GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרית דנון: משרד החינוך העלה את הבעיה שהתוכנית לא נותנת מספיק מענה לילדים, ובהחלט התקיפות המיניות לצערנו לעתים מתרחשות בגיל הרבה יותר צעיר ולא דווקא מגיל 13 אלא לפעמים מגיל 4 ו-5 ואפילו פחות, ולכן ניסינו אתמול ברגע האחרון להגדיל עוד קצת את התקציב שקשור לילדים במערכת החינוך ולילדים בכלל.
מרית דנון: נמצאת כאן שוש צימרמן ואני יודעת שהתקציב הזה לא עונה על הכול, אבל עשינו כל מאמץ ואני מקווה שאולי בשנים הבאות נוכל להדגיש את הנושא הזה.
מרית דנון: התוכנית באופן כללי מדברת על שדרוג שלושה מרכזים קיימים, על הקמת שלושה מרכזים חדשים, על הקמת חלופה אשפוזית שהוצגה בזמנו בפני ראש-הממשלה על-ידי עמותת מקום בטוח, על הקמת שש דירות מעבר ליד המרכזים, ודבר מאוד חשוב – הכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
מרית דנון: אני רוצה לציין שבימים האחרונים אני שומעת בתקשורת טענות שהמדינה והחברה כאילו מאוד מעודדות נשים להתלונן אבל בעצם לא נותנות מענה.
מרית דנון: אני חושבת שהתוכנית הזאת היא באמת הוכחה שהמדינה נותנת מענה, אם לא מלא, מרחיבה מאוד את האזורים הגיאוגרפיים שהיו כלולים בתוכנית, מאוד מעבה את הטיפול, ואני חושבת שבהחלט זה צעד קדימה.
מרית דנון: אני רוצה לומר איך עבדנו בוועדה.
מרית דנון: התחלנו לשבת מספר ישיבות רצופות רק של המשרדים הממשלתיים.
גדעון סער: אנחנו ב-24 השעות האחרונות מנהלים מאבק נגד חוק ממשלתי מטורף שהביאו אתמול בהליכים מזורזים למניעת או לדחייה בפיקוח על עברייני מין מורשעים שהם משוחררים, שהיישום שלו נדחה כבר פעם אחת, חוק שהכנסת עבדה עליו שמונה שנים, והיישום שלו לא כרוך בהיערכות תקציבית או אחרת שהיא מאוד יוצאת דופן, וזאת בעיניי נסיגה מאוד גדולה לאחור.
גדעון סער: היום תהיה הצבעה ואני מאוד מקווה שההצעה תיפול ושלא נהיה במצב שמצד אחד אנחנו מתקדמים אבל מהצד השני אנחנו נסוגים.
גדעון סער: אף אחד לא נתן הסבר.
גדעון סער: אנחנו כמעט הצלחנו אתמול להפיל את הפטור מחובת הנחה בוועדת הכנסת, אבל כאשר הממשלה הרגישה שהחוק בסכנה, היא קיימה את הדיון היום ודחתה את ההצבעה להיום והרבה מאוד מהחברים – מיכאל מלכיאור, שלי יחימוביץ ואחרים – התגייסו לעניין הזה, גם חברי כנסת משורות הקואליציה.
גדעון סער: ההצבעה צריכה להיות היום ואני מקווה שנצליח.
גדעון סער: גם לא שלחו את השר שהגיש את החוק כדי לנמק אלא שלחו את גדעון עזרא, שזה דבר מוזר מאוד.
מרית דנון: עוד שתי מלים על אופן העבודה של הצוות הבין-משרדי לשני הנושאים האלה.
מרית דנון: אנחנו ישבנו במספר ישיבות רצופות לכל נושא.
מרית דנון: בהתחלה ישבנו המשרדים הממשלתיים ובשלב האחרון הזמנו גם גופים לא ממשלתיים, בעיקר גופים שמטפלים בשטח, והכוונה הייתה להציג בפניהם את התוכנית, לשמוע את הערותיהם, ללמוד מהניסיון שלהם.
מרית דנון: מאוד היה חשוב שהגופים הממשלתיים יעבדו עם הגופים שעובדים בשטח כדי ללמוד מהניסיון ושהתוכנית תהיה מקובלת עליהם.
מרית דנון: זה נעשה גם בנשוא של נפגעות תקיפה מינית וגם בנושא של הזנות.
מרית דנון: אני רוצה שוב לומר תודה ליושב-ראש הוועדה.
מרית דנון: אני בהחלט מודעת לנושא ויודעת שאם לא היה מועלה הנושא בוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ואם לא היה מוזמן ראש-הממשלה, לא היינו מגיעות עד הלום, במיוחד בנושא הזנות כאשר זאת בעצם הפעם הראשונה שיש גישה של המדינה, גישה מערכתית, עם רצף של שירותים לכל אורך הדרך ותקציב.
מרית דנון: אני באמת מודה לחבר הכנסת גדעון סער.
מרית דנון: זה משהו שאנחנו מאוד מתהדרים בו ואפילו באו"מ היינו מאוד גאות להציג את הנושא הזה שהוא משהו יוצא מן הכלל.
