GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל אברו-קסה: לאחר הרצח בישוב הייתה בקרב הקהילה תחושה של חוסר אונים, של פחד, הרבה אנשים לא ידעו איך להתמודד, הרבה נשים באו אלינו ואמרו שהן פוחדות שגם להן זה יקרה כי זאת הייתה משפחה שלמראית עין שידרה שהכול בסדר, בעל איכפתי למרות שהיו סימני אזהרה ומצוקה ברורים וגלויים לעין, אבל רק אחרי הרצח אנשים אמרו שידעו שזה יקרה מתי שהוא אבל לפני כן לא יכול להתריע על כך.
יעל אברו-קסה: בעקבות הרצח הזה הקמנו מודל שמורכב ממנהלת המרכז לשלום המשפחה אצלנו, אני ועוד עובדת סוציאלית שהיא לא בת הקהילה והיא מטפלת באוכלוסייה האתיופית.
יעל אברו-קסה: יש לנו עובדת שכונתית שעובדת במשרד מלאה.
יעל אברו-קסה: חשוב לציין שאני עובדת שם בחצי משרה ולא במשרה מלאה.
יעל אברו-קסה: יש לנו בחור אתיופי שהוא הפעיל תוכנית אבות, הוא עבד עם הגברים וגם הוא שותף לפורום שלנו.
יעל אברו-קסה: יש לנו את ראש הצוות וביחד אנחנו עושים חשיבה.
יעל אברו-קסה: אנחנו מעלים כל משפחה, כל מקרה של אלימות שידועה לנו, אנחנו מנתחים את זה ממש ועושים עבודה מערכתית.
יעל אברו-קסה: אנחנו לא נותנים לעובדת אחת לטפל במשפחה שלמה כי אנחנו מאמינים שברגע שעושים טיפול, צריך לטפל בכל המשפחה, בגבר לבד, באישה לבד וכמובן גם בילדים שחשופים לאלימות.
יעל אברו-קסה: המודל הזה אכן הוכיח את עצמו.
יעל אברו-קסה: בקרב הגברים יש שיתוף פעולה כי הגבר האתיופי שעובד אתם הוא לא עובד סוציאלי, כך שזה כבר יתרון כי זה לא מאיים עליהם.
יעל אברו-קסה: כמובן שיש לנו שיתוף פעולה עם משטרת מסובים שמראה נכונות ומשתפת אתנו פעולה.
יעל אברו-קסה: אחת לשלושה חודשים אנחנו נפגשים עם המשטרה ודנים יחד על הנושאים והמקרים השונים.
יעל אברו-קסה: אישה שבאה וטוענת שהיא מוכה או פוחדת מהבית, לא ישר שולחים אותה לפתוח תיק במשטרה .
יעל אברו-קסה: אם אנחנו יודעים שזה מקרה ראשון, אנחנו דואגים שהמשטרה תזמן את הגבר לשיחת אזהרה, להסביר לו מה יקרה במידה ששוב הוא יתנהג בצורה אלימה.
יעל אברו-קסה: לפני כן מסבירים לו ולא ישר פותחים תיק, כי הגברים מתעצבנים מזה ולא משתפים אתנו פעולה.
יעל אברו-קסה: אנחנו באים עם המודל הזה ומנסים להסתכל על הרגישות התרבותית.
יעל אברו-קסה: אנחנו לא באים ונוקטים בגישה המערבית כאשר אישה באה ואוטומטית עושים כך וכך.
יעל אברו-קסה: בעקבות המודל הזה אנחנו רואים שאכן יש רגיעה בישוב אצלנו.
יעל אברו-קסה: כמובן שכל פעם אנחנו משפרים את השירות, את החשיבה וגם בינינו אנחנו עושים סיעור מוחות, איפה נכון לפעול, באיזו דרך, ואני מאוד מקווה שנצליח.
יעל אברו-קסה: המודל הזה גם מתוך רצון שלנו בתוך הרווחה, אבל לצערי הרב תופעת האלימות, כמו שאתם יודעים, הולכת וגדלה.
יעל אברו-קסה: עצוב לי מאוד כאשת מקצוע, כעובדת סוציאלית, שבמדינה לא מקבלים איזושהי החלטה ובאמת דואגים שבכל ישוב שם יש קליטה מאוד גדולה של אתיופים, להכשיר את העובדים הסוציאליים שלנו, לפתח מודלים, כי זה לא נכון לבוא ולומר עושים.
יעל אברו-קסה: נכון, יש עשייה, אבל אני רואה את המצוקה של התושבים ואת הכאב שלהם.
יעל אברו-קסה: אני חושבת שבאמת זה צריך לבוא מתוך הממשלה כקריאה וכחוק שכל ישוב וישוב חובה עליו לדאוג למודל כזה.
יעל אברו-קסה: כמובן חשוב להכניס כאן את ה"שמאגלות", זקני העדה, שגם להם יש כוח השפעה גדולה.
יעל אברו-קסה: באור יהודה התחלנו קורס "שמאגלות" ואנחנו מכשירים ואנחנו רואים בהם כלי מרכזי וחשוב בסיוע להפחתת תופעת האלימות.
יעל אברו-קסה: אני מאוד מקווה שתיקחו את זה לתשומת לבכם וכי נצא מכאן היום עם איזושהי החלטה.
