GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חזקיה ישראל: המעביד לא משלם חל"ת כאילו, אז מה זה משנה.
חזקיה ישראל: שיריון מקום העבודה יש לו משמעות.
חזקיה ישראל: אני מדבר מזווית ראייה של המעסיקים.
חזקיה ישראל: השמירה על מקום העבודה, שיריונו, קליטת עובד או עובדת חדשה, לא מתמצת בעובדה שמישהו עזב, יצא לחופשת לידה, וישר אני קולט מישהו במקומו.
חזקיה ישראל: המעסיק צריך גם להכשיר את העובדים וגם להשקיע בנושא הזה.
חזקיה ישראל: ולכן יש לזה משמעויות.
חזקיה ישראל: כלומר זה לא נגמר בעובדה שאדם מגיע, נקלט, ובזה זה נגמר, והוא מייד עובד, מייצר ומתפקד כמישהו בעל ניסיון.
חזקיה ישראל: לניסיון ולוותק יש משמעות של ההצטברות של הניסיון, וגם במקומות אצלנו וגם במדינה הוותק מהווה נושא שהוא קרדינלי.
חזקיה ישראל: לכן אנחנו חושבים שהאיזון הקיים מצוי בחוק הקיים.
חזקיה ישראל: ואנחנו חושבים שלא צריך לשנות אותו לא בתנאי הסף ולא בוותק וצריך לשמור על האיזון בין האינטרס של המעסיק לבין האינטרס של העובדת.
גדעון סער: העמדה שלכם ברורה לגמרי ואני מבין את העמדה, אבל אם אני יכול להמשיך את הדיון שהתחלנו קודם בראיית
גדעון סער: כם מה יותר קשה.
חזקיה ישראל: מבחינתנו, שני הנושאים הם בעייתיים.
גדעון סער: הבנתי, בסדר.
סיגל סודאי: אני רוצה להוסיף לעניין הזה של המדינה.
סיגל סודאי: אלף המערך שונה, מבחינת בסיס, תשתית, אין בכלל מה להשוות מעסיק פרטי ומדינה, על אחת כמה וכמה כשאני מדברת על מעסיקים פרטיים שהם קטנים, זאת אומרת שיש להם שניים, שלושה, חמישה עובדים.
סיגל סודאי: הסיפור הוא שונה לגמרי אצלם.
סיגל סודאי: החישובים שלהם הכל זה על סכום אפס.
סיגל סודאי: ועכשיו להכשיר עובד חדש זה גם כן עלויות, לפרסם מודעת דרושים, כשהעובד המחליף הוא לא מספיק טוב אז צריך עוד פעם לחפש.
סיגל סודאי: בקיצור, יש לוותק ולניסיון, יש הכבדה כלכלית מעבר לזה שגם לא נהנים מהפירות של העבודה.
סיגל סודאי: ותק של שנה לעובדת לדעתי לא מספיק מבסס את המעמד שלה, לא מספיק מוכיחה את הכישורים שלה כדי שהמעביד יחליט, על אחת כמה וכמה כשמדובר בעובדת שהיא בהריון, מסיבות אובייקטיביות או סובייקטיביות, לא יודעת, המציאות מלמדת שנשים בהריון הן עובדות פחות מבחינה אפקטיבית מאשר עובדת שהיא לא בהריון.
סיגל סודאי: אתם לא אוהבים לשמוע את זה אבל זה נכון.
סיגל סודאי: אני לא מאשימה אף אחת כאן, אני מציינת מצב עובדתי.
גדעון סער: אני רק יכול להגיד לפרוטוקול שמהניסיון שלי עם נשים עובדות בהריון לא מצאתי שיש לטענה הזאת יסוד.
סיגל סודאי: על אחת כמה וכמה כשהן נעדרות על שמירת הריון, ולא מזמן תוקן החוק של שמירת הריון.
סיגל סודאי: זאת אומרת היא לא מספיק נמצאת במעגל העבודה כדי להוכיח ולבסס את המעמד שלה.
