GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית זיו: בנושא של המרכזים האקוטיים יש חשיבות רבה - וכולם יודעים זאת – לנושא של רפואה משפטית.
נורית זיו: לא נמצאים כאן נציגי הפרקליטות אבל לאורך השנים, כאשר דיברנו על מרכזים אקוטיים והמשטרה אז מביאה למרכז האקוטי את הנפגעות, הנושא של הראיה היא מאוד חשובה אחר כך בהמשך ההליך הפלילי.
נורית זיו: אני מדגישה לאנשים שיודעים את הנושא הזה, שהנושא של הרפואה המשפטית במסגרת המרכזים האקוטיים היא בעלת חשיבות רבה ואני מאוד מבקשת ללוות את זה יחד עם הרפואה המשפטית כי שיתוף הפעולה של המשטרה עם המרכזים וכתוצאה מזה ההבאה של ההליך הפלילי עם הראיות, זה מהווה הצלחה.
12935: אנחנו ישבנו כמה פעמים בנושא הזה של המרכזים האקוטיים וזה קם ונופל על העניין הזה של רופאים שצריכים להגיע למקום.
12935: הבעיה היא שבכל הארץ יש היום ארבעה רופאים בלבד שיש להם התמחות ברפואה משפטית והם כולם יושבים באבו-כביר, וזה אומר שאותם ארבעה צריכים לרוץ ברחבי הארץ.
12935: גם אם תתגמל אותם, כמה שתתגמל אותם, זאת בעיה.
גדעון סער: את מציעה להכשיר יותר רופאים.
גדעון סער: רחל אדטו: להכשיר יותר.
גדעון סער: צריך באיזושהי דרך לנסות למשוך אנשים ואפילו בתשלום כזה או אחר כדי שזה יהיה להם אטרקטיבי לבוא ולעשות את הדבר הזה.
גדעון סער: זה הדבר שעל פיו יקום או ייפול דבר.
נורית זיו: צריך לשתף את גורמי הפרקליטות בכל התהליך הזה.
גדעון סער: לישיבה שתתקיים באוגוסט נזמין נציג של הפרקליטות ונציג של משרד הבריאות, אז תוכלו להציג את הנקודות הללו בהשתתפותם.
צביה זליגמן: לפני שאני אומרת את הדברים שמטרידים אותי, אני רוצה לברך את כולם כאן.
צביה זליגמן: השבוע קיבלנו לטיפול מישהי שהמתינה בתור שנה שלמה.
צביה זליגמן: היא פנתה ב-6 ליוני 2006 והתקבלה לטיפול אצלנו אחרי שנה של המתנה.
צביה זליגמן: אישה במצוקה מאוד גדולה, נפגעה שנים על ידי אביה, ואחריה פנתה טלפונית נפגעת נוספת והיא שאלה אותי כמה זמן ההמתנה, ואמרתי לה שעד עכשיו ההמתנה הייתה לפחות שנה אבל נראה שיש אור בקצה המנהרה.
צביה זליגמן: אמרתי לה שנדמה לי שבקרוב אני אוכל לבשר לה שהיא תוכל להתקבל אצלנו לטיפול.
צביה זליגמן: אתה זוכר שכאשר ישבת אצלנו באיכילוב וסיפרתי על המצוקה הגדולה, אני יכולה לומר שזאת הייתה הקלה מאוד גדולה וזאת הקלה מאוד גדולה לא רק לנפגעות אלא לכולנו, למטפלים שמתמודדים עם העומס הזה כל יום ומדי יום ביומו.
צביה זליגמן: מספר דברים שבכל זאת מטרידים אותי כאשר הדבר הראשון הוא עניין העברת הכספים.
צביה זליגמן: שקודם כל הכספים יגיעו ושהתקציב יישמר לנו, אבל גם החשיבות הגדולה בסימון הכספים.
גדעון סער: הכספים האלה הם מסומנים.
צביה זליגמן: הם מסומנים אבל הם עוברים לרווחה, מהרווחה למשרד הבריאות או למשרד החינוך וכולי.
צביה זליגמן: אני יודעת שהבטחתי בבית החולים שהכסף הזה יהיה מסומן אבל מעבר לזה אני לא יכולה להבטיח.
צביה זליגמן: זה דבר שצריך להיות מאוד ברור.
צביה זליגמן: הדבר השני הוא הפיקוח.
צביה זליגמן: אנחנו מאוד מברכים על כל הפיתוח הזה אבל צריך לפקח עליו מכיוון שאנחנו יודעים שיש למשל במרכזים האקוטיים בעיות מאוד מאוד קשות שאחר כך אנחנו מקבלים את הנשים לטיפול ורואים איך לא תמיד המקומות האלה תפקדו כמו שצריך וזאת לא מכוונה ראה אלא ממקום של עומס מאוד גדול.
צביה זליגמן: אני חושבת שחייב להיות מערך פיקוח על כל הפיתוח המדהים הזה.
צביה זליגמן: דבר שלישי שמטריד אותי היא אוכלוסיית הגברים שבחלק מהמרכזים לא ברור האם הם יטופלו או לא.
צביה זליגמן: אני חושבת שיש הרבה מאוד גברים – ובמשך השנים האחרונות, 10 שנים מאז נפתח המרכז שלנו – וככל שהשנים עוברות, פניות הגברים גוברות ובדרך כלל הם מגיעים במצבים מאוד גרועים.