מיכאל נודלמן: את חושבת שזה טוב שגושים גדולים של העדה האתיופית גרים בערים מסוימות?
מיכאל נודלמן: זה רע לקליטה או טוב לקליטה?
יעל אברו-קסה: זה רע מאוד.
מיכאל נודלמן: צריך להבין שאין קליטה כאשר קיים גטו.
יעל אברו-קסה: לדעתי צריך להעלות את סכום המשכנתאות של העולים, לתת להם את העזרה ואת הסיוע לרכוש דירות בערים חזקות ומבוססות כדי שיקלטו אותם נכון.
מיכאל נודלמן: שאלתי את השאלה מאחר שאני כתבתי מכתב בשם ועדת העלייה והקליטה שזאת אכן תופעה לא טובה.
יעל אברו-קסה: אכן, זאת תופעה לא טובה.
גדעון סער: אני מצטער שלא נמצאים אתנו השר לקליטת העלייה ושר הרווחה.
רוית כהן: הייתי במחנה המעבר בגונדאר וחייתי שם מספר חודשים.
רוית כהן: כיום אני חוקרת את המעבר לישראל ומה הבסיס אתם מגיעים האנשים כאשר, כפי שאמרה שולמית, רוב הנשים שנרצחו שייכות לקהילה, אנחנו קוראים לה פלאשמורה, אבל אני אגדיר אותם כזרע ביתא ישראל.
רוית כהן: מאוד עניין אותי לדעת מה קורה לפני כן, מה קורה במחנות המעבר.
רוית כהן: אני לא אתן סריקה מאוד נרחבה לגבי המצב במחנה המעבר, אבל אני בהחלט רוצה להעלות מספר נקודות מרכזיות שהן בעלות השפעה ברורה על מצב האלימות בארץ וכמובן על נושאים נוספים שאנחנו רואים שקורים עם הקהילה בשנים האחרונות.
רוית כהן: קהילת זרע ביתא ישראל הם בעצם עולים או ממתינים שהגיעו למחנות המעבר באדיס אבבה ובגונדאר ב-1991 לאחר מבצע שלמה.
רוית כהן: במבצע שלמה הועלו 14,324 עולים ו-3,000 עולים לא הועלו.
רוית כהן: הוקמו שני מחנות מעבר.
רוית כהן: באותם מחנות מעבר חיים כיום אנשים שממתינים לעלות לישראל, חלקם מ-1991 וחלקם מהשנים האחרונות.
רוית כהן: כל אורח החיים במחנה המעבר נע אך ורק סביב ההמתנה.
רוית כהן: זאת אומרת, איך זה משפיע?
רוית כהן: ילדים לומדים עברית כאשר יכול להיות שהם לא יעלו לישראל והלימוד באתיופיה הוא סתם.
רוית כהן: המבנה המשפחתי מתערער כבר במחנה המעבר.
רוית כהן: מחנה המעבר הוא לא המקום הטבעי של אותן משפחות.
רוית כהן: המשפחות כולן כפריות והגיעו למקום שהוא קרוב לעיר, בעיר עצמה, גם באדיס אבבה ויותר בגונדאר לא מקבלים אותם והם מרגישים דחויים והם חיים על שקיות ותיקים.
רוית כהן: הם חיים – ואני משערת שכולנו יודעים – מכספים ששולחים להם קרובי משפחה מישראל ובאמצעות מערך יום יומי של כל בוקר בתקווה אולי מחר אני עולה לישראל.
רוית כהן: צריך לזכור, ואני לא אכנס לנושא הזה כרגע, שבמחנה המעבר גם קיימות הרבה מאוד פוליטיקות.
רוית כהן: במחנה המעבר באדיס אבבה אין מחנה מעבר אלא אנשים מסתובבים ברחובות ללא שום דבר.
רוית כהן: מחנה המעבר בגונדאר, בחודשים האחרונים יש שם התערערות קשה מאוד, אין בתי ספר לילדים, מרכז ההאכלה נפתח ונסגר.
רוית כהן: המצב שבעצם אותם עולים שאנחנו רואים אותם יום אחרי במרכז הקליטה, המצב אתם העולים מגיעים הוא מצב מעורער מאוד.
רוית כהן: כשאני אמרתי שגם בגונדאר שומעים את תחנות הרדיו של ישראל, זה לא סתם, כי אחת השאלות ששאלו אותי תמיד במחנה המעבר זה למה בישראל המשפחות נפרדות, למה בישראל הגבר רב עם האישה.
רוית כהן: ישבתי בגונדאר כאשר נרצחה אישה בישראל ואחד הגברים ישב עם דמעות – וזה לא דבר מקובל ונהוג - והיה מזועזע ולא הבין מה קורה.
רוית כהן: זאת אומרת, השמועות מגיעות לשם.
רוית כהן: הנשים שממתינות במחנה המעבר, ואני חושבת שאנחנו רואים את זה אחרי כן בישראל, בונות איזושהי ציפייה של מדינה דמוקרטית ומה זאת מדינה דמוקרטית, אם נשאל הרבה מאוד נשים מה זאת מדינה דמוקרטית, לדעתן זאת מדינה עם זכויות ופחות עם חובות.
רוית כהן: האישה בישראל יכולה לעשות לגבר את מה שהיא לא יכלה לעשות לפני כן.