סיגל סודאי: אחרי שנה היא יוצאת לחל"ת של שנה, נראה לי לא מאוזן, לא ראוי, להיפך, זה רק לדעתי מוציא אותה ממעגל העבודה, יקשה עליה לחזור למעגל העבודה.
סיגל סודאי: עוד משהו, היבט נוסף שאני חושבת שאף אחד לא דיבר על זה.
סיגל סודאי: חל"ט של שנה, מי יכולה לקחת חל"ט של שנה, עובדת במעמד נמוך או בשכר מינימום או שהיא מפרנסת יחידה, חד הורית, איך היא תיקח חל"ט של שנה.
סיגל סודאי: נראה לי שיש שני מעמדות כאן של עובדים.
סיגל סודאי: מי יכול באמת לנצל את זה, מי שיש לה, או שיש לה תמיכה כלכלית מהבית או שהיא במעמד מאוד מאוד מכובד שממילא המעביד לא ירצה לאבד אותה אם היא כל כך טובה.
גדעון סער: קודם כל, בלי להיכנס לתיזה הזאת על כל רבדיה, היא לא חייבת לקחת שנה, יכולה לקחת חודש, יכולה לקחת חודשיים, יכולה לקחת עד לשלב שבו היא תרגיש שהיא לא עוזבת בטרם עת את הילד.
גדעון סער: הזכות המקסימלית היא עד שנה, אבל יש הרבה נשים,
סיגל סודאי: אני מבינה את זה, אבל מי יכול לנצל את הזכות הזאת, זו זכות שלמעשה מי שיכול לממש אותה זה במעמד מאוד מסויים.
סיגל סודאי: זו דעתי.
סיגל סודאי: יש לי עוד בעיה עם הנושא הזה של עובדות שלא מודיעות במועד או עד הרגע האחרון למעסיק מתי הן יוצאות לחופשה ללא תשלום.
סיגל סודאי: המעביד לא יודע להעריך מראש אם הוא צריך להכשיר עובד לפני.
סיגל סודאי: אני רוצה לקשור גם כן את ההיבט הזה שהמעביד תהיה לו אפשרות מראש להיערך.
סיגל סודאי: וגם לגבי החזרה, החוק מה שאומר שהמעביד צריך, מרגע שהיא מודיעה, נניח שהיא לקחה חופשה ללא תשלום של חצי שנה והיא רוצה לקצר אותה, המעביד תוך חודש יכול לקבל אותה חזרה.
סיגל סודאי: עכשיו בינתיים הוא הכשיר מישהי אחרת, או שהוא קבע איתה איזה שהוא חוזה לזמן קצוב, ועכשיו הוא צריך להפר את זה.
סיגל סודאי: תמיד אפשר להכניס בתוך החוזה סעיף מילוט שאם העובדת תרצה לחזור לפני חופשת לידה, אבל זה לא טוב, זה לא ניהול נכון, זה פוגע בגמישות שלו ואת היכולת לכלכל את הצעדים שלו לעתיד.
סיגל סודאי: דבר נוסף, כשהעובדת המחליפה תיכנס להריון, יהיה לי קשה אחר כך לפטר אותה אחרי שנה בגלל המגבלה של החוק.
סיגל סודאי: אם היא באה להחליף מישהי אחרת ומישהי יצאה לחופשת לידה של שנה, מישהי ממלאת את המקום שלה והיא בינתיים בהריון.
סיגל סודאי: יש לי בעיה, אני לא יכולה להיתקע עם שתי עובדות, כשאין לי תפקיד חלופי לתת, על אחת כמה וכמה כשמדובר במעסיקים קטנים.
גדעון סער: תודה רבה סיגל.
גדעון סער: לפני שאני ממשיך את הדיון, אני רוצה להעיר הערה אחת.
גדעון סער: אם מדינת ישראל היתה נותנת פתרון לילדים או למעשה אני יכול להגיד תינוקות, זאת אומרת כאשר האישה חוזרת לשוק העבודה יש לה פתרון מדינתי לטיפול בילדים אז מה שאמרת קודם הוא היה נכון, דהיינו שלמעמד מסויים זה נכון.
גדעון סער: במצב הקיים זה בדיוק הפוך.
