יועצות ברשויות המקומיות מתוך 255, במקומות שאין זה רובן במגזר הלא יהודי, אני לא יודעת אם זה מתוך חוסר מודעות או מתוך חשש לבקשה לתקציב.
מרית דנון: אנחנו היינו מאוד פעילות, ולווינו את חברת הכנסת נאדיה חילו ביוזמה שלה לתיקון החוק וזה עבר בקריאה ראשונה.
מרית דנון: הפעילות השוטפת שלנו עם היועצות, זה כנסים, מימון פעילויות בנושא האלימות נגד נשים.
מרית דנון: סביב חודש נובמבר אנחנו ממנים הרצאות בכל הרשויות המקומיות והפצת חומרי הסברה, בימים אלה אנחנו במערך של כנסים אזוריים כי השנה בגלל שזו שנת בחירות לא נוכל לערוך קורס להכשרת יועצות חדשות, או לכאלה שלא עברו קורס מתוך הנחה שלאחר הבחירות יבואו ראשי ערים חדשים והם ימנו יועצות חדשות.
מרית דנון: אנחנו שותפים בפעילות שטופת עם היועצות בשלטון המקומי להגדרת התפקיד של היועצות שהוא עד היום הוא נעשה ב- 219 וריאציות בכל רשות.
מרית דנון: .
מרית דנון: הנושא של אלימות נגד נשים, הוא נושא מאוד רחב, הרשות לקידום מעמד האישה מרכזת שתי תוכניות משרדיות.
מרית דנון: אני אסביר בקצרה מה זה התוכניות הבינ-משרדיות, לפני כשנה ב- 1 לינואר 2007 היתה פה ישיבה היסטורית בוועדה עם ראש הממשלה, הוצגו בפניו שתי תוכניות ובמקום הוקצו תקציבים מאוד גדולים, והתקציבים האלה קצת קוצצו אבל הם הפכו לתקציבים רב שנתיים, זאת אומרת שהם נכנסו לספר התקציב.
מרית דנון: התוכנית האחת היא לנפגעות תקיפה מינית, היא משדרגת את מערך הטיפול לנפגעות תקיפה מינית הקיים היום.
מרית דנון: היום קיימים שלושה מרכזים רב תחומיים בארץ ובעצם השלושה האלה, בחיפה, בבית החולים איכילוב ובראשון לציון הם ישודרגו מבחינת כוח האדם, והדבר העיקרי החשוב הוא שאישה נפגעת תקיפה מינית לא תצטרך לחכות שנה בתור ולעבור יסורים יומיומיים בגלל חוסר כוח אדם, נבנים במסגרת התוכנית הזאת שלושה מרכזים רב תחומיים חדשים, האחד בנצרת שייתן מענה לנשים ערביות האחד בירושלים שייתן בין השאר לנשים ערביות ממזרח ירושלים, חרדיות ולכלל האוכלוסיה, והשלישי בבאר שבע שייתן בין השאר מענה לנשים בדואיות וכמובן לכלל האוכלוסיה.
מרית דנון: התוכנית כוללת הקמת חלופה אשפוזית לנשים, החלופה אשפוזית לנשים היא בעצם פיילוט, פעם ראשונה בארץ ואני מסתכנת ואומרת גם בעולם, כי בעצם עד היום נשים שעברו תקיפה מינית והם במצב פוסט טראומטי כשהכל קורס, היו מאושפזות בבתי חולים פסיכיאטריים, מאותרות כחולות ומקבלות תרופות פסיכוטיות שלעיתים לא יודעים שהבעיה העיקרית היא התקיפה המינית, והדבר הנורא שתמיד אני מספרת עליו הן נכבלות לפעמים למיטה על ידי גבר, וזה בוודאי מדרדר את המצב הנפשי של האישה.
מרית דנון: הוחלט להקים חלופה אשפוזית, זה יהיה מקום שאישה יכולה לשהות בו שלושה חודשים, האישה מגיעה מהקהילה, נמצאת בו שלושה חודשים, הצוות הוא רק נשים, המטופלות הן רק נשים והיא חוזרת לקהילה.
מרית דנון: חלק מהתקציב פה עובר גם למשרד החינוך לטיפול בילדים נפגעי תקיפה מינית.
מרית דנון: התוכנית השניה היא תכנית להוצאת נשים ממעגל הזנות, אני קוראת לה תוכנית היסטורית, כי בשנת ה- 60 למדינה, המדינה בעצם פעם ראשונה לוקחת על עצמה אחריות לתת מענה ייעודי לנשים ממעגל הזנות, שהן נשים חסרות כל.
מרית דנון: הנשים האלו קיבלו מענה דרך רשויות אחרות, דרך הרשות למלחמה בסמים, דרך הרשות לשיקום האסיר, אבל אף פעם לא היה תקציב ייעודי, התקציב לכל תכנית הוא 10 מיליון שקל לשנה, במסגרת התכנית להוצאת נשים ממעגל הזנות יוקם קו חירום לנשים ממעגל הזנות, ישודרגו המרפאות הניידות היוצאות היום לשטח ועושות בדיקות רפואיות.