רוית כהן: אנשים שממתינים במחנה מעבר, יש אירועים קשים מאוד של גברים שמתחברים לנשים כמובן ממטרות כאלו ואחרות שכאשר הם יורדים מהמטוס, הדבר הראשון שאותן נשים רוצות לעשות זה להיפרד מאותו גבר.
רוית כהן: אנחנו רואים במרכזי קליטה משפחות שמגיעות והאישה יודעת שברגע שהיא תגיע לישראל, היא תוכל להיפרד מהגבר.
רוית כהן: אני נותנת את הדברים בסריקה מאוד רחבה.
רוית כהן: אנחנו מגיעים למרכזי הקליטה והשנים בחלקן כבר מתחילות לפעול בכיוון הזה, אנשים לומדות עברית וחלקן לומדות עברית הרבה יותר מהר מהגבר, הן יוצאות לעבוד וכמובן כל הדברים התרבותיים שאנחנו מכירים במעמד של הנשים ושל הגברים שמתערער וגם מעמד המשפחה עצמו כך.
רוית כהן: לגבי פעילות בנושא אלימות בקרב הקהילה או אלימות נגד נשים.
רוית כהן: צריך לבנות כמובן איזושהי תוכנית מאוד רחבה שבאמת תהיה רגישת תרבות, וזה דבר ראשון שצריך לעשות, אבל חשוב לי להבהיר שהאלימות לא מתחילה פה והיא גם לא מתחילה בכפר אלא היא מתחילה אך ורק במחנה המעבר והיא מתחילה במחנה המעבר לא בצורה פיזית אלא בצורה תודעתית, שהאישה יודעת שהיא תגיע לישראל והיא תוכל לפרוק כל עול, הגבר יושב בחרדה, ממתין לעלות לישראל והוא מגיע לישראל וקורה המהפך שאנחנו רואים.
רוית כהן: אם באיזשהו מקום ממשלת ישראל לא תעשה מהלך בנושא של מחנות המעבר, אנחנו נכניס לעצמנו גול עצמי, גם בנושא האלימות במשפחה וגם בנושאים אחרים שאנחנו רואים.
קולט אביטל: את אומרת שהאישה יודעת שכאשר היא תגיע לישראל, היא תוכל להיפרד מבעלה והגבר חי בחרדה.
קולט אביטל: עד כאן אני מבינה, אבל מאיפה האלימות?
קולט אביטל: הרי לא האישה היא האלימה בעניין הזה.
רוית כהן: כי לגבר אין כלים אחרים לנהוג כנגד האישה.
רוית כהן: אנחנו מדברים על שיטת החינוך באתיופיה, כאשר חינוך של ילדים, זה לתת פליק קטן.
רוית כהן: הייתי באתיופיה ארבעה חודשים ואחרי שלושה חודשים הגיעה משלחת מישראל ושאלו אותי אם יש פה אלימות.
רוית כהן: בשנייה הראשונה, התשובה הראשונה שלי הייתה לא, אבל אחרי דקה של חשיבה כמובן אמרתי כן.
רוית כהן: מה זאת אלימות?
רוית כהן: אלימות זה בהגדרה שלנו.
רוית כהן: כאשר גבר נותן לילד שלו מכה כי הילד לא התנהג נכון, פה הילד בישראל יאמר לו שהוא ייקח אותו למשטרה אבל באתיופיה זאת דרך החינוך.
רוית כהן: כאשר העולים מגיעים לישראל, הגבר עולה לישראל והוא לא יודע איזה כלים נוספים יש לו כדי להתמודד עם החרדות שלו, כדי להתמודד עם אשתו, כדי לעמוד מולה.
קולט אביטל: את אומרת שהבעל מגיע כשהוא אלים.
רוית כהן: הציפיות בזמן ההמתנה הן חלק בלתי נפרד מהתוצאה שמתרחשת כאן.
גדעון סער: הרחבת את הדיון לנקודה נוספת.
גדעון סער: אני מזדהה עם הדברים לא רק בהיבט הזה אלא אני חושב שכל הנושא של העלייה מאתיופיה מטופל לא נכון.
גדעון סער: אני זוכר עת הייתי מזכיר הממשלה בפעם הראשונה בשנת 1999, אחרי הבחירות, הייתי כל יום מתעסק בעניין הזה כי עשינו מבצע מאוד גדול וכמה פעמים בשבוע היו טיסות להביא כמה שיותר עולים מאתיופיה.
גדעון סער: כל הגישה, כל הגישה להביא לפי מספרים ואחר כך ירדו במספרים, כל הגישה היא גישה לא נכונה אבל כאן אנחנו גולשים קצת לנקודה נוספת.
גדעון סער: הבהרת לנו את ההשלכה על הנושא הזה.
רוית כהן: מילה לסיכום.
רוית כהן: הבהרתי מה קורה במחנות המעבר אבל אני רוצה להתייחס למרכזי הקליטה ולדיור הקבע ואעשה זאת במספר מצומצם של נקודות.
רוית כהן: במרכזי הקליטה קיימת תוכנית שנבנתה לאחרונה בנושא אלימות במשפחה.
רוית כהן: אנחנו צריכים לזכור שאחד הדברים בהם מתעסקים העולים בחיי היום יום במרכזי קליטה הוא נושא הגיור.
רוית כהן: אם אנחנו מסתכלים על מה קורה במרכזי קליטה, יש סיבות מרכזיות כרגע שאני מוצאת לתהליכים שאנחנו רואים לאחר מכן.