גדעון סער: זאת אומרת, האישה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה אדישה להוצאה הכלכלית של הטיפול בילדים ולכן אין לה את הדילמה, והאישה מהמעמד הסוציו-אקונומי נמוך היא לא אדישה לעניין הזה ולכן הרבה פעמים החל"ת, כשהיא מתחשבת בשכר העבודה לעומת ההוצאה של הטיפול בילדים, לפעמים הפער שלילי, לפעמים הפער מאוזן, תראי כמה עולה מטפלת, כמה עולה מעון, כמה משתכרות אלה שאת אומרת, ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, ותראי שהטיעון הזה הוא טיעון די חלש.
רונית תירוש: אדוני היושב ראש, קודם כל אני מתנצלת שאני אדבר ואצא.
רונית תירוש: אני די חוככת בדעתי עם מי כאן צריך להיטיב, ואני רוצה בהגינות, בעקבות דברים ששמעתי קודם, לומר משהו על הסקטור הפרטי, שהוא מנוגד באופיו לסקטור הציבורי.
רונית תירוש: הסקטור הפרטי הוא תחרותי, הוא מאוד מקצועי, אין שם אבטלה סמוייה, הדברים בלשון מאוד בוטה הייתי אומרת מתוקתקים כמו שצריך.
רונית תירוש: הלוואי עלינו בשירות הציבורי.
רונית תירוש: לכן קשה מאוד להשליך או להסיק או לפעמים אפילו לרצות להשוות תנאים כי השיטות הן שיטות שונות לחלוטין.
גדעון סער: אפשר גם לתת לנשים בסטקטור הפרטי חופשת לידה יותר קצרה.
רונית תירוש: לא, יש איזה מינימום שהמדינה קבעה והוא מינימום נמוך לדעתי, אתה עוד הצלחת להעלות אותו בשבועיים, הלוואי ויותר.
גדעון סער: זה דיני עבודה, פער בין זכויות בתחום העבודה, הזכויות הבסיסיות, זה דבר מאוד בעייתי.
רונית תירוש: אם יש פער וזה בדיני עבודה אז אין שום בעיה להעביר גם את החוק הזה.
רונית תירוש: הראיה שאפילו הממשלה אמרה בואו נחשוב איך עושים את זה.
רונית תירוש: אני לא יודעת מאילו טעמים שם, אבל אני רוצה לומר שלפעמים אנחנו ברצון שלנו לשיוויון, אני רואה את זה גם במערכת החינוך, זה מתחום אחר לגמרי, אנחנו פוגעים בסופו של דבר במצויינות, במקצועיות.
רונית תירוש: אני לא הסניגור של הסקטור הפרטי פה, וברור שאני רוצה ואעשה הכל לתמוך בכמה שיותר שיוויון לנשים וגם להקל עליהן, בוודאי אלה שנמצאות במהלך של גידול ילד צעיר וכו'.
רונית תירוש: אבל אם להיות הגונים ולעשות את הדיון הגון ומאוזן ומעמיק אז נורא קל, כולנו נשים, קדימה בואו נצביע בעד.
רונית תירוש: אבל צריך גם לחשוב שלפעמים אנחנו עלולים לשפוך תינוק עם המים כאשר אנחנו מנסים ללכת על הליך שיוויוני אבל לא רואים באיזו סביבה ההליך הזה הולך להתנהל.
רונית תירוש: ובמקרה הזה יש הבדל מאוד מהותי.
רונית תירוש: אמרתי משהו, אף אחד לא התרעם עלי, אבטלה סמוייה.
רונית תירוש: תאמין לי, אם שלוש פקידות תיעדרנה משרד החינוך לא היה נופל.
רונית תירוש: אני אקח את זה רק על משרד החינוך עכשיו.
רונית תירוש: בסקטור פרטי זה לא יעבוד, שם אם היא לא מגיעה חמש דקות אני לא יודעת מה היא חוטפת על זה.
רונית תירוש: לא שזה טוב או רע.
רונית תירוש: וגם התוצרים הם תוצרים אחרים.