עדה פליאל-טרוסמן: לפני שאני מתחילה בדבריי, אני חשה חובה נעימה להודות לאישה מאוד מאוד יקרה, למרית דנון, מנהלת הרשות למעמד האישה, שאת אמנם גלגלת את הדברים קדימה, אבל מהרגע שאת נכנסת לתמונה, באמת אלמלא המאמצים שלך, הנחישות שלך והאהבה שלך לשני הנושאים האלה, אני לא חושבת שהדברים היו מתקדמים והיינו מגיעים לכלל דיון בהם היום.
עדה פליאל-טרוסמן: אפילו שזה יצא בעייתי, אני רוצה להודות לבתי, ליעלה טרוסמן, על העיצוב של המצגת הזאת ואני גם רוצה להודות לה על כך שהכניסה לשירות שלנו בשנים האחרונות – וחיותה עדה לכך – ממד אומנותי.
עדה פליאל-טרוסמן: לנושא שלנו.
עדה פליאל-טרוסמן: בהמשך למה שמרית אמרה מבחינת המפגש שלה עם נפגעת תקיפה מינית, כל מילה שאמרת היא בסלע, היא בהתנסויות ובתיאוריה, בפרקטיקה ובטיפול.
עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית היא כל פעילות מינית בניגוד לרצון ושלא בהסכמה.
עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית כוללת אונס וניסיון לאונס, גילוי עריות, הטרדה מינית, מציצנות, כאשר כל צורות התקפה המינית הנן עבירות.
עדה פליאל-טרוסמן: תקיפה מינית היא פעולה של כוח שאין לה כל כושר לדחף מיני, אך מתבטאת באלימות באמצעות מין וכפייה מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: 91 אחוזים מקורבנות האונס והתקיפות המיניות הן נשים ו-9 אחוזים הם גברים.
עדה פליאל-טרוסמן: כ-99 אחוזים מהפוגעים המדווחים הם גברים.
עדה פליאל-טרוסמן: הפגיעה המינית בנשים הנה בשכיחות גבוהה משל הגברים כאשר ההערכה היא שאחד משבעה גברים עלול לעבור תקיפה מינית והתקיפות המיניות כלפי גברים מתרחשות באופן מובהק בגיל הילדות.
עדה פליאל-טרוסמן: בנוסף, כפי שאתם רואים במצגת, ההערכה בעולם המערבי היא שאחת מכל שלוש נשים עוברת תקיפה מינית ואחת מכל ארבע נשים עוברת אונס.
עדה פליאל-טרוסמן: כמובן אנחנו רואים שתופעת האלימות המינית חוצה את גבולות המין, הגיל, התרבות, השכבה החברתית או הקבוצה האתנית.
עדה פליאל-טרוסמן: האלימות המינית פוגעת לא רק בגופה של האישה/הנערה אלא בכל עולמה הגופני, הקוגניטיבי, הנפשי, המשפחתי והחברתי.
עדה פליאל-טרוסמן: לעתים היא פוגעת בתפיסת העולם הבסיסית שלה, בכבודה כאדם, לעתים בעצם הביטחון בחיים, בנשיות, ביכולת להמשיך ולהאמין בבני אדם.
עדה פליאל-טרוסמן: השלכות הפגיעה נוגעות ברבדים עמוקים ביותר שמובילים בין היתר לתחושות אשמה, חוסר אונים, השפלה, בלבול, כאבים פיזיים וכאב נפשי שהולך לבן לוויה קבוע של הנפגעות.
עדה פליאל-טרוסמן: היא עוצרת תהליכי התפתחות נורמטיביים, היא משפיעה לאורך זמן, היא פוגעת במערכות היחסים, ביכולת ליצור קשר בין-אישי, לעתים קרובות הפגיעה היא בתפקוד היום יומי על היבטיו השונים וביכולת ללמוד ולעבוד.
עדה פליאל-טרוסמן: מטרת ההתערבות הטיפולית היא לסייע לנפגעת לרכוש מחדש חוסן נפשי, לרכוש מחדש את השליטה על חייה ואת יכולת הבחירה.
עדה פליאל-טרוסמן: הנפגעת מאבדת את עולמה ולכן היא זקוקה לטיפול מכיל, ייחודי ומומחה שיחזיר לה את האמון בחברה, באדם ובעצמה, ויחזיר אותה לחיים.
עדה פליאל-טרוסמן: העבודה עם הנפגעות חושפת את המטפלים ואת אנשי המקצוע לטראומות ולחוויות הקשות שלהן.
עדה פליאל-טרוסמן: ההיבטים האלו מדגישים את הצורך בהדרכה ובסיוע רגשי תומך למטפלים.
עדה פליאל-טרוסמן: אני אעבור מאוד בקיצור על הנתונים של הפגיעות המיניות בנערות צעירות ונשים.
עדה פליאל-טרוסמן: בשנת 2006 נפתחו במשטרה למעלה מ-4,000 תיקים בגין עבירות מין, כ-3,400 תיקים בגין תלונות נשים, בכ-50 אחוזים מהתיקים שנפתחו התיקים היו קטינים וקטינות.
עדה פליאל-טרוסמן: באותה שנה מרכזי הסיוע נחשפו ללמעלה מ-9,000 פניות חדשות, מרכזי הטיפול הרב-תחומיים טיפלו ב-155 נשים ונערות, והמרכז לטיפול בנפגעות מיני לילדות טיפל ב-60 נפגעות.