רוית כהן: קודם כל הנשוא של רכישת דירה והדבר השני הוא הנושא של הגיור.
רוית כהן: העולים שמתעסקים כל היום בהישרדות היום יומית שלהם בעצם לא מצליחים לפנות לעצמם זמן ולקבל כלים מה הם יחסים בין גבר לאישה לפי תפיסת העולם שלנו כאן בישראל, מהו חינוך ילדים ואיך אני מתמודד עם הילדים ובכלל עם כל התא המשפחתי.
רוית כהן: לכן אולי במרכזי קליטה שינוי כלשהו בסדר היום, להגביר את התקציבים, להגביר את הפעילות במרכזי הקליטה כאשר הם נמצאים שם במעטפת גדולה מאוד, יכול לתת שינוי מרחיק לכת לגבי דיור קבע.
רוית כהן: בדיור הקבע אנחנו יודעים שיש לא מעט ארגונים שפועלים בקהילה.
רוית כהן: כמו ששולמית אמרה לפני כן, היה קשה לראות מי פועל בדיוק באיזה פרויקט ואיך פועלים הדברים.
רוית כהן: הייתי מציעה לנסות לאחד בין כל הארגונים שפועלים ולצמצם את מספר הארגונים למספר קטן יותר מכיוון שמשפחה, כאשר היא מגיעה לדיור קבע וניגשת למשרד הרווחה ויום לאחר מכן מגיע מישהו מארגון מסוים ויום לאחר מכן מגיע מישהו מארגון אחר, האישה מבולבלת, הגבר מבולבל והם לא יודעים מה לעשות.
רוית כהן: בלבול של כל הדברים גורם לערעור המצב.
שולמית סהלו: הבקשה היא שזה יהיה תחת משרד ממשלתי רלוונטי ולא בידיים של ארגונים.
גדעון סער: אני רוצה לכבד את ראש עיריית קריית גת אבירם דהרי שכיבד אותנו בהשתתפותו.
אבירם דהרי: אני מתרשם מהנוכחות של משתתפי הדיון ומהרצינות בה הוועדות מתייחסות לנושא.
אבירם דהרי: יישר כוח.
גדעון סער: יש כאן רק ארבעה חברי כנסת אבל הישיבה היא ישיבת שתי ועדות.
אבירם דהרי: נכחתי בישיבת ועדה אחת שלא היה בה ולו חבר כנסת אחד וחיפשנו מישהו שיבוא לפתוח את הישיבה.
אבירם דהרי: יישר כוח ליושבי-הראש ולחברי הוועדות.
אבירם דהרי: אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו כאן כמי שעומד בראש עירייה שבה יש קהילה נכבדה מאוד של בני העדה האתיופית וכמי שחווה את הפיצול בתוך הקהילה, וכמי שהיום חווה את האיחוד של כל חלקי הקהילה.
אבירם דהרי: יש איחוד עם הפרויקט הלאומי האתיופי ושולמית היא היועצת שלי לכל הנושא הזה, רואים שעובדים ויש תוצאות.
אבירם דהרי: לצערי 99 אחוזים מהעבודה מבצע המגזר השלישי.
גדעון סער: כמה יוצאי אתיופיה יש בקריית גת?
אבירם דהרי: קרוב ל-4,000 מתוך 50 אלף תושבים.
אבירם דהרי: כמעט 10 אחוזים.
אבירם דהרי: אני בדיוק בא מהכנס של התנועה לאיכות השלטון והתחילו את היום עם נסיגת המגזר הראשון ופריחת המגזר השלישי.
גדעון סער: התחילו את היום עם הרצאה שלי בשעה 8:30, שלא היית בה.
גדעון סער: יכול להיות שהמשיכו עם פריחת המגזר השלישי, אבל אני התחלתי את היום בנושא אחר.
אבירם דהרי: יישר כוח כפול.
אבירם דהרי: חשוב מאוד שתהיה הגדרה ברורה כיצד הממשלה רוצה לטפל.
אבירם דהרי: תקנים, כל מה שקשור במשאבים.
גדעון סער: תן לנו פירוט של מי שפועל שם בנושא הזה.
אבירם דהרי: אנחנו עובדים עם הפרויקט הלאומי האתיופי, עם שותפות 2000 של שיקגו, אימפקט של קליבלנד, הילני של קרן אורן, עם הג'וינט.
אבירם דהרי: היינו בוועדה לביקורת המדינה ושאלו אותנו למה לא ניצלנו 20 אלף שקלים של משרד הרווחה בטיפול בנערות במצוקה.
אבירם דהרי: עיריית קריית גת, 50 אלף תושבים, מקצה משרד הרווחה 20 אלף שקלים לטיפול בנערות במצוקה.
אבירם דהרי: אמרתי להם שקרן אורן נותנת לנו לטיפול בנוער בסיכון זה סכום של 10 מיליון שקלים בשנה כאשר העירייה נותנת מיליון וחצי שקלים.
אבירם דהרי: צריך להיות טיפול נקודתי ברור באוכלוסייה כי לאוכלוסייה הזאת יש היום בוגרים מצוינים שמעורבים היטב.
אבירם דהרי: הם קצינים בצה"ל, הם עורכי-דין והם מסודרים והם יכולים לייצג ולהדריך את הקהילה בצורה הכי טובה.