צביה זליגמן: אני חושבת שזה יהיה חשוב שבכל הארץ יהיה מענה גם לגברים.
גדעון סער: עדה, בנושא של העברת הכספים וסימון הכספים דיברנו.
גדעון סער: בין הסיבות שנקיים ישיבה בחודש אוגוסט זה כדי לוודא שאכן זה מתבצע.
גדעון סער: יש לך התייחסות לנושא מערך הפיקוח והמענה לגברים?
עדה פליאל-טרוסמן: אני באה מהשירות לטיפול בנערות וצעירות ובעבר בנושא של המקלטים לנשים מוכות וטיפול בנשים.
עדה פליאל-טרוסמן: ציפי באה מהנושא של נשים ופרט ומשפחה.
עדה פליאל-טרוסמן: זה מאוד יפה להעלות את הנושא – ואני אומרת מהלב – של הגברים, להעלות את הנושא של הילדים, להעלות את הנושא של הפוגעים, ולהעלות את כל הנושאים הטעונים טיפול בפגיעות מיניות במדינת ישראל.
עדה פליאל-טרוסמן: אנחנו בקושי הצלחנו להעלות את מערך הטיפול בנפגעות תקיפה מינית, בילדות ובנערות, בצעירות ובנשים נפגעות תקיפה מינית.
עדה פליאל-טרוסמן: זה עדיין בחיתול, עוד אפילו לא קיבלנו את כל הכסף ואנחנו רק בתכנון.
עדה פליאל-טרוסמן: אני חושבת שמן הראוי באמת לתת טיפול לכולם, אבל התוכנית הזאת הייתה מיועדת ומיועדת לנפגעות.
מרית דנון: אם למרכזים האלה יגיע גבר, הוא לא יטופל?
עדה פליאל-טרוסמן: הוא יטופל.
עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכז בתל-אביב, אדרבא, אני חושבת שטיפלתם בגברים גם בעבר והתקציב שהיה קיים של משרד הבריאות לנושא הזה יוכל להיות מוקדש לנושא של גברים.
גדעון סער: מה לגבי הפיקוח על המרכזים?
עדה פליאל-טרוסמן: יהיה פיקוח משותף של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה.
טל קרמר-ודעי: כיוון שצביה אמרה כבר את רוב מה שרציתי לומר, אני אהיה מאוד קצרה.
טל קרמר-ודעי: אני כמובן מברכת את כל הגורמים ואנחנו מאוד שמחות שיהיה רצף והמשך טיפולי ושאת הפונות שלנו, שאנחנו נותנות להן סיוע ראשוני, יהיה לאן להפנות.
טל קרמר-ודעי: היום, כאשר אנחנו מפנים למרכזים הקיימים, גם בחיפה, גם באיכילוב, גם בראשון לציון, אנחנו שקטות לגמרי שאנחנו מפנות אל המקומות הכי טובים ואל המטפלים הכי טובים.
טל קרמר-ודעי: אני מקווה שנוכל להיות שקטות, ואני מאמינה שבאמת יהיה פיקוח ראוי כדי שנוכל להיות שקטות, שהמקומות האלה הם מקומות שנותנים טיפול נכון.
טל קרמר-ודעי: אני רוצה לשאול כמה שאלות פרקטיות לגבי העתיד.
טל קרמר-ודעי: אני מבינה שעכשיו להקים את המרכזים החדשים זה פרויקט מאוד גדול.
טל קרמר-ודעי: המרכזים שקיימים, האם אפשר להעביר להם את הכסף בצורה מיידית?
טל קרמר-ודעי: כלומר, ברגע שהכסף מגיע למשרד הרווחה, האם ניתן להעביר אותו לשלושת המרכזים הקיימים בצורה מיידית?
טל קרמר-ודעי: שאלה שנייה שאני רוצה לשאול היא לגבי המרכזים החדשים.
טל קרמר-ודעי: מה התהליך עכשיו?
טל קרמר-ודעי: האם יוצאו מכרזים?
טל קרמר-ודעי: האם יהיו ועדות היגוי עירוניות בערים הספציפיות יחד עם הרשות המקומית כדי לאתר מבנה?
טל קרמר-ודעי: כדי לעשות מכרז למנהלת של מקום כזה וכיוצא בזה?
טל קרמר-ודעי: כלומר, איך זה יעבוד מעכשיו, מרגע שהתוכנית יוצאת לדרך?
טל קרמר-ודעי: אני רוצה להעלות נקודה שהעליתי אותה גם בישיבה הקודמת כאשר כולנו נפגשנו באיכילוב וזה הנושא של הרפורמה בבריאות הנפש שהשבוע מעלה הממשלה את הצעת החוק שהמשמעות שלה היא פגיעה בנפגעות תקיפה מינית.
גדעון סער: זה בשבוע הבא.
טל קרמר-ודעי: נכון, בשבוע הבא.
טל קרמר-ודעי: מנסים לפני סיום המושב לפחות להעביר את זה במליאה, לפני שזה יורד לוועדות, אבל המשמעות של ההפרטה של הטיפול הנפשי לקופות החולים, לא שהמצב היום הוא מצב טוב, בתחנות לבריאות הנפש יש תורים עצומים, אבל לפי הרפורמה אין שום התייחסות לנפגעות תקיפה מינית, מדובר על טיפולים קצרי טווח כאשר אנחנו יודעים שלפעמים הטיפול בנפגעת תקיפה מינית – ויעידו על כך המטפלים טוב ממני – לוקח שנים שמישהי בטיפול עד שהיא מגלה את הטראומה שלה.