רונית תירוש: אז זה רק בשביל להכניס עוד איזה פן או נדבך מעמיק יותר לדיון, שעל פניו כולנו בעד, מבחינת שיוויון לנשים.
רונית תירוש: ואני ממש מתנצלת שאני לא אשמע את התגובות על זה, אבל בטח יהיה עוד המשך דיונים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהחוק שלנו מאוד חשוב, משתי בחינות.
מרינה סולודקין: קודם כל זה גם עידוד של ילודה בסקטור שעובד.
מרינה סולודקין: חזרתי עכשיו מועידה בקפריסין בנושא העתיד של מדינת ישראל, ובין התסריטים שלטון גם יהיה חרדי, אז לעודד את הילודה בסקטור של עובדות זה מאוד חשוב.
מרינה סולודקין: כי אני חושבת שיש לנו ילודה יותר גבוהה מארצות מפותחות, אבל גם אפשר יותר.
מרינה סולודקין: שלושה ארבעה ילדים אצל חילונים שעובדים במקומות השונים.
מרינה סולודקין: כל תהליך ההריון יהיה אחר, אם האישה יודעת שיש לה זכויות, ולכן אני חושבת שקיצוץ של ותק בשנה, זה חיוני והכרחי.
מרינה סולודקין: אני שמעתי את הטיעונים של החברה שלי רונית תירוש.
מרינה סולודקין: תראי, לומר שבסקטור ציבורי עובדים פחות טוב מאשר בסקטור הפרטי אני לא יודעת.
מרינה סולודקין: מי עובד פחות טוב, מורה בבית ספר עובד פחות טוב?
מרינה סולודקין: אני לא יודעת, איך אפשר לומר.
טלילה שחר רוזנפלד: אנחנו מדברים פה המון על המדינה אז אני רוצה להתייחס בכמה נקודות.
טלילה שחר רוזנפלד: אנחנו באמת תמיד משתדלים לעשות יותר מהחוק ככל האפשר בשביל העובדים והעובדות שלנו.
טלילה שחר רוזנפלד: אנחנו רואים בזה איזה מינימום, ולא כמו שנאמר פה שהחישובים שלנו על סכום אפס, זה חשוב לזכור שגם לנו יש, זה גם כרוך לפעמים במאמצים ולפעמים יש לזה איזו שהיא עלות וכן נעשה פה איזה שהוא מאמץ מתוך החשיבות של הנושא.
טלילה שחר רוזנפלד: לשם תיקון, מדברים פה על להשוות לסקטור הציבורי.
טלילה שחר רוזנפלד: בשירות המדינה מספיקים עשרה חודשים, ולא שנה, כדי לקחת חל"ת, ואז יש איזה שהוא חישוב של תשעה חודשים מראשית השבוע השביעי, זה יוצא כמעט אחד עשר חודשים בסופו של דבר.
טלילה שחר רוזנפלד: מי שיש לו יותר אז זה הולך לפי החישוב הרגיל של רבע עד מקסימום שנה.
טלילה שחר רוזנפלד: אז זה קודם כל אם רוצים להשוות.
טלילה שחר רוזנפלד: גם אצלנו כפי שנאמר כאן, לא כולן לוקחות את המקסימום, זאת אומרת זה שאפשר לקחת שנה זה לא אומר, כל אחת עושה את החישובים שלה, בתוך המשפחה עושים את החישוב אם אפשר לקחת חודש, חודשיים, זה לא אומר שמעכשיו כולם לוקחים, כמובן על השוק הפרטי אני בכלל לא מדברת, אני רק רוצה להראות איך המצב אצלנו.
טלילה שחר רוזנפלד: ממש בשולי הדברים, בגלל הדברים שנאמרו כאן על ידי חברת הכנסת תירוש, ואני שמחה שחברת הכנסת סולודקין יצאה להגנתנו, באמת אני יודעת שנורא אופנתי להגיד שהשירות הציבורי לא יעיל והשוק הפרטי נורא יעיל, אני לא יודעת כמה זה נבדק באמת, ובעיקר בשנים האחרונות כשהשירות הציבורי מאוד מתייעל ומעסיק הרבה אנשים מאוד מקצוענים ומתמחים בתחומם, ואני גם לא יודעת בדיוק איך המצב בשוק הפרטי עם כל מיני העסקה של קרובי משפחה וכו'.