מרית דנון: יוקם מקלט לנשים שיוצאות ממעגל הזנות, הן יכולות לשהות בו שנה שלמה, לעבור טיפול נפשי, שיקום תעסוקתי, מרכזי יום שיתנו מענה גם לנשים שיוצאות קצת לעבוד אבל זקוקות לחיזוק.
מרית דנון: חלק מהתקציב מופנה למערכת החינוך להסברה לתלמידי תיכון שהיום לא כך כך מודעים לנושא, מזמינים נערה כזאת למסיבות גיוס, למסיבות סיום, ולא יודעים מי עומד מאחורי האישה המרקדת.
מרית דנון: חלק מהתקציב הוא גם לרשות לקידום מעמד האישה לעשיית קמפיין לציבור הכללי.
מרית דנון: אם היו שואלים אותי מה הדבר הקשה ביותר בתפקיד הזה, הייתי אומרת שזה המפגש עם הנשים ממעגל הזנות.
מרית דנון: כשאני נפגשת עם בחורה בת 20 שיש לה כבר וותק של 8 שנים במעגל הזנות והיא מסבירה לי מי הם הלקוחות, "אל תחשבי שאלה מהרחוב, אלה הם אנשים שאת נפגשת איתם יום יום בעבודה שלך" זה פתאום מקבל פנים וצורה, אני מרגישה שזו לא מישהי זה כולנו, ואני מאוד שמחה שהמדינה לקחה על עצמה את הדבר הזה והוועדה תשמע דיווח לראש הממשלה.
מרית דנון: התכנית הזאת מתחילה להיות מיושמת בשתי ערים עיקריות, בתל אביב ובחיפה, הכוונה גם לעבור לבאר שבע.
שרה מרום שלו: העובדים הזרים עוברים את הגבולות?
מרית דנון: זה נושא אחר, נושא של סחר בבני אדם.
מרית דנון: הפעילות שלנו בנושא של המאבק באלימות נגד נשים נעשית כל השנה והיא מתרכזת במיוחד בחודש נובמבר, בגלל ה- 25 בנובמבר שהוא יום המאבק הבינלאומי שהוכרז על ידי האומות המאוחדות למאבק באלימות נגד נשים.
מרית דנון: מאחר והנושא של אלימות נגד נשים, הוא נושא מאוד רחב, אנחנו כל שנה בוחרות להתמקד בנושא ספציפי בתוך הדבר הגדול הזה שנקרא אלימות נגד נשים.
מרית דנון: למשל בשנת 2006 בחרנו להתמקד בנושא של האלימות שאינה מותירה סימנים חיצוניים, לא האלימות הפיזית, אלא הכלכלית, הפסיכולוגית שהאנשים לא כל כך מודעים אליה.
מרית דנון: בעקבות הקמפיין היתה הצפה לקו החירום של נשים שהתלוננו על אלימות פסיכולוגית, וגם גברים.
ליה שמטוב: אלימות נגד נשים, את מתכוונת רק במשפחה?
מרית דנון: לא גם מינית.
ליה שמטוב: אני יודעת על מקרה אחד, יכול להיות שאלימות נגד נשים במקומות העבודה?
מרית דנון: זה הנושא של הטרדה מינית ואני תכף אתייחס לזה.
מרית דנון: תחת הכותרת של אלימות אני שמה את כל הדברים, הנושא של הזנות, מבחינתי, היא האוכלוסיה שהיא הכי הכי חשופה לאלימות, 38% מהן נתונות לאונס, למצבים פוסט-טראומתיים, גם מצד הלקוחות, גם מצד הסרסורים, לכן אני מדווחת על זה תחת הנושא של אלימות.
מיכל יודין: הנושא של האלימות, זה נושא שאני מעלה אותו כל פעם מחדש, יש פה ידע רב בנושא הטיפול בגברים אלימים, היה "בית נועם" קטן והיום הוא קצת יותר גדול, אני חושבת שהגיע הזמן, מאחר שיש קרוב לרבע מיליון גברים מכים במדינה, מסטירה קטנה ועד הרצח הנוראי ביותר, אין התקדמות בנושא של טיפול בגברים האלימים, הגיע היום, כשאנחנו מעבירים נשים למקלטים, אנחנו בעצם מענישים אותן פעם נוספת, לא רק אותן אלא גם את הילדים, מוצאים את הילדים ממסגרת והנשים מוצאות מהבית, ואני חושבת שהגיע היום שצריך לחשוב גם על חקיקה וגם על התנהגות, שהמקלטים האלה יהפכו למסגרות מעצר שיכללו טיפול בגברים אלימים והאישה והילדים יישארו בבית.
מיכל יודין: הרבה פעמים אומרים אין מספיק מקום בבתי הסוהר ומשליחים את הגבר החוצה, אומרים אל תתקרב לבית, אבל זה לא באמת עוזר.