טל קרמר-ודעי: הסיפור הזה של הרפורמה הוא מאוד קשה ומאוד בעייתי.
טל קרמר-ודעי: שוב אני אומרת, זה לא שהמצב היום הוא מצב טוב, אבל ברפורמה אין התייחסות כלל לטיפולים שהם ארוכי טווח.
קריאה: יש שלילה שלהם.
טל קרמר-ודעי: זאת נקודה שאנחנו צריכים להתייחס אליה.
טל קרמר-ודעי: עדה, אם יש לך תשובות לשאלות שלי, אני מאוד אשמח.
עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכזים הקיימים, אנחנו נשתדל להעביר את התקציב כמה שיותר מהר וזה אכן יהיה שלב ראשון.
עדה פליאל-טרוסמן: לגבי המרכזים החדשים, אנחנו נשתדל להעביר את התקציב דרך הרשויות המקומיות כי אז הפרוצדורה היא קלה יותר.
עדה פליאל-טרוסמן: היום גם רשויות מקומיות צריכות לצאת למכרזים, כמו עיריית ירושלים.
עדה פליאל-טרוסמן: יש מקומות שזה ילך קצת יותר קל, יש מקומות שזה ייקח זמן רב יותר.
עדה פליאל-טרוסמן: אם המשרד מעביר את התקצוב לרשויות המקומיות, אין צורך במכרז להוציא עיריית ירושלים למשל שכבר עשינו שיחת גישוש אתם והם יצטרכו להוציא מכרז.
טל קרמר-ודעי: למשל בבאר-שבע, מה יקרה?
טל קרמר-ודעי: הכסף יעבור לרשות המקומית ואז מה יקרה?
עדה פליאל-טרוסמן: כמו שאמרתי.
עדה פליאל-טרוסמן: ועדת היגוי עירונית תהיה בכל מקום עם כל הצוותים, עם כל העמותות ועם כל מי שקשור בעניין.
טל קרמר-ודעי: אנחנו מבקשים להצטרף לוועדת ההיגוי.
עדה פליאל-טרוסמן: מרכזי הסיוע הם בראש רשימת המשתתפים.
עדה פליאל-טרוסמן: כלומר, כל מי שקשור בהפניה לטיפול, במתן טיפול, בקונספציה התפעולית, כל האנשים האלה יהיו מעורבים בוועדת ההיגוי והם יקבלו תפקידים בשטח.
מרים זינגר: לגבי הרפורמה, המחשבה היא לעשות איזשהו שילוב מבחינת המימון של הטיפול של אותם אנשים שהקופה תשלם ותממן חלק מהטיפול, את החלק הקצר שימומן לכל אדם אחר שמחפש טיפול והיתר יהיה בתוך המרכזים.
מרים זינגר: זאת אומרת, אחרי שהרפורמה תעבור, המשא ומתן יהיה שישלמו למרכזים את החלק שהיו משלמים לכל אדם שמגיע לטיפול בגין דיכאון או פוסט-טראומה.
קריאה: הרפורמה שעומדת לעבור, כוללת טיפול של מעבר ל-10 מפגשים בשנה, כולל פסיכיאטר, פסיכולוג, עובד סוציאלי וכולי.
גדעון סער: הרפורמה הזאת היא במעבר.
גדעון סער: הצלחנו בזמנו לפצל את זה מחוק ההסדרים ועכשיו זה בא עוד פעם.
גדעון סער: אני מקווה שזה לא יעבור גם בפעם הזאת כי זה לא צריך לעבור.
רונית סדגר: אחד הדברים שאני רואה והוא סוד ההצלחה בטיפול בנשים שאנחנו רואות אותו במהלך ארבע וחצי השנים של קיומנו, שהתהליכים הקליניים מעוגנים במבנה ארגוני שהוא מבנה נכון וכמו שאני מבינה, המבנה הארגוני כרגע עומד לקבל היבטים נוספים של שיתוף של משרד הבריאות ומרכזי הסיוע שהם שני עוגנים נוספים בכל הטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
רונית סדגר: המיומנות של הצוות והידע שנרכש בצד הליווי הארגוני של שיתוף פעולה אצלנו בין משרד הבריאות, משרד הרווחה והרשות המקומית אכן נותן עוגן לכל התהליכים שמתקיימים בתוך המרכז, גם בהיבט התפעולי וגם בהיותו של המרכז מרכז הכשרה.
רונית סדגר: אני חושבת שמבחינה זאת באמת הראייה הנוספת של המערך החדש יכול לתת רק עוגן נוסף וחיזוק לתהליכים שכבר קיימים.
שושנה צימרמן: אני כמובן מברכת על התוכנית הזאת שבעיניי היא צעד נוסף לקראת מענה כולל יותר טיפולי לנשים שנפגעו ואנשים שנפגעו.
שושנה צימרמן: אני רוצה להשמיע כאן קול שהשמעתי בוועדה שהמענה הזה לא יכול להיות כולל אם הוא לא מתייחס גם לאוכלוסיית הילדים שנפגעים מינית.