יובל יעקובי: הנחנו לממשלה להתנגד להצעת החוק הזאת, אנחנו חושבים שאין מקום להתערב פה מעבר, עוד פעם מהשיקולים שהנזק פה הוא יותר גדול מהתועלת.
יובל יעקובי: אני רוצה להזכיר לוועדה וליושב ראש שאישה שטרם צברה את הוותק של עשרים וארבעה חודשים יכולה לצאת לארבעה עשר שבועות חופשת לידה בתשלום.
יובל יעקובי: עוד פעם, צריך תמיד בהצעות החוק האלה שנוגעות לדיני עבודה, תמיד צריך לשאול את עניין המידתיות.
יובל יעקובי: אנחנו רואים פה מצב של באמת איזו שהיא פגיעה בשוק העבודה, מצב שאישה נכנסת להריון שלושה, ארבעה חמישה חודשים לפני שהיא התחילה לעבודה ויכול להרתיע מעסיקים מלהשאיר איזה שהוא פתח לניצול לרעה.
מרינה סולודקין: למה שר התמ"ת לא רואה את זה?
יובל יעקובי: אני נציג האוצר, נמצאת פה גם נציגת התמ"ת, אבל לממשלה יש עמדה להתנגד.
יובל יעקובי: ורק לגבי ההערה של המדינה שעוזרת לטיפול בילדים, אז אני רוצה להזכיר ליושב ראש ששבע מאות מיליון שקל תקציב בנושא הזה של מעונות יום.
גדעון סער: מה שקיצצתם עכשיו.
יובל יעקובי: לא קיצצנו, היתה דחייה של תכנית בשנת לימודים אחת.
גדעון סער: אתה יודע כמה משפחות מכלל האוכלוסיה יש להם פתרונות מסובסדים במדינת ישראל?
יובל יעקובי: אני יודע שבמערכת היו השנה שמונים ושלושה אלף ילדים.
גדעון סער: בוא אני אגיד לך מה הנתון.
גדעון סער: פחות מעשרה אחוז יש פתרון, סיבסוד מלא או חלקי.
גדעון סער: פחות מעשרה אחוז.
גדעון סער: זאת אומרת למעלה מתשעים אחוז אין שום פתרון שבו מעורבת המדינה.
גדעון סער: אז לכן לבוא ולהגיד, כדאי שתלמדו מה קורה בעולם, יש היום אמנת ליסבון שעד שנת 2014 שמו יעד ששבעים אחוז מהילדים עד גיל שלוש יהיו בפתרון מדינתי מבחינת טיפול בילדים בגיל הרך.
גדעון סער: הפיגור שלנו הוא פיגור מאוד משמעותי, ובסופו של דבר אתם צריכים לראות את זה גם בראיית היעד שלכם, שלעודד תעסוקה ולעודד תעסוקת נשים בפרט, וגם לעודד ילודה, או איך שמרינה הציגה את זה לעודד ילודה בסקטור שעובד, אז זה חלק מהמשוואה פה.
גדעון סער: הרבה פעמים החלטה קלה יכולה להיות בתחושה שהחוויה עם התינוק לא מוצתה לעזוב את מקום העבודה ולא לחזור בעצם לשוק העבודה, ולהפסיד את השנים האלה, ואני לא בטוח שבראייה המשקית זה הדבר הנכון.
יובל יעקובי: אני מסכים עם כל מה שאמרת לגבי העניין של גידול ילדים, אני חושב שהדרך של הארכת חופשת לידה לאישה שעדיין אין לה שנתיים במקום העבודה, מתן האפשרות להיעדר לאישה שטרם מלאו לה עשרים וארבעה חודשים במקום העבודה שלה, היא לא תוכל לצאת לשנה, אני חושב שזה משהו לא מידתי, שזה משהו מוגזם.