עדה פליאל-טרוסמן: עובדות השירות לנערות וצעירות בשירותי הרווחה טיפלה בלמעלה מאלף נערות.
עדה פליאל-טרוסמן: אני רוצה להדגיש שהמספרים האלה אינם משקפים בכל צורה שהיא את מספר הנפגעות אלא רק חלק קטן מאוד מבעלות הכוחות שהצליחו לחשוף את ההתעללות בהן ולהגיע למשטרה, למרכז הסיוע, למרכז הטיפול, לעובדת הנערה ולכל מישהו אחר שיכול היה לסייע להן ולהפנות אותן.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו גם רואים מהנתונים בשנים האחרונות, מהנתונים של מרכזי הסיוע, שכ-60 אחוזים מהפניות אליהם הן של נערות וצעירות בגילאים 13 עד 25.
עדה פליאל-טרוסמן: אלה הן המסגרות הקיימות שמטפלות גם בצעירות, בנערות ובנשים, וגם בנערים נפגעי אלימות מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: לא אעבור על כולם אבל אני רוצה להדגיש בסעיף 8 את שני המרכזים האקוטיים בבתי החולים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: יש מרכז כזה בבית החולים וולפסון לתושבי תל-אביב והמרכז והשני הוא בבית החולים בני ציון לתושבי חיפה והגליל המערבי.
עדה פליאל-טרוסמן: המרכז האקוטי הזה, הטיפול האקוטי בנפגעות תקיפה מינית מורכב מטיפול רפואי מיידי בפגיעות השונות, ביצוע בדיקות מקיפות לביסוס ראיות משפטיות ותיעוד הממצאים, סיוע פסיכו-סוציאלי ונפשי מיידי, מתן טיפול מונע למחלות מין ומחלות זיהומיות כמו איידס, צהבת וכדומה, ומעקב רפואי ונפשי בשיתוף עם הגורמים המשיקים בקהילה.
עדה פליאל-טרוסמן: כל המסגרות האלה שהזכרתי, הציבוריות והפרטיות כאחת, אינן מסוגלות לתת מענה למספר הגבוה ההולך ונחשף של הנפגעות, לא לאיתור, לא לטיפול ולא לשיקום.
עדה פליאל-טרוסמן: כדי לשנות את המצב הזה ולהתחיל לטפל כיאות בנפגעות הפגיעה המינית, הכנו את התוכנית הזאת.
עדה פליאל-טרוסמן: התוכניות לביצוע בשנת 2007 מורכבות מהכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול.
גדעון סער: מאחר שאנחנו מדברים על השנה הנוכחית, אם תוכלי לומר לגבי כל שלב שהוצג לביצוע, מתי התוכנית לבצע אותו.
עדה פליאל-טרוסמן: בהזמנה שקיבלנו להיום קראנו שאנחנו מציגים את יישום התוכנית.
עדה פליאל-טרוסמן: אם כן, זה עוד לא כל כך מדויק, זה עוד לא יישום התוכנית אלא זאת התוכנית שברגע שנקבל את התקציב נתחיל לבצע אותה.
מרית דנון: הכסף ישנו.
מרית דנון: 10 מיליון שקלים נמצאים כבר במשרד ראש-הממשלה.
גדעון סער: למה הכסף לא מועבר למשרד הרווחה?
מרית דנון: עכשיו זה יעבור.
מרית דנון: מחר.
גדעון סער: נא לעדכן אותי.
גדעון סער: זה צריך אישור ועדת הכספים?
מרית דנון: אני חושבת שזה אחרי זה.
סייף אימן: הכספים במשרד ראש-הממשלה ויש אישור תקציבי למשרד ראש-הממשלה להעביר למשרד הרווחה.
סייף אימן: זה משהו טכני לחלוטין.
גדעון סער: אנחנו רוצים שמה שרשום לביצוע ב-2007 יבוצע.
סייף אימן: זה עומד להעברה מיידית.
ציפי נחשון-גליק: שתהיה הבטחה ל-12 חודשי פעילות.
גדעון סער: אני מבקש לדעת כאשר ההעברה מתבצעת.
גדעון סער: אם תוך שבוע ימים זה לא התבצע, תעדכני אותי.
גדעון סער: אני מתכוון גם להעברות למשרדים אחרים.
גדעון סער: אותו כסף שאמרה מרית שהוא קיים ואושר כאן שהוא ניתן להעברה מיידית, אני רוצה לוודא.
גדעון סער: כל הדברים שכתובים כאן לביצוע, אם התקציבים לא יעברו – הם לא יתבצעו ואנחנו צריכים לוודא שזה יתבצע.
עדה פליאל-טרוסמן: כל התוכניות שכתובות כאן לביצוע בשנת 2007, אנחנו נתחיל לבצע אותן בו-זמנית את כל התוכניות בתקווה שנספיק כמה שיותר עד סוף השנה, ומה שלא נספיק, אנחנו נמשיך לבצע בשנת 2008 כאשר נקבל גם את התוספת של ה-5 מיליון שקלים בשנת 2008.
גדעון סער: תאמיני לי שהאינטרס של כולנו הוא שמלוא הסכום שניתן לשנת 2007 יבוצע ב-2007 כי זה הרף לעתיד.
גדעון סער: אי אפשר לצאת מנקודת הנחה בדברים האלה.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו היינו רוצים את הכול כבר עכשיו.