שושנה צימרמן: אנחנו יודעים שילדים הם אוכלוסייה משמעותית מתוך הנפגעים, אנחנו גם יודעים שככל שהטיפול ניתן בסמוך לפגיעה, הסיכוי לשיקום הוא יותר גדול וההשהיה תמיד גורמת לנזק.
שושנה צימרמן: אני רוצה להביע את מחאתי על כך שמתוך ה-15 מיליון שקלים שניתנו לנושא הזה, 221 אלף שקלים – זה לא חייב להיות למשרד החינוך – לא הייתה חשיבה למתן מענה טיפולי לילדים.
גדעון סער: דובר זמנו שכן יוקצו סכומים לכך.
קריאה: הוקצה סכום של 221 אלף שקלים.
גדעון סער: אני חייב לומר שאני מכיר את הצורך הזה.
גדעון סער: בעבר היה כאן גם דוקטור קדמן שהתייחס לסוגיה הזאת ואני חושב שזה צורך אמיתי.
גדעון סער: אני לא מרגיש שזה התפקיד שלנו להיכנס לחלוקה הבין-משרדית.
גדעון סער: אני יכול להסכים, אבל יש לי הצעה פרקטית.
גדעון סער: שרת החינוך היא יושבת-ראש ועדת השרים לקידום מעמד האישה.
גדעון סער: תביאו את הנושא לוועדת השרים.
גדעון סער: אם אתם חושבים שצריך לעשות העברה מסעיף לסעיף, בסדר.
גדעון סער: הבעתי חשש שיש סעיפים שיכולים להיות לא מנוצלים.
גדעון סער: יש לכם פלטפורמה.
גדעון סער: אנחנו לא יכולים להיכנס בין משרדי הממשלה ברזולוציות האלה.
גדעון סער: אנחנו עוברים לנושא השני שלה
גדעון סער: בנתי ולצערי הוא לא ברמה זהה של התקדמות אלא אם כן אני אופתע לטובה.
ציפי נחשון-גליק: אני מצטרפת לתודות.
ציפי נחשון-גליק: בנימה האישית שלי, אני חגגתי עשר שנים לעבודתי במשרד הרווחה ואני לא מכירה תוכנית שאותרו צרכים ובמהירות כל כך גבוהה קיבלה במה של הוועדה שלך, קיבלה את התמיכה ואת העזרה של מרית וקיבלה תקציבים ממשרד ראש-הממשלה.
ציפי נחשון-גליק: על כך, על פריצת הדרך הזאת אני מודה מאוד.
ציפי נחשון-גליק: אני גם רוצה להודות מכאן לענת גור שהתנצלה שהיא לא יכולה להגיע, שנתנה הרצאה בנושא הזה בפני פורום של עובדים במשרד הרווחה, כאשר משם בעצם התחיל הגלגל להתגלגל, ואני שמחה שהגענו עד היום.
ציפי נחשון-גליק: אני מקווה שביום חמישי הבא אחר הצהרים, בפגישה עם כל העוסקים בנושא, אנחנו נוכל להגיע לשלב שהגענו אליו היום בנושא שנקרא נפגעות תקיפה מינית.
ציפי נחשון-גליק: מה שבכל-זאת יש לי כן להציג היום הוא את בעיית הזנות.
ציפי נחשון-גליק: אני אומר נשים אבל אני מתכוונת לנערות צעירות ואני מתכוונת – וזה גם כתוב במסמך – שהשימוש בלשון נקבה כולל גברים וצעירים.
ציפי נחשון-גליק: הנושא של הזנות הוא בעיה חברתית לאומית מורכבת וקשה, והרציונאל שלנו הוא שהמדינה צריכה לתת מענה לאוכלוסייה הנזנחת הזאת ואנחנו שמחים שבאמת היא הרימה את הכפפה ואכן נותנת לנו תקציב.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו סקרנו במפגשים שלנו את מה שקיים, הניצנים של הפעולות שכבר קיימות, ואלה באמת ניצנים מאוד מאוד ראשוניים.
ציפי נחשון-גליק: הגדרנו את המטרות שלנו ואת היעדים להוצאת נשים, נערות ואת כולם ממעגל הזנות על ידי צמצום ומניעת הזנות ונזקיה בחברה הישראלית, שיקום וקידום החלמתם של הנשים, הפסקת מעגל הניצול וההדרה החברתית של האוכלוסייה הזאת כדי לחבר אותה מחדש לחברה ולהוצאתה ממעגל הזנות.
ציפי נחשון-גליק: מטרה נוספת שלנו היא כל הנושא של הפחתת נזקים.
ציפי נחשון-גליק: האמונה שלנו היא שיש נשים שרוצות לצאת ממעגל הזנות ואתן יהיה יותר קל.
ציפי נחשון-גליק: האמונה שלנו שמיתוסים רבים מסתובבים סביב הנושא הזה של נשים בוחרות, הן מרוויחות, הן שם מתוך רצון, זה ממש לא כך אבל הן שם הרבה פעמים מתוך כפייה, מתוך אינוס, מתוך אילוץ, ולכן לגבי אלה שעדיין לא הגיעו לשלב של להגיע למוטיבציה כדי לצאת ממעגל הזנות, אנחנו מדברים על הפחתת נזקים.