מיכל יודין: אני חושבת שצריך לחשוב היום מחוץ לקופסה, ולהתחיל לגלגל את הרעיון שהמסגרות האלה יהוו מסגרות מעצר, כמו שאת האישה מוצאים מיד, את הגברים עוצרים מיד והוא חייב לקבל את הטיפול, כמו שמתקיים ב"בית נועם", יש לנו את הידע והניסיון, את "בית נועם" לוקחים לכל רחבי העולם כדי לדבר על הידע שפה צברו ואנחנו פה בארץ ממשיכות לדשדש במקום שניקח את "בית נועם" וניישם אותו בכל פינות הארץ, ובכל מקום שיש מקלטים להפוך את זה למסגרות מעצר.
מיכל יודין: אני שוב אומרת, אנחנו כולנו נצטרך להיות מאחוריכן, כי העבודה שאתן עושות היא עבודה נפלאה וצריך לתת את כל הגיבוי, אני חושבת שבזה תהיה פריצת דרך, שהגברים האלימים האלו יהיו במקלטים והאישה והילד יחזרו הביתה.
מרית דנון: הנושא שבחרנו השנה בתחום האלימות הוא האלימות המינית, יצאנו קודם כל בסקר דעת קהל, שנועד לבדוק את עמדות הציבור ולבחון מהן התפיסות החברתיות מול המציאות, ראינו בתוצאות המדגם שכלל 501 אנשים באוכלוסיה דוברת העברית, גם במגזר הערבי עשינו משהו מקביל.
מרית דנון: אני אציין מה היו הממצאים, ישנו פער מאוד גדול בין המציאות לבין מה שאנחנו חושבים, אנחנו זה גם גברים וגם נשים, ראשית אנחנו עדיין שבויים בחלום שאלימות המינית מתרחשת אי שם בסמטה חשוכה, בשעות הערב, כאשר אנחנו יודעים על פי הממצאים של מרכזי הסיוע של נפגעות.
מרית דנון: לצערנו כשהמקרים האלה קורים במעגל החברתי והמשפחתי הקרוב, דווקא המקום שנועד להיות המקום המגן והוא לפעמים המקום שאינו נותן שום הגנה לילדה, לאישה בחוג המשפחתי, הגבר האלים נתפס כמשוגע, כמי שאינו שולט בעצמו, זה כמובן מאוד מוריד אחריות ממנו, כאשר אנחנו יודעים שגברים אלימים, אני מסתמכת על נתוני מרכזי לסיוע, שהגברים אלימים מינית הם בדרך כלל גברים מאוד נורמטיביים למראה שמנהלים חיי יום יום עם עבודה ומשפחה.
מרית דנון: הממצא הכי קשה מבחינתי הוא שחמישית אחוז מהציבור במדינת ישראל בשנת 2007 חושבים שנשים מביאות על עצמן אלימות מינית, חמישית מהציבור בישראל חושב שהן מביאות על עצמן אלימות מינית בגלל לבוש פרובוקטיבי ובגלל התנהגות פרובוקטיבית.
מרית דנון: אני מוכרחה כאן להשחיל משהו טראומתי שהיה לי לפני כשבועיים, הוזמנתי לשבת תרבות בפתח תקוה, העיתונאי יצחק ליבני ראיין, ישבו כ- 300 איש, אולם מלא, נשים וגברים, אני מספרת להם על הממצא הזה, וככה מאחורי התת מודע , 300 איש עונים לי "בטח, זה באמת נכון" ופתאום הממצאים האלה של הסקר, קורמים עור וגידים ואני רואה כמה עוד ארוכה הדרך לפנינו.
מרית דנון: אחת מהנשים שהיתה נוכחת שם התקשרה אלי לאחר שבוע, ואמרה "אני כל כך הזדעזעתי מהתגובה והחלטתי שאני חייבת ללכת לבדוק את זה במקום העבודה" חברת הייטק, אנשים די צעירים, סיפרה להם את הנתון, והיתה אותה תגובה, זאת אומרת יש לנו חקיקה מאוד נאורה, אנחנו מדינה מאוד מתקדמת אבל יש לנו דרך ארוכה , אני חושבת שרובנו, ואני אומרת שגם אנחנו כנשים עדיין לא קושרות בין האישה, הנערה, הילדה הנפגעת מינית לבין מישהו מהסביבה שלנו, הבת שלנו, בת הזוג שלנו, האחות שלנו זו מישהי שקורה לה הדבר הזה שם.
מיכל יודין: הבעיה שחלק גדול מהנשים חושב כך, תשאלי נשים והן תאמרנה שלא צריך לתקן את הייצוג, הן תבואנה ותאמרנה שזה בסדר שאישה צריכה להלחם על זה, הן תאמרנה שזה בסדר שאישה מרוויחה פחות כסף, וזו המסקנה כפי שגדעון סער אמר, שהכוח הנשי לא מאוחד, חלק גדול מהנשים לא חושב את זה.