גדעון סער: כל ההישגים שמגיעים אליהם זאת פלטפורמה.
גדעון סער: אם לא מבצעים, אחרי כן יכול להיות כרסום.
גדעון סער: אני יודע שאין מזרזים את המזורזים, אבל הסיבה שקבעתי את הדיון היום הוא כי רציתי להיות בטוח שאנחנו מתקדמים בפועל.
עדה פליאל-טרוסמן: לגבי הכשרות והשתלמויות לאיתור וטיפול בנפגעות תקיפה מינית, אנחנו מדברים על הכשרות לאיתור וזיהוי, וזאת יען כי עובדי ציבור רבים שמטפלים בתחומים שונים נתקלים בנפגעות תקיפה מינית במרפאות הבריאות, בריאות הנפש, בבתי החולים, במחלקות לשירותים חברתיים, במערכת החינוך, ועובדים רבים מביניהם אינם מסוגלים לזהות שבפניהם ניצבת נפגעת תקיפה מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: לכן, כדי לאפשר את האיתור ואת זיהוי הנפגעות ולהפנות אותן לטיפול, אנחנו חשבנו שחשוב מאוד לעשות הכשרות בנושא.
עדה פליאל-טרוסמן: כמו כן, אין מספיק מטפלים, מומחים לטיפול בנפגעי תקיפה מינית בעיקר במגזר הציבורי ואנחנו צריכים להכשיר מטפלים במגזר הציבורי לטיפול בנושא.
עדה פליאל-טרוסמן: כאן אתם יכולים לראות שאנחנו מתכננים הכשרות לעובדים סוציאליים, לפסיכולוגים, לרופאים, לאחיות, ליועצים חינוכיים, כאשר נושאי הלימוד בהשתלמויות ובהכשרה יהיו זהים, אבל יועברו בעומק ובהדגשים שונים בהלימה לאנשי המקצוע ולמשך ההשתלמות.
עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי, תהיינה גם הכשרות לעובדים סוציאליים ולפסיכולוגים המטפלים ותהיינה הדרכות לעובדים המקצועיים שמטפלים במרכזים האזוריים הרב-תחומיים בנפגעות תקיפה מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: מתוך ה-10 מיליון שקלים תקצבנו וחישבנו וההכשרות שדיברנו עליהן תעלינה כ-400 אלף שקלים.
עדה פליאל-טרוסמן: הליבה של התוכנית היא בעצם שדרוג המרכזים הרב-תחומיים הקיימים בטיפול בנפגעות תקיפה מינית והקמת שלושה מרכזים טיפוליים חדשים.
עדה פליאל-טרוסמן: אני אומר כמה מלים על מהותו של מרכז טיפולי רב-תחומי שאנחנו רואים אותו כשירות ציבורי ייחודי שמפעיל אנשי מקצוע מומחים בטיפול בנפגעות תקיפה מינית ומשמש גם כמרכז הדרכה והכשרה לאנשי מקצוע בקהילה בנושא.
עדה פליאל-טרוסמן: הרציונאל להקמת מרכזים כאלו הנו מתן רצף טיפולי לנפגעות מיד לאחר האונס והטיפול הממוקד במרכזים האקוטיים בבתי החולים מצד אחד, ואיתור נשים ונערות שנפגעו בשלבים שונים בחייהם, לא טופלו ומתפקדות שנים רבות בשולי החיים מצד שני.
עדה פליאל-טרוסמן: הייחודיות של המודל בשילוב של טיפול נפשי בנפגעת ומתן מענה כוללני לצרכיה הפיזיים, מה שאנחנו מחכים טיפול ביו-פסיכוסוציאלי כאשר המטרה היא שיקום נפגעות התקיפה המינית בעבר ובהווה.
עדה פליאל-טרוסמן: כפי שהזכרתי, בפועל קיימים שני מרכזים רב-תחומיים אזוריים שמופעלים על ידי משרד הרווחה, האחד בחיפה, ויושבת פה המנהלת שלו, רונית סדגר, והשני בראשון לציון, שהמנהלת שלו ברגע האחרון נקראה לנושא אחר במקום אחר, והמרכז השלישי הוא מרכז שנותן מענה פסיכו-תרפויטי רפואי ופסיכיאטרי לנפגעים ולנפגעות גילוי עריות בבית החולים איכילוב, של משרד הבריאות, שהמנהלת שלו, צביה זליגמן, נמצאת כאן אתנו.
עדה פליאל-טרוסמן: כפי שאמרתי, התוכנית היא לשדרג את שלושת המרכזים הקיימים כדי שיוכלו לטפל ב-100 נפגעות בו זמנית ולהקים שלושה מרכזים נוספים, כאשר בחלק מהמרכזים יפעלו עובדים שייתנו שירות ליישובי פריפריה שונים.
עדה פליאל-טרוסמן: המרכזים יפעלו כך: במחוז המרכז ישודרגו המרכז בראשון והמרכז בתל-אביב, במחוז הצפון ישודרג המרכז בחיפה ויוקם מרכז אזורי לנפגעות ערביות בעיר נצרת.