ציפי נחשון-גליק: לכן התוכניות שלנו שאני אמנה אותן ביעף הן בהחלט עוסקות גם במודל של הפחתת נזקים כאשר עדיין ברור לנו שהן תסתובבנה סביב מעגל הזנות, וגם בנושא של טיפול ושיקום כדי להוציא באופן אמיתי את אלה ממעגל הזנות.
ציפי נחשון-גליק: התוכניות שלנו מדברות על מסלול אחד שקראנו לו הפחתת נזקים שיש בו שלוש תוכניות: תוכנית אחת מיידית – ואנחנו חשבנו שהתוכנית הזאת תופעל על ידי אותו גורם באותו קומפלקס – שהיא דירת חירום לאוכלוסייה הזאת במרפאה ניידת, כאשר המרפאה הניידת במודל שעובד היום רק פעמיים בשבוע באזור תל-אביב בלבד, בעצם אוספת את אותן נערות, נשים וצעירות וצעירים ממוקדי הזנות ומביאה אותם לאיזשהו מקום שנותן להם את הפינה החמה, את הארוחה החמה, את היחס הראשוני ולינה ללילה או שניים-שלושה לילות עד שתתגבש איזושהי מחשבה מצד הצוות הטיפולי ומצד אותה מטופלת פוטנציאלית.
ציפי נחשון-גליק: לדירות האלה יש דלת מסתובבת.
ציפי נחשון-גליק: הן יכולות לבוא ולחזור לרחוב, כי כמו שאמרתי הן נמצאות שם מתוך אילוץ, והן יכולות לבוא אחרי שבועיים עוד פעם והן תתקבלנה שם בברכה, באהבה ובחיבוק מאוד מאוד גדול.
גדעון סער: באיזה היקף מדובר?
ציפי נחשון-גליק: הדירה הזו תיתן מענה תמיד ל-10-12 מיטות.
ציפי נחשון-גליק: הדירה הניידת תעבוד 5-6 ימים בשבוע.
ציפי נחשון-גליק: כיום היא עובדת מספר שעות מצומצם, ואנחנו מאמינים שיהיה מאגר מאוד גדול של פניות.
ציפי נחשון-גליק: במקביל יהיה קו חירום ארצי אליו יוכלו לפנות בשאלות, באוזן קשבת, ודרך הקו גם כן יהיה אפשר להפנות אותם לטיפול.
ציפי נחשון-גליק: בשלב הראשוני אנחנו מדברים על מקלט אחד שהוא טיפולי והוא לאלה שפונות ביוזמתן או על ידי ארגונים או על ידי מטפלים שזיהו את הבעיה ואת המוטיבציה הראשונית לעשות איזשהו שינוי, כאשר המקלט נותן הגנה של 24 שעות ביממה, הוא מאפשר ממש שיקום של תעסוקה, הרבה פעמים מדובר בלמידת השפה העברית, השלמת השכלת יסוד, טיפול נפשי כמובן ושיקום תעסוקתי.
ציפי נחשון-גליק: מאחר שחלק מהתקציבים הולכים לשכירת מבנים, דירות, מקלט או מרכז היום, שזאת התוכנית הבאה שלנו, אנחנו נשאף, אפילו שזה יכול להיות קומפלקס מאוד גדול, שאפשר לעשות בחלק מהחדרים שימוש כפול.
ציפי נחשון-גליק: למשל, התוכנית הבאה שלנו היא מרכז יום לאלה שהן בוגרות המקלט או שהן באות מהמקלט או שהן באות מכל מיני גורמים שמפנים אותן, והכוונה שהן ישנות בבית שלהן אבל באות כל יום לפעילות משעה 8 עד 4 אחר-הצהרים, לפעילות מאוד אינטנסיבית של טיפול ושיקום נפשי ותעסוקתי.
ציפי נחשון-גליק: לאלה שהן בוגרות את אותו מרכז יום, אלה שמצאו כבר עבודה ויוצאות לתעסוקה, הן יכולות להמשיך לבוא למרכז שאנחנו קוראים לו מרכז ערב להמשך תחזוק וטיפול כדי שבכל זאת תהיה לאישה איזושהי תוכנית מובנית בשעות אחר הצהרים והערב, וכאן אנחנו מדברים על מסלול ערב.
ציפי נחשון-גליק: המרפאה הניידת ומרכזי היום והערב, בתוכנית המקורית שלנו אנחנו מדברים על שלושה מחוזות בארץ: דרום, מרכז וצפון.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על מקלט ארצי שאני מניחה שנקים אותו בכוחות משותפים במרכז הארץ, ואנחנו מדברים על עובדים סוציאליים שקיימים בכל המערכות כאשר בשלב הראשון אנחנו נעזור להם לאתר ולזהות כי לפעמים חלק מהמטופלות שמגיעות סביב שימוש בסמים, סביב התמכרות, אפשר באיזושהי התמקצעות מסוימת לזהות באמצעות מספר שאלות ולראות האם קיים שם גם עיסוק בזנות.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על בניית מערך הסברה ומניעה שכולל שני תחומים.
ציפי נחשון-גליק: האחד, סדנאות מניעה לתלמידים בבתי הספר, והשני, הסברה והגברת מודעות בציבור לנושא.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו מדברים על שינויי חקיקה.
גדעון סער: איזה שינויי חקיקה?