מרית דנון: כשמדברים על התנהגות פרובוקטיבית, על הממצא הזה ועל לבוש פרובוקטיבי, בין הנפגעות פגיעה מינית, אני לוקחת כרגע נתון של חבר בית חולים בני ציון בחיפה שמסר לנו את הנתון הזה, הוא מקבל נפגעות תקיפה מינית בעת האירוע, צעירת הנפגעות היתה בת שנה ושמונה חודשים, והמבוגרת היתה בת , 80 כשאמרו לי את הדבר הזה בפתח תקוה עניתי אלה הם הנתונים, והילדה הזו בת השנה ושמונה חודשים בודאי לא לבשה משהו פרובוקטיבי, הלבוש הקטן הזה הוא מאוד לא פרובוקטיבי, וגם האישה בת ה- 80 בודאי לא היה שום דבר פרובוקטיבי בהתנהגות שלה ולא בלבוש.
מיכל יודין: זה המסר שצריך להיות.
ליה שמטוב: חוץ מזה יש עוד מקרים, למשל בערב רוב הנשים עושות ספורט כמו הליכה ובמיוחד בערי הפריפריה , הן לבושות באימונית, ובהרבה מקרים עוצר אוטו ומתחיל לשוחח איתן.
מרית דנון: היה מקרה בנהריה, של אישה בת 70 שאנסו אותה בהליכה כזאת.
מרי חדייר: כשאנחנו מדברים על הפריפריה זה לא צריך להיות הליכה, ספורט, הנגישות של תחבורה ציבורית, זה נאמר לגבי המיעוטים, אבל גם המקרים המתגלים במקום של חוסר נגשיות ואז קיימת הבעיה.
מרית דנון: כשעומדים לבד בתחנת אוטובוס ב- 10 בלילה.
ליה שמטוב: אנחנו רואים את הנערות שהן עומדות שם.
מרית דנון: אני ממשיכה את נושא האלימות, בעקבות הסקר הזה אנחנו עשינו יום עיון מאוד גדול שהשתתפו בו ממונות ממשרדי הממשלה, יועצות ברשויות המקומיות ואנשי מקצוע, מימנו פעילות של הסברה בנושא של אלימות, 400 הרצאות במערכת החינוך, ברשויות ובמשרדי הממשלה, אנחנו עושים כבר שנה שניה סדנאות בשיתוף עם המשטרה בנושא הגנה עצמית לנשים שנמצאות במעגל האלימות.
מרית דנון: ואני רוצה להתייחס למה שהגברת מיכל יודין אמרה, אנחנו מעורבים ביוזמת חקיקה שתחייב גברים אלימים לעבור טיפול, אני מוכרחה לציין שהנושא הזה מתנהל בעצלתיים, זו יוזמת חקיקה של נשות הדסה יחד עם משרד הרווחה ומשרד המשפטים, כאשר יש מתנגדים בקרב ארגונים לזכויות אדם לחייב טיפול.
מרית דנון: מהניסיון שלי, צוות הרשות ערך ביקור בבית הכלא חרמון, קבוצה של כ- 30 גברים עוברים שם טיפול במשך שנה, ישבנו איתם שעתיים, אני ושלושים גברים אלימים ביחד, החוויות שהם העבירו מאוד מחזקות את דעתי שיש שינוי אצל גבר שעובר טיפול כזה, נקודת הסוף היא לא כמו נקודת ההתחלה, בהחלט אנחנו מצדדים בנושא הזה.
מרית דנון: חלק מנושא האלימות זה יישום החוק של הטרדה מינית במקום העבודה, החוק נחקק בשנת 1988 לפני כעשר שנים, אני רוצה להזכיר את חובת המעביד לפרסום תקנון במקום בולט, מינוי אחראי או אחראית לטיפול בתלונות, וחובת פעילות הסברה לעובדים בשעות העבודה.
מרית דנון: בשונה מהחקיקה בנושא של ייצוג הולם שחלה רק על המגזר הציבורי, החוק למניעת הטרדה מינית חל על המעסיקים, כולל המגזר הפרטי, כולל מוסדות להשכלה, כולל הצבא ורשויות הבטחון.
מרית דנון: אנחנו השנה נכנסנו לפעילות מאוד אינטנסיבית של יישום החוק הזה, הגענו למסקנה שבסקטור הפרטי והציבורי יש בורות בקשר לנושא, למשל בשירות המדינה ובצבא ההגנה לישראל, יש מערכת מאוד משומנת לטיפול בנושא הטרדה מקומית, פחות ברשויות המקומיות, אבל בסקטור הפרטי למשל, אנשים ממש לא מודעים לזה, אני מדברת פה על מסעדה בתל אביב שמעסיקה למעלה מ-35 עובדים, הפרויקט הזה התחיל אצלי בקפה מסוים, המנהל של הקפה אמר לי, "אני לא מיניתי עד היום ממונה, כי לא היתה בעיה", ממנים את האחראית כשיש בעיה, זה מה שקורה, אנחנו הגענו למסקנה שצריך להתלבש על הסקטור הפרטי והציבורי.