יובל יעקובי: אני חושב שלתת לאישה שטרם מלאו שנתיים למקום עבודתה, ארבעה עשר שבועות של חופשה בתשלום זה מידתי, אם כבר יש לה ותק של מעל שנתיים באמת אפשר לתת לה גם לצאת מעבר לזה.
יובל יעקובי: עוד פעם, זה עניין של מידתיות, אני חושב שזה יותר יפגע בשוק העבודה ובנשים שרוצות לעבוד מאשר יסייע.
יובל יעקובי: הדרך באמת לסייע היא כמו שאמרת שהבעיה תעזור בפתרון לנשים לילדיהן.
מאירה בסוק: אני כמובן בעד הצעת החוק אבל לצערי הנושא של האכיפה של כל החוקים בשוק הפרטי מתבצעת בצורה מאוד מאוד חלקית, ואני מפחדת שהחוק הזה זה יהיה בעיה קשה מאוד.
גדעון סער: אם החוק הזה יפורסם, הנשים תהיינה מודעות לזכויות שלהן.
מאירה בסוק: כן, אבל אני פשוט רואה את זה כל יום, והמגזר הפרטי במדינת ישראל לא שומר על החוקים, למרות כל החוקים שהכנסת מנסה לחוקק אותם.
דבורה אליעזר: לעניין הזה אני רק רוצה להגיד בקצרה שהממשלה, משרד התמ"ת, משרד האוצר ישבו עם ארגוני המעסיקים, שנים עשר ארגונים, ועם ההסתדרות הכללית החדשה, וגיבשו תכנית להגברת האכיפה.
דבורה אליעזר: היו מסקנות, אנחנו קוראים לזה ועדת ההיגוי לאכיפת חוקי עבודה, בין היתר יש גם את חוק עבודת נשים בתוך כל התכנית הזאת, ואנחנו בדרך לגיבוש חקיקה מתאימה ובנוסף לכך נוספו בשנה האחרונה מפקחים וסטודנטים שמסייעים למפקחים בנושאי אכיפה, אז ככה שאנחנו משתדלים ועושים מאמצים לתגבר את האכיפה וכל חוקי העבודה, כולל חוק עבודת נשים.
גדעון סער: תודה רבה, אני רוצה לנסות לסכם את הישיבה.
גדעון סער: קודם כל להתייחס לטענות שעלו על ידי נציגי המעסיקים.
גדעון סער: לא אמרתי שאין להצעת החוק משמעות.
גדעון סער: הגדירה את זה בצורה טובה סיגל סודאי, שאמרה שזה פוגע בגמישות בצורה מסויימת, אבל זה מגדיל את הגמישות של האמהות או של ההורים העובדים.
גדעון סער: הפגיעה היא לא גדולה, היא פגיעה מאוד מידתית בעינינו, אנחנו לא באנו וביטלנו את סעיף הותק, אנחנו לא עשינו דברים מרחיקי לכת, אנחנו באנו עם דבר שלפי דעתנו הוא מאוד מידתי, כי אנחנו לא יכולים לקבל, זה בעינינו אפליה לא סבירה שנוגעת לדבר מאוד מאוד יסודי, זאת אומרת הזכות לשלב בין הורות לעבודה זה כמו הזכות להורות או לעבודה.
גדעון סער: בעולם המודרני הזכות לשלב בין הורות לעבודה היא כמו הזכות להורות או הזכות לעבודה.
גדעון סער: ולכן אנחנו מאמינים בכל לבנו שהדבר הזה הוא נכון.
גדעון סער: אמרת את זה נכון, הוא פוגע במידה מסויימת בגמישות.
גדעון סער: הפגיעה היא לא פגיעה דרמטית, אבל המשמעות להורה היא כן דרמטית.
גדעון סער: זאת אומרת היחס פה הוא לא יחס אקוויוולנטי.
גדעון סער: עלו פה מצד הממשלה כמה נקודות מבט.
גדעון סער: מבאופן טבעי הרשות למעמד האישה, שתומכת, להתנגדות שהיא הבליטה היבטים שונים, יותר את הנושא של הרבע, יותר את הנושא של תנאי הסף.