ציפי נחשון-גליק: הרדיקאלי ביניהם הוא מה שקיים בשוויץ, שאנחנו לא מאמינים שנגיע אליו למרות שנרצה לשאוף אליו, אבל לפחות נסמן אותו כמטרה שבעצם מדובר בהפללת הלקוחות.
גדעון סער: זה הכי רדיקאלי.
ציפי נחשון-גליק: השונה הוא לא הפללה, אבל כאשר מאתרים את הלקוח שולחים אותו לסדנאות חינוך.
ציפי נחשון-גליק: לא מפלילים אותו, אבל אם מזהים אותו, שולחים אותו לסדנאות כשהוא מממן את הסדנא.
גדעון סער: השאלה אם תקציב המדינה ערוך לזה.
ציפי נחשון-גליק: סדנאות שהוא משתתף במימונן והסדנאות מונחות בין היתר על ידי נשים שיצאו ממעגל הזנות.
קריאה: יש מקומות בהם מפרסמים במקומונים את התמונות של צרכנים.
ציפי נחשון-גליק: מאחר שהתוכנית המקורית שהגשנו היא בגבולות של 15 מיליון שקלים וכרגע יש 10 מיליון שקלים, אנחנו כן ממליצים שכל התוכניות תבאנה לידי ביטוי בשנה הראשונה, אולי לא בכל המחוזות ובכל הממדים שאנחנו מצפים, אבל כן נרצה לראות כל אחת מהתוכניות האלה כשהיא מתקיימת ומתחילה לפעול בחודשים הקרובים.
ליזה ניקולייצ'וק: בדרך כלל בנות שעוסקות בזנות זה בגלל מצוקה כלכלית מאוד מאוד קשה, בנוסף לכך בדרך כלל מתלווה פגיעה מינית, וניכור מהמשפחה.
ליזה ניקולייצ'וק: מה שאתם מתארים זאת תוכנית שנותנת מענה אבל לא מטפל בשורש הבעיה.
ליזה ניקולייצ'וק: זאת אומרת, ילדה שהיא במצוקה כלכלית, אם היא תבוא לאיזושהי פעילות חברתית, היא תחזור בלילה להרוויח את הכסף עבור המשפחה שלה.
ליזה ניקולייצ'וק: איזה תחזוקה כלכלית היא תקבל?
ליזה ניקולייצ'וק: איזה שיקום משמעותי?
ליזה ניקולייצ'וק: מה היא תקבל בנוסף לאיזושהי פעילות?
ליזה ניקולייצ'וק: זה לא פתרון.
קריאה: שיקום תעסוקתי.
ליזה ניקולייצ'וק: ברגע שהיא מרוויחה בשעה 200 שקלים, היא לא תלך לעבוד עבור 25 שקלים לשעה כי יש לה כבר התמכרות עמוקה לתחום.
ציפי נחשון-גליק: זה תהליך.
ציפי נחשון-גליק: צריך לעזור לה להבין שה-25 שקלים לשעה היא מרוויחה ביושר ובלי השפלה.
ציפי נחשון-גליק: זה הסיכוי לחיים שלה.
ציפי נחשון-גליק: זה יותר טוב מאשר להרוויח את ה-200 שקלים כאשר בסופו של דבר החיים שלה נהרסים.
ציפי נחשון-גליק: אמרתי, זה תהליך טיפולי.
ציפי נחשון-גליק: אנחנו כן רואים כשותפים את המוסד לביטוח לאומי, המחלקה להבטחת הכנסה, כאשר בשלב הזה של השיקום יש להם מה שנקרא מונח בתוכנית שיקום והם יכולים לעזור בתשלום של הבטחת הכנסה בשלב הזה של השיקום שזה איזשהו תקציב שכן יכול לעזור לשכנע את הנערה להתחיל דרך והדרך היא ארוכה.
מרינה סולודקין: לא הייתי כאן בתחילת הדיון.
מרינה סולודקין: האם יש הערכה כללית כמה נשים עוסקות בזנות?
ציפי נחשון-גליק: לא התעכבתי על זה.
ציפי נחשון-גליק: אין מספרים מדויקים.
גדעון סער: בישיבה הקודמת נאמר שאין אפילו מחקר.
ציפי נחשון-גליק: מה שכן ידוע מהמשטרה, שבחודש יש מיליון ביקורים אצל זונות.
גדעון סער: אם המשטרה יודעת כמה ביקורים, אולי היא יכולה לומר לנו גם כמה זונות.
מרינה סולודקין: אם יודעים מה מספר הביקורים, אני בטוחה שלמשטרה יש הערכה כמה נשים עובדות במקצוע.
ציפי נחשון-גליק: בפגישה הראשונה כאשר הצגנו את הנושא, אמרתי שכל אחת היא עולם במלואו.
ציפי נחשון-גליק: אם נתחיל להתעכב ונרצה לדעת אם יש 20 אלף או 30 אלף או 18 אלף, יש 142 אלף נשים מוכות במדינת ישראל והתקציב מאפשר להגיע לכולן?
ציפי נחשון-גליק: אני חושבת שהתקציב הזה שהוא נכבד בשביל להתחיל תוכניות אנחנו נלווה את זה בהערכות ונראה כמה אנחנו מצליחים.
עידית הראל-שמש: ההתכנסות הזאת והדברים שאני שומעת הם בגדר הגשמת חלום.