מרית דנון: ראשית יצאנו בחודש אוקטובר במבצע אכיפה מאוד מעניין עם אגף האכיפה של המשרד לתעשיה, מסחר ותעסוקה, אגף האכיפה במשרד התעשיה, מסחר ותעסוקה אוכף בכל ימות השנה חוקי עבודה שחוק הטרדה מינית הוא אחד מהם, אנחנו ביקשנו לבצע מבצע שכל היום יהיה מבצע של יישום חוק הטרדה מינית, ויצאו פקחים של משרד התעשיה, מסחר ותעסוקה שלהם ישנה אפשרות על פי חוק לאכוף, הם אוכפים רק את תליית התקנון שזאת נחשבת העבירה, ועובדות הרשות לקידום מעמד האישה עושות הסברה.
מרית דנון: אני רוצה להזכיר לכם הקנס על אי תליית תקנון הוא 12,900 שקל, וכל שבוע נוסף זה 1,300 שקל, נפתחו תיקים.
מרית דנון: מבצע האיכפה הזה היה יום אחד בו אנחנו נכנסנו ל- 165 מקומות עבודה, המעסיקים כ- 15,000 עובדים בכל המגזרים ובכל האזורים, בצפון, בדרום, במגזר היהודי, במגזר הלא יהודי, וראינו ש- 34% מכלל המעסיקים הם עבריינים שלא מיישמים את החוק, הנושא הזה זכה לפרסום מאוד גדול באמצעי התקשורת, בתוכנית מועצת החכמים בטלוויזיה נאמר שזה מבצע של פמיניסטיות קיצוניות, כאמור זה חוק במדינת ישראל, פמיניסטיות קיצוניות, ו"גורמים דתיים חשוכים כמו באירן", הם כנראה התייחסו לשר שעומד בראש משרד התעשיה, מסחר ותעסוקה.
מרית דנון: אני מדברת על חוק שקיים עשר שנים, והוא נתפס כאילו מבצע צבאי, הוא בכלל לא היה מבצע של צבא ההגנה לישראל, לא להביא מוטרדים ולא מוטרדות, אלא פשוט נושא של העלאת מודעות.
מרית דנון: בעקבות המבצע הזה, רכשנו ברשות לקידום מעמד האישה מאגר מסחרי של מקומות עבודה, ואנחנו פונים למאות ולאלפי מקומות עבודה מ- 1,000 עובדים ומעלה, יצאו כבר מאות מכתבים עם הפניה לחוק, עם משלוח של התקנונים, ואנחנו מבקשים לדעת מי הממונה במקום הזה, אנחנו ניצור מאגר גדול של אחראיות על הנושא של הטרדה מינית, אנחנו פועלים בימים האלה על הכנת ערכת עבודה בנושא של הטרדה מינית שתכלול סרט הדרכה שיופץ במקומות עבודה, אנחנו בונים אותו עם חמישה מקרים, כאשר על כל מקרה יהיה אפשר לפתוח דיון במקום העבודה, ולהתחיל לעלות את הנושא הזה לסדר היום במקומות עבודה.
מאירה בסוק: אנחנו התחלנו בנעמ"ת בדברים שהבעיתיות של החוק הזה חוץ מתלייה וכדומה, שבדרך כלל ממנים את הממונה על ביצוע החוק הזה, תמיד ממנים מגורם פנימי, תמיד מההנהלה וכמעט ולא קורה, פעם אחת לא קרה שהממונה תהייה לטובת המטריד, ממנים תמיד אחת מכוח האדם, ואם היא מנהלת ממשאבי אנוש אז היא בניגוד אינטרסים, ותמיד האישה המוטרדת היא במצב חלש ואז לא רק שיש לה בעיה עם המטריד שהוא מנהל וכדומה, אלא גם אם הממונה היא גם מנהלת, אני רואה בזה בעיתיות מאוד קשה.
מרית דנון: יכול להיות שאפשר להכניס תיקון לגבי מי האחראי, שאסור לו להיות.
מרית דנון: הבעיה הכי קריטית היא בשלטון המקומי, השלטון המקומי הוא המעסיק הגדול ביותר במדינה, אני חושבת שהוא עם 165,000 עובדים בערך, בשלטון המקומי כל רשות מקומית היא הבודקת את עצמה, אני לוקחת את המקרה הקיצוני ביותר, איזה ישוב מאוד מאוד קטן, ממש קטן שהמתלוננת היא בת דודה, או שראש הרשות הוא אח של המטריד, אין בעצם שום אפשרות להוציא את התלונה החוצה כמו שנעשה בשירות המדינה, נמצאת כאן דורית חובב שהיא ממונה, והיא הדוגמה, בשירות המדינה הממונות על טיפול במעמד האישה הן הגוף הראשון שמקבל את התלונה על הטרדה מינית והן לוקחות את התלונה ומעבירות את זה.