עדה פליאל-טרוסמן: במחוז ירושלים יום מרכז רב-תחומי בירושלים שייתן שירותים ייחודיים גם לאוכלוסייה החרדית והערבית, ובאזור הדרום יוקם מרכז אזורי רב-תחומי בעיר באר-שבע שייתן מענה אזורי.
גדעון סער: זה חשוב מאוד להגיע לפריפריה.
עדה פליאל-טרוסמן: כן, יש לנו עוד תוכנית שתכף אגיע אליה.
עדה פליאל-טרוסמן: כמובן שלאוכלוסיות בעלות תרבויות ייחודיות אנחנו נעשה מאמצים לתת מענה על ידי עובדים מקצועיים בני אותה תרבות ודוברי אותה שפה.
עדה פליאל-טרוסמן: מבחינת המיקום הפיזי של המרכזים, הם יוקמו או במסגרת המחלקות לשירותים חברתיים או במסגרת בתי החולים או במיקום פיזי אחר והכול על פי היתרון היחסי שניתן יהיה להפיק מהמקום.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו רוצים שהמענה באמת יהיה אוניברסלי.
עדה פליאל-טרוסמן: למשל, אם אנחנו מדברים על אוכלוסיות בנגב שתוכלנה להגיע לבית חולים כאשר אף אחד לא יוכל לומר לשם מה הן באות כדי שלא תהיה עליהן סטיגמה.
עדה פליאל-טרוסמן: עשינו שני מודלים למרכזים, כאשר מודל אחד הוא של שני המרכזים הקיימים בחיפה ובראשון, כאשר הם ישודרגו גם במערך יום לנשים.
עדה פליאל-טרוסמן: מערך יום לנשים הוא עטיפה יומית אינטנסיבית לנשים במצבים אקוטיים, מעין מועדון יומי, שנשים תוכלנה לקבל בו הרבה מאוד החלה, פעילויות לשעות הפנאי, כישורי חיים בסיסיים וכיוצא בזה.
עדה פליאל-טרוסמן: המודל השני הוא למרכז בתל-אביב ולמרכזים החדשים שיוקמו, והוא הולך על פי אותו כוח אדם ואותו מבנה, להוציא מערך היום לנשים.
עדה פליאל-טרוסמן: כאשר יזדקקו למערך יום לנשים, אנחנו מקווים שנוכל לפתח זאת גם שם.
עדה פליאל-טרוסמן: בנוסף לשני המודלים האלה של ששת המרכזים, אנחנו משריינים שלוש משרות לעובדים סוציאליים מטפלים בשלושה מרכזים.
עדה פליאל-טרוסמן: מעבר לעובדים שייתנו מענה אזורי יהיו שירותי לוויין של עובדים שייתנו מענים לפריפריה, ייסעו אל המקומות וישבו בתוך המרכזים.
עדה פליאל-טרוסמן: למשל, אני נותנת את זה כדוגמה כי עוד לא קבענו שזה מה שיהיה, במרכז האזורי בחיפה תהיה עובדת שתהיה מיועדת לעמקים מעבר לאזור עוטף חיפה.
עדה פליאל-טרוסמן: אני לא מזכירה את הסכומים כי אתם רואים אותם במצגת.
עדה פליאל-טרוסמן: ליבה נוספת של התוכנית היא חלופת אשפוז לנפגעות תקיפה מינית, מקום בטוח.
עדה פליאל-טרוסמן: בארץ לא קיימת כל מסגרת ל-24 שעות ביממה אליה תוכלנה להגיע נפגעות תקיפה מינית בתקופות בהן הן מוצפות על ידי זיכרונות טראומתיים וסובלות מרמת ניתוק גבוהה שפוגעת באופן משמעותי בתפקוד שלהן ושעלולה להביא לפגיעות עצמיות ולניסיונות אובדניים.
עדה פליאל-טרוסמן: לא קיימת בארץ מסגרת אשפוז מתאימה לנפגעות כי בתי החולים הקיימים על הצוות המעורב שלהם עלול במצבים מסוימים להחריף את מצבן של חלק מהנפגעות ולשחזר את הטראומה שלהן.
עדה פליאל-טרוסמן: לכן אנחנו יכולים להודות מאוד לעמותת מקום בטוח – ונמצאות כאן איריס ודאי ועירית עופר - שאלמלא הן הביאו את התוכנית הזאת לוועדה כאן ואלמלא הדחף של היושב-ראש, והדברים הגיעו אל מנכ"ל המשרד שלנו, ואז אנחנו אמרנו לו שהתוכנית היא מאוד מאוד יפה, אבל אלמלא תהיינה אפשרויות טיפול בקהילה, אלמלא יהיו מרכזים נוספים, לא תהיינה פניות לחלופת האשפוז הזאת.
עדה פליאל-טרוסמן: אז הוא אמר לי להכין תוכנית לאומית ואכן הכנתי אותה והדברים התגלגלו הלאה.
עדה פליאל-טרוסמן: תודה רבה לכם על המנוף שהובלתם.
עדה פליאל-טרוסמן: כאמור, יש צורך במסגרת לנשים וצעירות שסובלות מניתוקים שיהיה בה צוות שיוכל לזהות את התופעה, להגיב עליה באופן מתאים ולא לפרש אותה כפסיכוזה.
עדה פליאל-טרוסמן: המסגרת מיועדת לשהיית 12 נשים בו זמנית לתקופה של שלושה חודשים.