עידית הראל-שמש: אנחנו כמובן מצטרפים לברכות.
עידית הראל-שמש: רציתי לשאול כמה דברים ספציפיים.
עידית הראל-שמש: ציפי, אני מאוד שמחה לשמוע שלקחתם בחשבון גם את עניין הנערים והגברים.
עידית הראל-שמש: המון המון נערים בתוך תעשיית המין, מוצאים אותם במה שנקרא מועדוני ג'קוזי וסאונות, ואני רוצה לספר על מועדון אחד שיושב מתחת למבנה של קופת-חולים כללית ושם הג'קוזי מקבל פיקוח שנתי ממשרד הבריאות.
עידית הראל-שמש: גבר נכנס למקום, הוא לא משלם לגברים שהוא פוגש אותם אלא הוא משלם מחיר גלובלי, הוא גם מקבל חותמת על היד אם הוא רוצה לצאת ולהיכנס, ושם יש נערים שהם בעצם עוסקים בזנות כאשר המבנה – אני לא הייתי שם, אבל אני יודעת וזה בדוק – הוא ברשיון משרד הבריאות שנותן להם פעם בשנה את ההכשר, אולי דרך קבלן.
מרים זינגר: תמסרי לי את הפרטים ואני אבדוק.
עידית הראל-שמש: יש דבר נוסף שחשוב לי להעלות והוא איך התוכנית הזאת ואיך הוועדה מתכוונת להתמודד עם ההתערבות של הממסד בתעשיית המין.
עידית הראל-שמש: אני מתכוונת לכך שאם יוקמו מרכזים כאלה או מקלטים, ואם הם יינתנו לרשויות מקומיות, רשויות מקומיות היום נותנות רשיונות עסק למועדוני חשפנות, למכוני עיסוי, לבתי בושת.
עידית הראל-שמש: יד אחת מכניסה את הנשים לתוך המעגל הזה ויד שנייה תרצה להוציא אותן?
עידית הראל-שמש: אני מדברת על עירית רמת-גן.
עידית הראל-שמש: מועדון הבורסה ברמת-גן הוא בית בושת לכל דבר, יש שם מין אוראלי, בקומות העליונות יש אקטים מלאים.
עידית הראל-שמש: עיריית ת ל-אביב, היהלום שבכתר, זה רק אחד.
עידית הראל-שמש: אני ישבתי עם מנהל רישוי עסקים בעיריית תל-אביב והוא אמר לי שכבר שנים הם נותנים.
עידית הראל-שמש: כאילו מועדוני חשפנות אבל בעצם הם בתי בושת.
עידית הראל-שמש: אני יודעת שהקוסומוי למשל בראשון גם פועל ברשיון עסק.
עידית הראל-שמש: זה משהו שצריך להתייחס אליו.
שולה אגמי: אני חייבת לומר שלגבי עיריית תל-אביב זה לא מדויק.
שולה אגמי: אני מייצגת כאן את השלטון המקומי אבל במקביל אני מחזיקה בתיק רישוי עסקים בתל-אביב.
שולה אגמי: לא תמיד מדווחים לנו נכון.
שולה אגמי: קוראים לזה שם אחר ואז מקבלים אישור.
שולה אגמי: דיברתי עם אלחנן בנושא הזה ואני חושבת שבאמת צריכה לצאת איזושהי הנחיה דווקא בזעקה כזו או אחרת להפסיק עם זה.
גדעון סער: הבעיה היא הצגת עסק באופן מסוים במקום בו מתקיימת גם פעילות זנות.
גדעון סער: כמובן צריך להניח לזה תשתית עובדתית.
גדעון סער: לפי דעתי או בהנחיה של שר הפנים או בהנחיה של היועץ המשפטי לממשלה באמצעות היועצים המשפטיים של הרשויות המקומיות, לוודא.
גדעון סער: כאשר הם מקבלים את הרשיון יכולים לדעת או לא יכולים לדעת, אבל יכול להיות שיכולים לשלול את הרשיון כאשר מקבלים אינפורמציה על מה שמתבצע שם.
שולה אגמי: אני מתנגדת לזה.
שולה אגמי: היו לי הרבה שיחות בנושא הזה ותמיד הטענה שלא תמיד מדווחים נכון.
שולה אגמי: ההגשה היא הגשה שונה לגמרי ממה שמבצעים במקום.
שולה אגמי: אני אשמח מאוד אם בדבר כזה תצא הנחיה חד-משמעית שסוגרים את העסק למחרת ברגע שמגלים מה נעשה שם.
קריאה: אני יודעת שהעבודה היא מאוד מחתרתית אבל ככל שסוגרים את המכונים האלו, יורדים למחתרת וזה הרבה יותר קשה לאיתור.
עידית הראל-שמש: נפגשתי עם שתי נציגות מעלם והן תיארו מצב קשה של עיר עם תעשיית מין מפותחת מאוד, גם כניסת נשים ממזרח העיר למערב העיר ובחזרה.
ציפי נחשון-גליק: מכון תודעה זכה בתחרות האריה השואג בגין תוכנית ליצירת מהפך תודעתי בתפיסת הזנות.
ציפי נחשון-גליק: ברכות.
גדעון סער: ברכות.
חיותה שנבל: כאן ההזדמנות לברך את הקולגות שלי מתוך המשרד, גם את עדה, גם את ציפי, כל אחת בתחום האחריות שלה.