אבירם דהרי: הם יודעים את ההבדל בין מה שהיה נהוג באתיופיה לבין מה שנהוג כאן.
אבירם דהרי: סטירה שהיא דרך חינוך, שאני קיבלתי אותה בארץ, וזה לא היה נחשב אלימות, כך למדנו, הייתה אפילו סטירה עם ענף ולמדנו ממש טוב וגם היינו בחורים נחמדים, ולזה אני לא קורא אלימות, אבל היום קוראים לזה אלימות.
אבירם דהרי: הנקודה הזאת צריכה לקבל ביטוי חד וברור שבצדו משאבים.
אבירם דהרי: רוצים לבקר בשכונות האתיופיות, שחבר הכנסת קרא להן גטו, הבעיה מתחילה בזה שמבחינה אסטטית אי אפשר להיכנס לשכונה הזאת.
אבירם דהרי: המרצפות לא מרצפות, אין אור בכניסה, אין שום דבר מבחינה פיזית.
אבירם דהרי: אף אחד לא יטפל בזה כי עמידר מכרה את הדירות לאותם תושבים באיזשהו מבצע של 15 אחוזים ותקעה אותם ככה בשכונה, ואז צריכים מאות אלפי שקלים כדי לשפץ את המבנה כדי שאותו ילד יוכל להביא חבר.
אבירם דהרי: אנחנו עיר שמכסה יפה את הקהילה, למרות שככל שאתה מכסה, מרבה דעת מרבה מכאוב, אתה רואה עוד כמה יש לך לכסות.
אבירם דהרי: אנחנו מכסים יפה את הקהילה אבל אף אחד מהמגזר השלישי לא משקיע בדברים הפיזיים למשל.
אבירם דהרי: אני לא בא בטענות חס וחלילה.
אבירם דהרי: אני לא בא בטענות למגזר השלישי אלא למגזר הראשון, לממשלה, לגוף המבצע, שיבוא ויגדיר מה הסל שנותנים לקהילה פר אדם בודד.
אבירם דהרי: עיר תדע שהיא מקבלת על כל תושב שהוא בן העדה סכום מסוים ברור ומוגדר, אני בטוח שהרבה עיריות יתחרו על הקהילה הזאת ולא תצטרך אור יהודה לומר שהיא לא רוצה להכניס אותם לבית הספר.
אבירם דהרי: לא רוצים להכניס אותם לבית הספר – ואני אהיה מליץ יושב שלו – כי אתם לא רוצים שזה יהיה גטו.
אבירם דהרי: אתם רוצים לפזר, ולכן למה שילכו רק לאור יהודה או רק לקריית גת?
אבירם דהרי: בואו נראה את כל אלה שמתרעמים שיקבלו את האנשים בשכונה שלהם.
אבירם דהרי: כל אותם יפי נפש, בבקשה, אני רוצה לראות שבכל בלוק מקבלים משפחה אתיופית.
אבירם דהרי: אז אני מרשה להם להטיף מוסר, אבל לא יכול להיות שבשכונות האלה קטסטרופה.
אבירם דהרי: אני מזמין אתכם לבוא ולראות פיזית, קטסטרופה, כואב הלב.
אבירם דהרי: יחד עם זאת, יישר כוח.
אבירם דהרי: כפי שאמרה יעל, אם אפשר יהיה בסוף גם לקבל איזו החלטה, זה יועיל.
קולט אביטל: אני מוכרחה להודות שבנושא הזה הצטבר אצלי הרבה מאוד תסכול.
קולט אביטל: אני מודה לשתי הוועדות שהתכנסו בנושא הזה.
קולט אביטל: אנחנו ישבנו כאן בחדר וקיבלנו בזמנו החלטה יחד עם חבר הכנסת נודלמן שדיברה על הכשלים בקליטת העלייה האתיופית והדבר הזה גרם לזעזוע עמוק במשרד הקליטה, וכשלים זה לא בהכרח כישלון אלא זה אומר שכמה דברים בקונספציה הבסיסית, בדרך בה נקלטים העולים, היא לא נכונה.
קולט אביטל: אני אומרת את זה בצער ובכאב כי אני חושבת שמדובר באוכלוסייה יוצאת מן הכלל טובה וכאשר משקיעים בה, יש גם תוצאות.
קולט אביטל: ראינו את זה ואנחנו רואים את זה בכל מצב ובכל מקרה.
קולט אביטל: לכן עשיתם נכון כשאתם דנים בנושא הזה כשתי ועדות ונכון גם שצריך לגעת בנושא של ההכנה לעלייה, ונכון הוא שאלימות מתחילה במקום אחר, ונכון שאלימות היא גם תוצאה של המעבר מתרבות לתרבות, מהתערערות המשפחה, מהתערערות סמכותו של האב, וגם מהתנאים הפיזיים בהם האנשים האלה נאלצים לגור בארץ.
קולט אביטל: לכן אני חושבת שאם אנחנו רוצים לעשות משהו בעניין הזה, ולא לעבוד טלאי על טלאי, אנחנו צריכים הפעם ללכת טיפה יותר רחוק ולדרוש – למרות שאני יודעת שכבר התקיים דיון בממשלה – שכל המדיניות של המשכנתאות, זאת העלייה היחידה שנותנים לה משכנתא אבל המשכנתא היא כל כך קטנה שהיא מכריחה אנשים ללכת אפריורי ולגור בשכונות עוני, לא מטפלים בהם ואז הם מגיעים לאותה שכונת עוני וקונים דירות שאין בהם לא שירותים ולא אסלה, ואתה מדבר על התנאים הפיזיים וזה קורה כיוון שכך מוכרים להם את הדירות.