עדה פליאל-טרוסמן: המטופלות אמורות להיות מופנות על ידי מטפלים בקהילה ולחזור אל המטפלים בקהילה, במחלקות לשירותים חברתיים, במרכזים הטיפוליים ובמקומות נוספים.
עדה פליאל-טרוסמן: עמותת מקום בטוח הגישה הצעה למסגרת חלופת אשפוז חדשנית לנפגעות בעלות של כ-2,4 מיליון שקלים לשנה ובשנה הזאת יוקצב להתחלת הקמת המסגרת סכום של 1,7 מיליון שקלים.
קריאה: אולי הביטוח הלאומי ישתתף.
עדה פליאל-טרוסמן: נראה כאשר נקבל את ההסכם.
גדעון סער: במה הם אמורים להשתתף?
איריס ודאי: הם אמורים להשלים.
איריס ודאי: אנחנו בדין ודברים כרגע עם הביטוח הלאומי.
גדעון סער: לביטוח הלאומי יש עודפים של מיליארדי שקלים וכאן מדובר בסכומים פעוטים.
ציפי נחשון-גליק: היתרון של הקרן שכאשר היא משתתפת במימון, היא גם מממנת מחקר וחשוב בתוכנית כזאת אינטנסיבית ומורכבת, שנראה כמה זה אפקטיבי.
גדעון סער: אני מבקש לעדכן אותי בנושא.
איריס ודאי: אנחנו לא עמותה שיכולה להפעיל את הפרויקט.
גדעון סער: אתם לא מפעילים, הקרן מפעילה.
איריס ודאי: אנחנו לא עומדים בקריטריונים של ביטוח לאומי ושל משרד הרווחה אלא אנחנו צריכים עמותה מפעילה אחרת.
איריס ודאי: יש דין ודברים כרגע עם ביטוח לאומי לגבי כל הנושא של התקצוב כאשר ביטוח לאומי טוען שהתקצוב של 2,4 מיליון הוא תקצוב מאוד מאוד גבוה.
עדה פליאל-טרוסמן: זה כבר מוסכם עליהם.
איריס ודאי: זה לא כל כך פשוט.
איריס ודאי: זה בדין ודברים.
איריס ודאי: הלוואי שהייתי יכולה לומר לך שזה סגור, אבל זה לא סגור.
גדעון סער: מתי את מעריכה שזה יהיה סגור?
איריס ודאי: אני מניחה שתוך שבוע-שבועיים נקבל תשובה לכאן או לכאן כי יש דברים שהם דורשים.
גדעון סער: תעדכנו אותי.
איריס ודאי: כאמור, אנחנו בדין ודברים אתם.
עדה פליאל-טרוסמן: גם אם הביטוח הלאומי ישתתף, ואנחנו מאוד רוצים את ההשתתפות שלו, בסך הכול אחרי שלוש שנים זה יחזור להשתתפות מלאה של המדינה.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מתכננים מראש את האפשרות שיהיה לנו התקציב.
עדה פליאל-טרוסמן: זה הפירוט של ה-10 מיליון שקלים לשנה זאת – ההכשרות, המרכזים, עובדים לפריפריות וחלופת האשפוז.
גדעון סער: התקציבים למרכזים החדשים, אתם בטוחים שתצליחו להוציא את ה-4,7 מיליון שקלים השנה?
עדה פליאל-טרוסמן: לא.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו לא בטוחים אבל אנחנו מבקשים שישוריין לנו הכסף כדי שנוכל להשתמש בו בשנה הבאה.
גדעון סער: יכול להיות שאני קצת מנדנד בדברים האלה, אבל היו לי מורים טובים בנושאים האלה כאשר מדובר בהבדל בין תוכניות לביצוע.
גדעון סער: צריך ליצור מצב בו – אם מדובר ב-10 מיליון בשנת2007 ועוד 5 מיליון ב-2008 - תהיה הוצאה תקציבית לפי ה-10 מיליון בשנת 2007.
גדעון סער: יכול להיות שצריך סעיפים תקציביים מסוימים שהם יהיו נתונים לביצוע ב-2008, למקד אותם ב-2008, אולי לחזק יותר מרכזים קיימים.
גדעון סער: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אבל צריך להגיע למצב ש-10 מיליון, קרוב מאוד ל-10 מיליון, יתוקצבו ב-2007 והדברים שיותר בספק שניתן להגיע לביצוע מיידי כרגע יתוקצבו ב-2008.
גדעון סער: כך נוכל להיות בטוחים שהסכומים האלה לא יכורסמו.
גדעון סער: אתם יודעים שיש תת-ביצוע בכלל במשרדי הממשלה ואני מאוד לא רוצה להגיע למצב שבסופו של דבר לא מלוא הסכומים האלה יוקצו לנושא, וזאת סכנה מוחשית.
ציפי נחשון-גליק: כמו שאנחנו רואים, רוב התקציבים הולכים בעצם על כוח אדם.
ציפי נחשון-גליק: אם אנחנו ננצל את זה עד 2007, המשמעות שבמקום 10 עובדים סוציאליים ניקח 40, אבל אז לא תהיה לנו הבטחה להמשיך את העסקת אותם ה-40 ולכן חשוב לנו הרצף.