דורית חובב: בשירות המדינה הממונה לא יכולה להיות למשל מכוח אדם.
דורית חובב: מניסיון בהקשר של איזו בעיה שלי שלעיתים גם הממונה בתוך ארגון כזה, כשאת באה ומתלוננת על גבר שאת מכירה אותו שנים, אפילו אם היא מאמינה לי היא תימצא במצב מאוד לא פשוט.
גלי עציון: בכלל המבנה הזה, שאלף פעמים היא סוג של תחת פיקודו של המטריד, יש הכרות רבת שנים עם המטריד, הבעיה ברשויות המקומיות, כן יש להן מנגנון לכאורה, הבעיה שהוא לא מנגנון מחייב, אני בזמנו שערכתי את הבדיקה לבית דין אז דיברתי עם גורמים בשלטון המקומי, השלטון המקומי הוא כמו התנועה הקיבוצית המאוחדת,
גלי עציון: זאת איזו מטריה וולונטרית שאינה מחייבת, ומה שנאמר לי שמה שמגיע לבית הדין מהשלטון המקומי זה מקרים כל כך חמורים, בעצם לא רק שהכל נסגר בפנים אלה גם לא יודעים על זה, אין העברת אינפורמציה.
מרית דנון: הם הבעיה העיקרית, אם יקום בית דין של ההסתדרות, אני כבר דיברתי עם השלטון המקומי שאולי הם יצטרפו לדבר הזה, אני לא יודעת היכן העניין הזה עומד, היתה לי פגישה בנושא הזה עם טלי ליבני, וצריך לקדם אותו.
מרית דנון: הנושא של סחר בנשים, הוא רב מערכתי והמון משרדים קשורים אליו, המתאמת הבינ-משרדית משרד המשפטים ועוד מספר משרדים, משרד החוץ, משרד הפנים, המשטרה, גורמים שונים.
מרית דנון: התפקיד של הרשות לקידום מעמד האישה בנושא במאבק בסחר בנשים, הוא בהעלאת המודעות של הציבור וחינוך.
מרית דנון: אנחנו נכנסנו לפעילות משותפת עם מספר גורמים כאשר הפעילות השנה התמקדה במיוחד סביב ה- 2 בדצמבר, מאחר ואין יום בינלאומי למאבק בסחר בבני אדם או בנשים, אנחנו התלבשנו על ה- 2 בדצמבר שהוא היום הבינלאומי שהוכרז על ידי האומות המואחדות לביטול העבדות, מאחר והסחר בבני אדם והסחר בנשים נתפס כעבדות המודרנית של המאה 20 והמאה 21, החלטנו שזה היום.
מרית דנון: אנחנו יזמנו קודם כל החלטת ממשלה שעברה יחד עם משרד המשפטים, החלטת ממשלה שהמדינה תיתן אחת לשנה אות הוקרה מיוחד למשרד ממשלתי או לגוף לא ממשלתי או לאדם פרטי שתרמו תרומה ייחודית למלחמה בסחר בבני אדם, ובסחר בנשים בכלל זה, הדבר הזה עבר בממשלה ב- 2 לדצמבר 2007, אנחנו חשבנו להיכנס לנושא הזה דרך קהלים מאוד גדולים, וקהל הרחב לא קהל שיש לו נגיעה לנושא, אנחנו חושבים שכל אזרח במדינת ישראל חייב להבין שהוא לא צריך לחזור יותר לשיעור בתנ"ך בבית הספר וללמוד על היחס לעבד ולגר אשר בשערך, ולא לחזור לשיעור היסטוריה כדי ללמוד על העבודות השחורה בארצות הברית, יש לנו בחצר המאוד קדמית של מדינת ישראל עבדות מודרנית, אני אתייחס רק לנשים, נשים שנגזלים מאיתן כל זכויות אנוש, נלקח מהן הדרכון, נלקחות מהן התעודות, הן עובדות 20 שעות בימימה, מקבלות לקוחות בזמן המחזור, לפעמים מורעבות, לפעמים נבדקות כפי שבהמה לא היתה נבדקת, מסתכלים על גודל הישבן או גודל השיניים באופן מזעזע, וכל אחד מאתנו צריך להיות מודע לדבר הקיים פה, ולכן אנחנו עושים את פעילות ההסברה שלנו דרך שירות המדינה.