קולט אביטל: אז כל היתר הוא פשוט המשך של אותו הסיפור.
קולט אביטל: אני לא יודעת אם לא היה נכון יותר – ואנחנו קיבלנו החלטות בוועדה – לפזר אותם למקומות יותר חזקים בהם הם גם יכולים להיקלט מבחינת שוק העבודה, שצריך להשקיע בחינוך מקצועי, כי אנשים יושבים שנתיים במרכז קליטה, לומדים עברית, לומדים דת, יוצאים לשוק העבודה בלי שום הכנה.
קולט אביטל: אומרים לי שכן יש הכנה כי מלמדים אותם איך להציג את קורות חייהם.
קולט אביטל: לכן כל הדברים האלה הם מכלול אחד.
קולט אביטל: יש משרד לקליטת העלייה אבל בסופו של דבר המשרד לקליטת העלייה עושה יותר עבודת מטה ומנסה להיעזר ביתר משרדי הממשלה.
קולט אביטל: אני חושבת שאולי הפתרון היה צריך להיות בכיוון של הקמת רשות לאומית לקליטת עלייה שמאגדת בתוכה את כל הפונקציות בהן צריכים לטפל החל מדיור, דרך חינוך ודרך מציאת מקומות עבודה.
קולט אביטל: 3,000 אנשים סיימו אוניברסיטאות ואין להם מקום עבודה, ומכאן כל התסכולים האלה.
קולט אביטל: שוב, אני לא באה להצדיק אותם אבל אנחנו לא יכולים לדבר על אלימות במשפחה מבלי לראות את הייאוש העמוק בו שרויות המשפחות האלה, ואם לא נטפל בזה היום, אם לא ניתן לזה את כל המשאבים האמיתיים ולא ניתן לאנשים האלה לצמוח ולהתפתח בכוחות עצמם בארץ כפי שהם מסוגלים לעשות, אנחנו נמשיך את העוני, את האומללות ואת הפנייה לסמים, לאלכוהול ולפשע.
קולט אביטל: אלה דברים שהם במכלול אחד.
קולט אביטל: אני חושבת שכאן צריכה להתקבל החלטה משותפת ואולי לשבת מול מי שצריך בממשלה ולנסות לשנות את הדברים מן היסוד.
גדעון סער: אישית אני לא כל כך מאמין בהקמת רשות כי זה אומר להקים עוד מערכת בירוקרטית בזמן שיש לנו את המשרד לקליטת העלייה.
גדעון סער: בסך הכול היום אנחנו מדברים על היקפי עלייה לא דרמטיים.
קולט אביטל: יש לך היום 100 אלף אנשים שלא נקלטו כמו שצריך.
גדעון סער: נכון, אבל אותן נקודות שנגעת בהן בצדק, כגון הגדלת משכנתאות או הגדלת מענקים, לפי דעתי היום יש את האפשרות ללכת לדברים האלה כי בסופו של דבר גם המספרים הם חלק מהעניין כאשר אתה עושה את המכפלות.
גדעון סער: אני מזדהה עם הנקודות.
גדעון סער: האמת שבכל הנושא הזה של קליטת עלייה עוסקים אנשים שהם משוגעים לדבר ואין היום הרבה אנשים שמשוגעים לדבר בתחום הזה, לצערי.
גדעון סער: אנחנו נצטרך לעשות מעשה.
גדעון סער: ההסתייגות היחידה שלי נוגעת לעניין הזה של הרשות כי אני לא מאמין בהקמת מערכים בירוקראטיים נוספים.
קולט אביטל: אני לא אומרת שזאת חייבת להיות רשות אבל אני חושבת שזאת אחת האופציות.
קולט אביטל: העיקר שהדברים יטופלו כמכלול.
קולט אביטל: ישבנו כאן בוועדה הזאת ודיברנו על הצורך להוסיף עובדים סוציאליים דווקא לנשוא הזה וקיבלנו תשובות מוזרות.
קולט אביטל: השר אז אמר לנו שיוסיפו אבל העובדים במשרדו לא היו מודעים לכך ואמרו שלא היה ולא נברא.
קולט אביטל: אם אנחנו רוצים להוסיף עובדים סוציאליים בכל עירייה, אם אנחנו רוצים לעזור לעירייה לעזור לעצמה כי לעירייה אין את המשאבים, צריך להיות כאן מכלול של הידברות, מישהו שיוכל להוביל את הנושא הזה בצורה המתאימה.
קולט אביטל: משרד הקליטה אומר שזה לא אצלו אלא זה במשרד הרווחה.
גדעון סער: איך שלא מסתכלים על זה, זה הלב של העניין ואני מאמין שדווקא עם השר הרצוג נוכל להזיז דברים.
גדעון סער: נראה בסיכום הדברים איך אנחנו רוצים לעשות את זה.
נגיסט מנגשה: תרשו לי להודות לכם על חיבור שתי הוועדות לטפל בנושא כל כך בוער וחשוב.