גדעון סער: בסופו של דבר יש פה שלושה מרכיבים.
גדעון סער: אחד זה הנושא של ההשוואה, שתיים זה הנושא של הרבע, שלוש זה הנושא של העד שנה.
גדעון סער: הנושא של "עד שנה", מקובל עלי אגב, אנחנו לא רצינו להעלות את זה מעבר לשנה.
גדעון סער: לגבי שני הנושאים האחרים, אנחנו נצטרך לבוא בדברים עם השרים, בראש ובראשונה לפי דעתי שר התמ"ת, אבל אנחנו נבוא בדברים גם עם השרים האחרים, כדי לנסות ולהגיע כן לאיזו שהיא הבנה בנושא הזה.
גדעון סער: זה מה שאנחנו נעשה, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים לעשות את הדבר הזה בתאום עם הממשלה, וגם לנסות לשכנע אותה.
גדעון סער: אז אחר כך אנחנו נעשה לנו איזו שהיא תכנית עבודה, איך אנחנו מתקדמים.
גדעון סער: בשלב הזה אני סוגר את הדיון, ואני קבע מועד נוסף אחרי שנקיים אינטראקציה מול הדרג המיניסטריאלי.
אורית נוקד: אני פותחת את הישיבה של הוועדה במסגרת יום המחוייבות הלאומי לבטיחות בדרכים.
אורית נוקד: בוועדה היום יוצג דו"ח על מעורבות של נשים בתאונות דרכים תוך דגש על נשים מובילות שינוי התנהגותי בנושא בטיחות בדרכים.
אורית נוקד: אני עיינתי בחומר שנשלח על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
אורית נוקד: אני רוצה להדגיש כמה נתונים שראיתי שם, ואחר כך מייד אני אעבור למצגת של הרשות.
אורית נוקד: אני חושבת שזה מאוד מעודד לקרוא, כי תמיד באים אלינו בטענות הנשים שאנחנו לא יודעות לנהוג, אני למדתי שההסתברות של גברים להיות מעורבים בתאונות דרכים היא חמורה, גדולה בערך פי שלוש וחצי מההסתברות של נשים.
אורית נוקד: גם במחקרים וגם בעדויות העצמיות של נהגים נראה שגברים נוהגים במהירות גבוהה יותר, הם מבצעים יותר עקיפות, מעורבים יותר בעבירות נהיגה תחת השפעת אלכוהול, הייתי אומרת שבאופן כללי הם לוקחים יותר סיכונים, ואילו אנו הנשים תמיד יותר זהירות ויותר חושבות, דבר שתמיד כדאי לקחת לתשומת הלב לגבי נושאים אחרים שבהם חשוב שאנחנו כנשים נהיה יותר ויותר מעורבות.
אורית נוקד: עוד ראיתי, שגברים צעירים "תופסים" נהיגה מסוכנת כהתנהגות מקובלת או רצוייה, לעומת נשים שתופסות נהיגה כזאת כמפחידה ומאיימת.
אורית נוקד: גברים תופסים נהיגה כהזדמנות לרכישת מעמד חברתי, בעוד שנשים באמת מסתכלות יותר על ההיבט של שמירת חיים, והוא בעצם הדבר החשוב.
אורית נוקד: אני מבינה גם שאחד היעדים של הרשות הוא כמובן להקטין במידה משמעותית, אם אני לא טועה, שמעתי היום את השר, שלושים אחוז לחמש שנים.
אורית נוקד: ואני חושבת שהנשים הן בעצם הגורם שמסייע ותורם להגיע ליעד הזה.
אורית נוקד: ובאמת הנתונים האלה הם מביאים אותנו למצגת, שכפי שהזכרתי תראה שנשים פחות מעורבות בתאונות, ומעורבות בתאונות קלות יותר מאשר גברים.
אורית נוקד: ועכשיו אני אעביר באמת את רשות הדיבור לשרית.
שרית לוי: אביטל ואני עובדות ברשות הלאומית לבטיחות בדרכים, אני ביחידת המידע שמטפלת במחקרים ונתוני תאונות דרכים, כאשר בראש היחידה עומדת פרופ' דרצ'ינה, ואילו אביטל ביחידת מעורבות הציבור.