מרית דנון: הממונות מקבלות מידי פעם מידע על כך, ברשויות המקומיות פנינו לעדי אלדר, עדי אלדר יושב ראש השלטון המקומי פנה בקריאה שבכל השתלמות שמתקיימת בשלטון המקומי, בין אם קשור או לא קשור נושא סחר בנשים, הוא יצא בקריאה לקראת ה- 2 בדצמבר לרשויות המקומיות לקיים פעילויות הסברה, ואכן במספר רשויות קוימו כנסים לקהל הרחב, הנושא הזה נכנס באותה צורה למערכת החינוך, נערכים כנסים רחבים ברשויות המקומיות לסגל הבכיר במערכת החינוך מתוך הבנה שכאשר מפקח ומנהל בית ספר או מורה יהיה מודע לבעיה הוא יתן גם לארגונים לא ממשלתיים לבוא להיכנס לכיתה ולהסביר את הבעיה, כי הנושא הזה לא נכנס כל כך בצורה ברורה, הנושא הזה נכנס גם לצבא דרך היועצת לרמטכ"ל לענייני נשים, נעשתה ערכת לימודית מיוחדת, זה נכנס לבית הספר לקצינים לאוגדה שיושבת באוגדת רמון שיושבת על גבול מצריים והם הראשונים הנחשפים לנושא, והיתה פניה שלנו, של הרשות לקידום מעמד האישה למזכירי התנועה הקיבוצית להפנות את תשומת לבם לנושא ולקיים כנסי הסברה, וזו השנה השניה שבחודש דצמבר מתקיים כנס שעוברים בו 3,000 בני נוער לפני גיוס ולפני שנת שירות, ובמקום הזה נפתחות תחנות הסברה בנושא סחר בנשים.
מרית דנון: זאת אומרת שקהלים מאוד מאוד רחבים נחשפים לנושא הזה.
מרית דנון: הרשות לקידום מעמד האישה בין השאר ממננת גם הצגות בהמלצתה של חברת הכנסת זהבה גלאון .
מרית דנון: אנחנו מכניסים את ההצגה הזאת במימון שלנו לתוך הכנסים האלה, ועל הבמה פתאום רואים מה הדבר הזה שכאילו כל כך רחוק מאיתנו ובאמצעות המחשה הוא מאוד מאוד מובן.
מיכל יודין: אני לא רואה פה נתונים, האם ירד המספר בסחר בנשים?
מרית דנון: על פי הנתונים שאני שומעת מהמתאמת הבינ-משרדית, אם לפני כמה שנים היה מדובר באלפים, היום מדובר במאות, אבל מאחר והביקוש נשאר ביקוש זה עובר לזנות, מה שאנחנו קוראים, הישראלית, שאני לא עושה שום הבדל בינהם.
מרית דנון: בנושא של נשים נסחרות יש כנראה ירידה, אבל גם כן הדברים קשים להוכחה.
מרית דנון: הנושא של הגשת מידע לציבור, על פי חוק הרשות, הרשות אמורה לרכז מידע ונתונים וליזום מחקרים בתחומי פעולתה של הרשות.
מרית דנון: אנחנו הוצאנו השבוע את המדריך שהוא מדריך נשים, מדריך גופים וארגונים בישראל, חשבנו בהתחלה שאנחנו מדברים על 15 גופים, עבדנו על זה שנה וחצי, מדובר בכ- 300 גופים, אנחנו עושים הפצה מאוד רחבה של מעל 100,000 כי אני חושבת שלכל אישה ובכל משפחה צריך להיות כזה דבר, לא רק אישה אלא גם גבר, כל הפרסומים שלנו לציבור הם פרסומים בארבע שפות, לפעמים בחמש, בעברית, רוסית, אמהרית וערבית.
מרית דנון: הנושא של יום האישה הבינלאומי, בשנת 2007 אנחנו נצמדנו לנושא שהוכרז על ידי האומות המאוחדות, הנושא היה ביעור כל צורות ההפליה והאלימות נגד נערות, ילדות.
מרית דנון: הרשות עומדת בראש משלחת של ישראל לאומות המאוחדות, ואני מוכרחה לומר לכם שזו חוויה קשה ולשמוע את כל מדינת ערב, ובראשם נציג אירן שמדברות על בעיות של מעמד האישה בעולם כאילו הן תלויות בכיבוש הישראלי, כלומר הבעיות של מעמד האישה, כאילו כמה נפלא אצלם.
מרית דנון: וחוויה אישית, אני הייתי שלוש שנים באירן בתקופה קשה ברחתי עם עלייתו חומייני לשלטון, אני מוכרחה לומר לכם שנציג אירן שדיבר על כך שהכיבוש הישראלי במדינת ישראל הוא זה שאשם בבעיות, אני מרגישה שעולה לי משהו, כולי רעדתי שם, כי אני עדיין רואה את האישה, תמיד יהודים אשמים.
מרית דנון: אני סקרתי פה בעיקר את הפעילות הייחודית, לא את הפעילות השוטפת שהיא בנושא של קידום, למשל בנושא של חקיקה אנחנו כל שבוע מעירות לוועדת שרים לחקיקה הערות מגדריות על נושאים שעולים שם, מכינים דוחות לאומות המאוחדות ולגופים בינלאומיים ואני רוצה לומר שהתקציב של הרשות הוא תקציב מאוד קטן לצערי,.