ציפי נחשון-גליק: דיברנו עם איימן שבעצם ברגע שאנחנו מתחילים את התוכניות ומגייסים את כוח האדם שלשמו רוב התקציב הולך, אנחנו חייבים הבטחה של רצף תקציב ל-12 חודשים ובנוסף לזה, כאשר הפרשנות של ה-5 מיליון תהיה מובנת שזה לא עוד 5 מיליון בלבד בשנת 2008 אלא המשמעות היא 5 מיליון פלוס 10 נוספים כדי להרחיב ליתר התוכניות שלא יכולנו להתחיל בביצוען עכשיו.
גדעון סער: בזמן הקרוב יש לי ישיבה עם שר הרווחה.
גדעון סער: זה יכול לעזור?
ציפי נחשון-גליק: זה בהחלט יכול לעזור אבל מה שחשוב הוא שהרבה פעמים נשאר תקציב משנת 2007 ל-2008 ומעבירים אותו בעודפים ואז משחררים.
קריאה: מעבירים אותו רק אם הפעילות מוגדרת.
ציפי נחשון-גליק: כאן אנחנו נרצה את עזרתך.
ציפי נחשון-גליק: יש לנו תקציב ל-12 חודשי פעילות, שחלקו ינוצל ב-2007, ומה שיועבר ל-2008 לא יוגדר כעודפים שישחררו לנו אותם רק ביולי כי אנחנו חייבים להמשיך להעסיק את אותם עובדים בינואר, פברואר, מרץ ואפריל, ושזה ייכנס לאיזה מונח שבעצם יאפשר את הרצף של 12 חודשי פעילות, כי אחרת לא נוכל לפעול.
סייף אימן: התוכנית הזאת בעצם תוגש על-ידי החשב שלכם במשרד הרווחה שיגיש תוכנית בסכום של 10 מיליון שקלים למשרד ראש-הממשלה.
סייף אימן: אנחנו, הגורמים המקצועיים במשרד ראש הממשלה, מאשרים את התוכנית, נותנים הוראה לחשב שלנו להעביר את הסכום הזה אליכם למשרד הרווחה.
סייף אימן: זאת אומרת, 10 מיליון שקלים.
סייף אימן: זה עובר אליכם והתקציב נמצא אצלכם.
סייף אימן: אתם בתוך המשרד צריכים לדאוג לדברים שהיושב-ראש ציין אותם.
סייף אימן: זאת אומרת, מה שישים ב-2007, אתם מעבירים ב-2007, ומה שלא, צריך לדאוג עם החשב איך מעבירים את זה ל-2008.
עדה פליאל-טרוסמן: אבל לא ליולי 2008.
עדה פליאל-טרוסמן: הפרוצדורה המקובלת היא שזה נכנס לעודפים במשרד והעודפים משוחררים תמיד ביולי.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו צריכים רצף לינואר ופברואר.
סייף אימן: אולי זאת הבעיה של משרד הרווחה, אבל לא שלנו.
ציפי נחשון-גליק: לא, זאת בעיה של משרד האוצר.
סייף אימן: אז צריך להגיע להסכמות עם האוצר בסוגיה הזאת.
גדעון סער: דיברתי על זה עם שר הרווחה באירוע של מרכז נפגעות תקיפה מינית בתל-אביב ואני רוצה להכניס אותו לנושא הזה.
גדעון סער: אולי נקבע כאן ישיבה בחודש אוגוסט עם שר הרווחה כדי שהוא יוכל להנחות את כל מי שצריך להנחות בתוך המערכת בנושאים הללו.
קריאה: אני חושבת שחשוב מאוד שהכסף הזה יהיה מסומן.
גדעון סער: אני חושב שהוא מסומן.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו הבנו ולאחרונה כאילו לא הבנו נכון שהכסף הזה הוא על הבסיס.
עדה פליאל-טרוסמן: זאת אומרת, אנחנו צריכים כל שנה לתכנן על בסיס התקציב, שאנחנו כל שנה צריכים לקבל 15 מיליון שקלים לתוכנית של הנפגעות ו-15 מיליון לתוכנית של הזנות.
עדה פליאל-טרוסמן: והיה ואם באמת זה יהיה נכון, אנחנו מקבלים 15 מיליון בתחילת השנה, לא 10 מיליון אלא את ה-15 מיליון בתחילת 2008 ואז אנחנו יכולים לעבוד.
גדעון סער: דיברתם על זה עם השר?
גדעון סער: מי שמנהל את הדיון התקציבי מול האוצר זה השר.
גדעון סער: כל הנושאים האלה יעלו בישיבה שנקיים עם השר בחודש אוגוסט, אבל בינתיים צריך להעביר את התקציב.
גדעון סער: עד הישיבה התקציב צריך להיות מועבר.
גדעון סער: כל נושא הרצף, כל נושא הביצוע, כל נושא תקציב 2008, מסגרת התקציב, כל הנקודות הללו – אנחנו נמשיך לשבת עם השר כי זה מאוד חשוב.
עדה פליאל-טרוסמן: התוכניות שנשארו מכלל התוכנית לביצוע ב-2008 זה השלמת התקצוב לחלופת האשפוז, הקמת דירות מגורים לנפגעות תקיפה מינית ליד המרכזים הרב-תחומיים.
עדה פליאל-טרוסמן: דווקא את זה הייתי רוצה להסביר, אבל אם אין לנו זמן, אני לא אסביר.