נגיסט מנגשה: שמענו את ההסברים האנתרופולוגיים מרווית כאשר זה מתחיל באתיופיה וממשיך כאן.
נגיסט מנגשה: ההתייחסות, למרות שהמשפחה כוללת גם ילדים ונערים, הייתי מבקשת שבוועדה הזאת יתקיים דיון בנושא של אלימות נערים בקרב יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: להזכיר לכם, בשבוע שעבר נרצח נער ברחובות וזאת לא פעם ראשונה.
נגיסט מנגשה: יש רצח ואלימות בקרב הנערים ואני מבקשת שזה יהיה על סדר היום בעתיד.
מיכאל נודלמן: אנחנו נקיים דיון על כך בוועדה.
נגיסט מנגשה: נאמר כאן שאין מספיק עובדים סוציאליים בלשכות הרווחה, עובדים שהם יוצאי אתיופיה שיוכלו לטפל בנושא של אלימות במשפחה.
נגיסט מנגשה: הנושא הזה הוא מאוד חשוב.
נגיסט מנגשה: לעובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה יש יתרון עצום על עובדים סוציאליים שהם לא יוצאי אתיופיה למרות שאני מאמינה שכל עובד סוציאלי צריך להיות מסוגל לטפל בכל פונה שמגיע אליו.
נגיסט מנגשה: הרגישות לתרבות היא חשובה מאוד ולכן חייבים להיות יותר עובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: אנחנו עובדים עם משרדי ממשלה באופן מאוד צמוד – גם עם משרד הרווחה וגם עם משרד הקליטה – ואנחנו יודעים שיש עומס רק על עובדים סוציאליים שמקבלים תיקים רבים ולא מספיקים להגיע אל כל אדם הזקוק לסיוע וטיפול.
נגיסט מנגשה: אני מבקשת לפנות למשרד הרווחה שיש לו רק שניים וחצי תקנים לטיפול בנושא אלימות במשפחה, נתון שאני קצת מתביישת לציין אותו.
נגיסט מנגשה: לפרויקט הלאומי יש לו 10 עובדים סוציאליים ב-10 ישובים והתחייבנו לשלם את משכורתם במשך שנתיים.
נגיסט מנגשה: יש השקעה של המשרד לקליטת העלייה, אבל המשרד הוא לא אחראי לטפל באלימות במשפחה אלא זה תחת משרד הרווחה.
נגיסט מנגשה: אחד הדברים שגורם לאלימות בקרב המשפחה הוא הרחקה של גברים יוצאי אתיופיה מהבית שלהם.
נגיסט מנגשה: אני לא אומרת שלא צריך להרחיק גבר אלים, גברים אלימים צריכים להיות מורחקים ובמקביל צריך לדאוג להם למקום מגורים.
נגיסט מנגשה: להזכיר לכם, ליהדות אתיופיה כבוד חשוב ביותר, במיוחד למשפחות שהגבר הוא ראש המשפחה, שיש לו את הסמכות ואת הכבוד.
נגיסט מנגשה: ברגע שמוציאים אותו מהבית והוא זרוק ברחוב, ההחלטה הראשונית שלו לעשות את המעשה הגרוע ביותר, לרצוח את האישה ולגמור את החיים שלו.
נגיסט מנגשה: לשופטים אין כלים למדוד את רמת הסיכון של אותו גבר כמו שפיתח משרד הרווחה, כלים לאוכלוסייה אחרת.
נגיסט מנגשה: לשופטים אין את הכלים כדי למדוד את רמת האלימות והסיכון של אותו גבר אתיופי, וזה חייב להיות וזה דחוף ביותר.
נגיסט מנגשה: הרבה גורמים עוסקים בנושא של העצמת נשים.
נגיסט מנגשה: כל הכבוד.
נגיסט מנגשה: אני כאישה מצדיעה לגורמים שעוסקים בנושא של העצמת נשים, אבל שוכחים שלאישה הזאת יש בבית פרטנר והפרטנר הזה הוא הגבר שמשותף במשק הבית והוא נשאר מאחורנית והוא הרבה אחרי היכולת והמודעות של האישה במדינת ישראל.
נגיסט מנגשה: אני מבקשת היום לשנות פאזה, לבנות תוכניות להעצמת הגברים בקרב יוצאי אתיופיה.
נגיסט מנגשה: אנחנו מרגישים שבלי הגברים הבעיות לא ייפתרו.
נגיסט מנגשה: עובדה, אנחנו יושבים בוועדה החשובה הזאת ואף גבר יוצא אתיופיה לא נמצא כאן להשתתף.
נגיסט מנגשה: סליחה, גבר אחד נמצא.
נגיסט מנגשה: זה לא מספיק וזה לא צריך להיות כך.
נגיסט מנגשה: תסלחו לי, אני יודעת שאני אומרת דברים לא כל כך נעימים כאשר אני דורשת שייתנו העצמה לגברים ולא רק לנשים.
נגיסט מנגשה: אנחנו מרגישים שאין לנו שותפים להובלת המשפחות היום בגלל שהגברים נמצאים מאחור וזה יגרום נזק בעתיד.
נגיסט מנגשה: בכל זאת כאן אני מייצגת את הפרויקט הלאומי ואני רוצה לספר לכם מה עושה הפרויקט הלאומי בנושא האלימות במשפחה.