מרית דנון: אבל בכל זאת אנחנו מנסים לעשות משהו, חלק מהתקציב ניתן לנו בשנים האחרונות בעודפים שמגיעים בשליש השלישי של השנה, ועם עודפים שאני לא יודעת עד הרגע האחרון אם הם מגיעים, מאוד קשה לתכנן פעילות וגם קשה לנצל את זה בסוף, כי הדבר הקשה שלנו בעבודה זה המאבק עם הבירוקרטיה ולא עם הגברים בעצם, זאת אומרת כשמגיע אלי תקציב בדקה ה- 90 ואני צריכה להתחיל לגשת למכרזים, לפעמים אני לא מצליחה לנצל את הכסף הזה.
מרית דנון: באמת אני חושבת שבשנה האחרונה הוועדה הצליחה להביא את ראש הממשלה לפה ולא רק לדיונים אקדמיים תיאורטיים, אלא יוצאים סכומי כסף לטובת נשים, ותחת כל עץ רענן במדינת ישראל, הכל התחיל מפה מהוועדה וזה באמת שיתוף פעולה מאוד מאוד יפה.
ליה שמטוב: אני רציתי להתייחס ליום האישה הבינלאומי, לא סתם זה ה- 8 במרץ, וככה זה נהוג בכל העולם, אני נולדתי פה, ואני רוצה לומר לכם, שאני זוכרת גם בתור ילדה וגם בתור אישה, כי הגעתי לארץ בגיל 22 , היום הזה היה היום המיוחד ביותר, זאת אומרת כבוד שקיבלה אישה, ילדה, אמא, סבתא באותו יום זה נותן לכל השנה את הסיפוק, והשנה אני הייתי באוקרינה ביום הזה, ב- 8 במרץ, ראשית ביום הזה מרגישים באוויר את החג, זה כל כך הרבה פרחים, זה כך כך יפה ביום הזה, הגברים קונים את הפרחים, הם רצים לנשים הביתה, וגם במקומות עבודה, גם בארץ זה יום בחירה, עכשיו היום הזה זה יום חופש בכל העולם, אולי היום זה קצת השתנה וחופש אי אפשר לעשות, אבל דעו לכם שאם ניקח את היום הספציפי, אנחנו עושים את יום המשפחה ועושים את יום האישה ב- 4 לחודש וב- 30 לחודש וכל משרד מחליט מתי, אבל ביום הזה לעשות את האירועים בכל הארץ, זה יהיה מאוד יפה ואולי נעשה יחד את המאמץ שהכל יתרכז ב- 8 במרץ.
גלי עציון: ה- 8 במרץ הוא יום חשוב אבל צריך לזכור שיש עוד 364 ימים נוספים, אנחנו רוצים לקבל את היחס המתאים בימים האלה גם.
ליה שמטוב: זה נכון, אבל אני חושבת שיום הבחירה מה שכאן מצוין, אנחנו פוגשים את האישה או במטבח או מסדרת את הדירה.
מיכל יודין: זה יום גם שהמאבק שהפועלות בניו יורק זכו במאבק שלהם ולכן נבחר היום הזה, מזה התחיל ה- 8 במרץ.
מיכל יודין: אני רוצה לברך את מרית דנון, מרי חדייר, איילת שיאון ובת שבע אפרים, על העבודה הנפלאה שהרשות עושה ולאחל לך ליה שמטוב הרבה הצלחה ושיתוף של כולנו, אני חושבת שהשיתוף הזה יניב את הפירות, יחד עם זאת אני אומרת ישנם הרבה מאוד דברים שעושים אותם, איינשטיין נדמה אמר, כשעושים את אותו דבר, הרבה פעמים לא מביא לשינוי, אנחנו צריכות הרבה מאוד לחשוב עם כל המוסר שכל הזמן מלווה אותנו.
מיכל יודין: במוצאי השבת שמעתי הרצאה, אלן דרשווביץ מאוניברסיטאת הרווארד: שדיבר על שינוי חקיקה בהיבט של המאבק בטרור, הוא אמר בסוף הרצאה, שמדינת ישראל צריכה להגן על עצמה גם אם צריך לשנות ולהתמודד עם הטרור ולפגוע באזרחים שבאים עלינו להורגנו, כאן אני אומרת, אצלנו הנשים המוסר משחק תפקיד מאוד מאוד משמעותי, ויש הרבה מאוד דברים שבהם אנחנו צריכות להיות פחות מוסריות ולהתחשב גם בערבון מוגבל בארגנונים השונים לזכויות אדם, כי בהרבה פעמים מרוב המאבק לזכויות האדם אנחנו הנשים נפגעות, אם לא אנחנו אז הבנות שלנו, הנכדות שלנו, ולכן צריך לשקול גם את רמת המוסר, הוא אמר חד משמעית אם אנחנו צריכים להגן על עצמנו כי הפלשתינאים יורים עלינו, על שדרות מתוך אזור שמשמש אזרחים, ומשם באים הקסאמים, באותה מידה אנחנו צריכות לזכור כי רמת המוסר המשחקת חלק מאוד חשוב אבל אם אנחנו באמת רוצות להאבק, לפעמים צריך להוריד את מינון המוסר ולפעול באופן, עקשני ותוקפני.