עדה פליאל-טרוסמן: הניסיון שנצבר בשני המרכזים הקיימים מראה על כך שרוב הנפגעות שסובלות מסימפטומים פוסט-טראומתיים בעוצמות שונות, בניתוקים, בפלש-בקים, סיוטים, חוסר שינה ופגיעות עצמיות, חלק ניכר מהן סובלות גם ממצוקה קשה שנובעת מהצורך שלהן לדאוג לעצמן לדיור, לכלכלה, לרכישת מקצוע או תעסוקה כאשר הן בעצם עדיין חסרות כישורי חיים בסיסיים.
עדה פליאל-טרוסמן: קבוצה אחרת של נפגעות חוזרת לאחר הטיפול במרכז אל בית שבו נמשכת ההתעללות בהן, לעתים הפיזית, לעתים נפשית, ולעתים שתיהן.
עדה פליאל-טרוסמן: שתי קבוצות הנפגעות האלה זקוקות לבית בטוח חיצוני ופנימי.
עדה פליאל-טרוסמן: לכן אנחנו חושבים שיש צורך להקים בערים בהן פועלים המרכזים דירות מגורים לנפגעות שישמשו בתקופת הטיפול בית בטוח אמיתי לתקופה של חצי שנה עד שנה.
עדה פליאל-טרוסמן: הדירה תשמש את שני סוגי הנפגעות.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מדברים על תגבור בעובדים סוציאליים ייחודיים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית, בנערות, בצעירות ובנשים.
עדה פליאל-טרוסמן: דיברנו על 25 עובדים סוציאליים שיעבדו בקהילה, יאתרו נפגעות ויתחילו לטפל בהן.
עדה פליאל-טרוסמן: כפי שמרית אמרה, עשינו מאמצים מאוד גדולים כדי לתת גם מענה טיפולי לילדים ובשנת 2008 ניתן מענה טיפולי לילדים במערכת הבריאות בעלות של 180 אלף שקלים.
עדה פליאל-טרוסמן: חסרים לנו עוד הרבה מענים והם מרכזים אקוטיים לטיפול רב-מקצועי בנפגעות בבתי החולים של משרד הבריאות.
עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי קודם, קיימים שניים, ובתכנון השנה הקמת שני מרכזים נוספים, והמשרד שלנו הוא בתיאום עם משרד הבריאות כדי שהם יוקמו במקומות שיוקמו בהם מרכזים אקוטיים כמו מרכזים רב-תחומיים כמו בירושלים ובבאר-שבע.
עדה פליאל-טרוסמן: חסרה בארץ מחלקת אשפוז ארצית למצבים נפשיים חריפים בבתי חולים, לנשים במצבים פסיכוטיים קשים, נשים שעלולות לפגוע בעצמן ובסביבה.
עדה פליאל-טרוסמן: בהנחה שהתוכנית שלנו מתחילה להצליח ומטפלים מוכשרים בכל הארץ לאיתור וזיהוי נפגעות והמרכזים יטפלו בנפגעות, זאת אומרת, נפגעות תדענה שיש להן לאן להגיע ולקבל טיפול מתאים וראוי, יש להניח שנצטרך מרכזים רב-תחומים נוספים, חלופות אשפוז ובתים בטוחים נוספים.
עדה פליאל-טרוסמן: בהנחה שהניסוי יראה שהקונספציה עליה מושתת הבית הבטוח היא נכונה ותהיינה הרבה פניות, כנראה שנצטרך חלופות אשפוז נוספות.
עדה פליאל-טרוסמן: נצטרך עוד עובדות ייחודיות לטיפול.
עדה פליאל-טרוסמן: במעונות חסות הנוער נזדקק לתוכניות טיפול לנערות נפגעות תקיפה מינית לנערות והכשרה לצוותים.
עדה פליאל-טרוסמן: נזדקק למערך טיפול ייחודי בנשים נפגעות מינית על ידי בני זוגן, במרכזים לטיפול באלימות במשפחה ובתחנות לטיפול זוגי ומשפחתי.
עדה פליאל-טרוסמן: בסיכום אני מציינת את הנושאים עליהם נעבוד – הכשרות, השתלמויות, שדרוג והקמת מרכזים, התוכניות לשנה הבאה ושוב את זה שאנחנו מאוד מקווים שהתקציב יתקבל ויאושר על בסיס שנתי שכן אחרת אני חוזרת ואומרת בכל הזדמנות, זה פשוט יהיה חבל להתחיל משהו ולסגור אותו.
גדעון סער: האם השר מעודכן בכל הנושא הזה?
עדה פליאל-טרוסמן: עוד לא ישבנו אתו בישיבה מסודרת לגבי הנושא הזה כי הדברים רצו מאוד מהר והוא רק נכנס.
גדעון סער: בחודש אוגוסט אנחנו נקיים כאן ישיבת עבודה.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו מאוד מקווים שכל התוכנית הזאת באמת תעזור לנו להחזיר נפגעות ונפגעי תקיפה מינית לחיים, לאמון בעצמם, בזולת ובחברה.
נורית זיו: ככל שזה יתקדם, אני מבקשת לשתף את המשטרה לא במובן של שיתוף בתוכנית אלא במובן הזה שהמשטרה תוכל להפנות למקומות שייפתחו.