נגיסט מנגשה: אנחנו מודעים לכך שאנחנו לא יכולים להחליף את המדינה את הממשלה, אבל בכל-זאת בשיתוף עם השותפים שלנו בפרויקט הלאומי גייסנו קרוב ל-900 אלף דולר בנושא של הטיפול באלימות במשפחה.
נגיסט מנגשה: הכנו מסמך בן שני עמודים שחילקתי אותו כאן, ותוכלו להתייחס אליו.
נגיסט מנגשה: קודם כל, חייב להיות שיתוף פעולה בין כל הגורמים.
נגיסט מנגשה: יש שולחן עגול בו אנחנו עובדים עם משרדי הממשלה, עם הג'וינט, עם הסוכנות ועם הארגונים הוולנטאריים.
נגיסט מנגשה: הקמנו עשרה מרכזי גישור מסורתיים, כי בלי זקני העדה ומנהיגות רוחנית החיים שלנו לא יכולים להיות קלים.
נגיסט מנגשה: המרכזים שוהים ב-10 מקומות והם מרכזים לגישור מסורתי.
נגיסט מנגשה: יש 10 עובדים סוציאליים שאנחנו שילבנו במרכזי האלימות במשפחה לתקופה של שנתיים ואני מקווה שתוך שנתיים נקבל תוצאות.
נגיסט מנגשה: העובדים הסוציאליים האלה מקבלים הכשרה באוניברסיטת בר-אילן שלקחה על עצמה להכשיר את העובדים הסוציאליים יוצאי אתיופיה ואנשים נוספים שהם לא יוצאי אתיופיה שמשתתפים גם הם בהכשרה הזאת.
נגיסט מנגשה: יש תוכניות נוספות שמופעלות, וכבר התחילו להפעיל אותם, בכל נושא הקמת שולחנות עגולים בישובים.
נגיסט מנגשה: בנוסף לזה אנחנו גם אפשרנו הכשרה ופיתוח מודעות במרכזי הקליטה לעולים שמגיעים למדינת ישראל.
נגיסט מנגשה: כל זה לא מספיק.
נגיסט מנגשה: אם המדינה לא תיקח על זה אחריות, זה לא מספיק.
נגיסט מנגשה: מה שהמדינה עושה, זה לא מספיק.
נגיסט מנגשה: כשאני אומרת לא מספיק, הכול מתחיל ומסתיים במשאבים, בכסף.
נגיסט מנגשה: לא שיעבירו כסף שנותר בקופת המדינה, כסף שלא נוצל, אלא חייב להיות תקצוב בנושא הזה שיוכל להיות לפתרון בהמשך.
נגיסט מנגשה: שולמית, את מרכזת את הקואליציה של נשים.
נגיסט מנגשה: הקואליציה של הנשים צריכה לכלול גם גברים יוצאי אתיופיה כי נשים לבד לא יכולות לפתור את הבעיה הזאת.
נגיסט מנגשה: בנוסף לכך, אני מבקשת שחלק של משרדי הממשלה יהיו חברים ביחידה הזאת.
נגיסט מנגשה: יש את הפיקוח לאלימות במשפחה במשרד הרווחה כי אנחנו לא יכולים לקחת אחריות במקום המדינה.
נגיסט מנגשה: צריך לגרום לכך שאנשים יעשו בשיתוף עם משרדי ממשלה אחרים.
מיכאל נודלמן: לפני חצי שנה באו לוועדת העלייה והקליטה קייסים שביקשו עוד תפקידים.
מיכאל נודלמן: הסבירו לי שקייסים הם אנשים שצריכים לשלב אותם על מנת למנוע את התופעות עליהן אנחנו מדברים.
מיכאל נודלמן: תקציב המדינה מממן יותר מ-50 קייסים ואני שואל מה הם עושים והיכן הם.
מיכאל נודלמן: הם מקבלים משכורת מהמדינה והתפקיד שלהם הוא כמעט בגדר עובד סוציאלי.
נגיסט מנגשה: לא.
נגיסט מנגשה: הקייסים מהווים מנהיגות רוחנית שעוסקת גם בגישור מסורתי בקרב המשפחות.
נגיסט מנגשה: תפקידם ללמד את העדה להמשך שמירת המסורת של בני העדה.
נגיסט מנגשה: לגבי קבלת המשכורת שלהם, אדוני היושב-ראש, לא כל הקייסים מקבלים משכורת.
נגיסט מנגשה: המדינה החליטה להפלות בין קייסים לקייסים ויש מי שמקבל משכורת ויש מי שמת מרעב.
נגיסט מנגשה: למרות שיש עלינו כפייה להשתמש ברבנים במדינת ישראל, אני אשמח, אבל אני לא רוצה לזרוק את המסורת שלי ואני רוצה לחזק את מסורת המשפחה והילדים שלי, ולכן צריך לתת מקום מכובד לקייסים האלה, דבר שהוא חשוב מאוד.
מיכאל נודלמן: אבל זה נכון שהם צריכים לעסוק בדברים עליהם אנחנו דנים עכשיו?
מיכאל נודלמן: חיזוק המשפחה ועוד דברים נוספים.
שולמית סהלו: הקהילה מכירה בסמכות ובתפקיד המשמעותי של הקייסים כמגשרים, כמפשרים, כמעין עובדים סוציאליים בנוסף לשירותי הדת שהם אמורים לתת.