חיותה שנבל: בנושא של הזנות חשוב לי מאוד לציין שאנחנו מדברים על נערות וצעירות ואני שותפה לכך שהתוכנית עוד לא הסתיימה ויש לנו עוד ישיבה.
חיותה שנבל: דומני שבשבוע הבא יש עוד ישיבה ואני מניחה שאז אולי חלק מהדברים שאני רוצה כאן לומר גם יבואו לידי ביטוי במסמך.
חיותה שנבל: הנושא של נערות, הנושא של צעירות, בשירות שלנו אנחנו מטפלים בנערות מגילאי 13 עד 25, יש בהחלט הבדל בין הנערות הצעירות בגילאי 12-13-14, עליהן אומרים שהן אולי נותנות שירות מין כדי לקבל איזשהו מוצר שהן צריכות, נערות שבאות ממצבי מצוקה וגם ממשפחות לא מתפקדות וכולי, אז הנערה מקיימת יחסי מין כדי לקבל ג'ינס, ופעם היא מקיימת יחסי מין כדי לקבל משהו אחר, אבל עדיין גם אם אנחנו כשירות טיפולי לא מתייגים את זה כזנות, ברור לנו שעבור אותה אוכלוסייה של נערות אנחנו צריכים גם לפתח את הכלים כדי לאתר אותן ולהגיע אליהן וגם לתת את ההכשרות וההתמקצעות לעובדים שהם מומחים בתחומים האלה, אבל עדיין כדי לטפל בזה צריכים לתת לזה יותר משאבים.
חיותה שנבל: היו לנו שיחות עם הביטוח הלאומי וגם עם עמותת אשלים בג'וינט שגם היא רוצה לחבור לזה, יותר לקטע של הנערות, ואני מקווה שבסופו של דבר בתוך התוכנית יהיה לזה את המקום.
חיותה שנבל: יש הבחנה בין נערה בגיל 13-14-15 לבין אישה מבוגרת יותר שעסקה וכל ההזדמנויות שהיא צריכה לקבל, והתוכנית הזאת היא עבורה וזה מצוין, אבל בל נשכח את הצעירות ואני מקווה שזה יופיע בתוכנית.
גדעון סער: אתם בטח שותפים לדיונים.
חיותה שנבל: בוודאי, אנחנו יושבים ביחד אבל היה לי חשוב לציין גם את השותפים שעוד רוצים להצטרף אלינו לנושא הזה.
לידיה ניקיטין: במשך השנה אנחנו מקבלים יותר מ-100 פניות ואנחנו מטפלים עכשיו ב-30 נשים.
לידיה ניקיטין: יש לנו ניסיון וערכנו מחקר כדי לבדוק את הסיבות לכניסת נשים לזנות.
לידיה ניקיטין: מתוך 100 הפונות 99 אחוזים הן דוברות רוסית.
לידיה ניקיטין: אנחנו חושבים שמשרד הקליטה הוא שורש הבעיה כי אנשים לא מקבלים מספיק ידע בקשר לזכויותיהם ולכן הם לא יכולים להיקלט בחברה ונוצרות בעיות רווחה.
לידיה ניקיטין: כך גם לגבי הביטוח הלאומי ומשרד הבריאות.
לידיה ניקיטין: קיים חוסר ידע בנושא זכויות האדם.
לידיה ניקיטין: בביטוח הלאומי למשל יש בעיה מאוד קשה כאשר הנשים פונות לביטוח הלאומי והן מקבלות תשובה שיש להן חובות בסכום של אלפי שקלים וזה שוב מחזיר אותן למעגל הזנות וזאת כדי להחזיר את חובם לביטוח הלאומי.
לידיה ניקיטין: לנשים האלה יש פחד גדול מהרווחה כי לפי הסעיף, שאני לא זוכרת את מספרו, עובדת סוציאלית יכולה להוציא את הילדים מהנשים.
לידיה ניקיטין: אנחנו מכירות אלפי נשים שלא רוצות ללכת לרווחה.
מרינה סולודקין: את זה אני מאוד מבינה, כי מה שעושים מיד זה הוצאת הילדים ממשפחות עולים חד-הוריות ועושים זאת ללא היסוס.
מרינה סולודקין: זאת בעיה חברתית ואני עומדת להיפגש בנושא הזה עם שר הרווחה.
מרינה סולודקין: זאת מלחמה שנמשכת שנים רבות ובנושא הזה פעלה ועדת גלעד ליד משרד הרווחה.
גדעון סער: בכלל בישראל מוציאים בקלות מדי ילדים ממשפחה.
לידיה ניקיטין: הנשים לא יודעות מה זאת התחייבות, מה זה טופס 17, הן לא יודעות שיש להן זכות ללדת כאן בארץ בחינם.
לידיה ניקיטין: אין להם ידע בדברים בסיסיים ולא חשוב כמה זמן הן בארץ.
לידיה ניקיטין: כאן יש לנו כמה דברים אותם אנחנו רוצים להציע.
לידיה ניקיטין: קודם כל, במערכת ההסברה צריך להוסיף את משרד הקליטה, דבר שהוא חיוני ביותר.
לידיה ניקיטין: צריך להסביר את זכויות האדם הבסיסיות.
לידיה ניקיטין: יש לנו הצעה בנושא שינוי חקיקה.