שרית לוי: אנחנו גם מייצגות שני חלקים של הרשות הישנה והחדשה, כמו שכולם יודעים בראשון בינואר הוקמה הרשות החדשה, אני באתי מהישנה, אני כבר כמעט עשרים שנה במשרד התחבורה, בכל מיני תפקידים, וברשות תשע שנים, ואביטל חדשה ביחידה החדשה.
שרית לוי: כל היחידה למעורבות בציבור זה אגף חדש.
שרית לוי: יום המחוייבות הלאומי לבטיחות בדרכים, זו החלטת ממשלה האומרת שנקדיש יום אחד בשנה לנושא הזה.
שרית לוי: המטרה העיקרית זה להעמיק את המחוייבות לבטיחות בדרכים של נבחרי הציבור, מקבלי החלטות, מנהלי ארגונים, כלי התקשורת, להעלות את הנושא בסדר היום.
שרית לוי: לחשוף בפני הציבור את תכניות העבודה של הרשות.
שרית לוי: פה אנחנו נחשוף את התחום של הנשים יותר, אבל בכל יחידה כרגע, בכל ועדות הכנסת, מייצגים חלק מהפעילות של הרשות.
שרית לוי: ופה גם אנחנו, לכלל הציבור, יום לעריכת חשבון נפש אישי וציבורי גם לרשות וגם לכל נבחרי הציבור, לבחינת המחוייבות ועשייה בתחום הפעילות בדרכים.
שרית לוי: זו המטרה.
אביטל אורים: כשחשבנו באמת על מה אנחנו מצפים מהוועדה חשבנו על שלושה מוקדים, וכמובן שנשמח אם במהלך הדיון יעלו נושאים נוספים.
אביטל אורים: הנושא הראשון זה הגברת מחוייבות אישית וקהילתית של הקול הנשי בנושא, אנחנו מאוד מאמינות, גם ברמה פרטנית וגם ברמת הרשות בכוח של נשים להוביל תהליכי שינוי.
אביטל אורים: אנחנו נציג נתונים לגבי שונות מגדרית בתחום של בטיחות בדרכים, הזכרת קצת נתונים, שרית תיכף תפרט את זה, ויצירת שוויוניות בין המגזרים, נשים כמובילות תהליך שינוי התנהגות בדרכים, בקהילה, במשפחה ובארגונים השונים.
אביטל אורים: אני קצת אפרט איך זה יכול להתבטא בכל מגזר.
אביטל אורים: חשוב לי גם לציין שאנחנו גם ניתן איזה שהוא היבט על המגזר הערבי, היבט קצר, מאחר והמגזר הערבי הוא מגזר שהרשות שמה לדגש, בגלל שזו אוכלוסייה בסיכון, שמה לדגש להעצים את העבודה מול המגזר.
אביטל אורים: מבחינת המספרים הילדים במגזר הערבי האחוז שלהם הרבה יותר, יש בסך הכל אחוז מאוד גבוה של תאונות חצר.
אביטל אורים: ואנחנו פה מדברים על איך לנסות למנוע, וזה תהליך שנעשה במגזר הערבי.
אביטל אורים: אני טיפה מקדימה, אחרי זה טיפה נרחיב, איך לנסות למנוע את תאונות החצר.
שרית לוי: אני אתחיל את המצגת עם כמה נתונים כלליים על תאונות דרכים ואחר כך אתן "פוקוס" לתאונות של הנשים.
שרית לוי: זה ממש מעודכן מהיום וזו טבלה שאנחנו ברשות מתמודדים איתה מידי יום ויום.
שרית לוי: אנחנו יודעים בדיוק שמתחת לכל מספר יש משפחה, יש סיפור, ורוב עובדי הרשות, אתה חי את זה.
שרית לוי: זה מאוד חזק אצלנו.
שרית לוי: זה לא סתם איזה מספר.
שרית לוי: והשנה ברוך השם אנחנו בירידה של ארבעה אחוז בהרוגים בתאונות דרכים.
שרית לוי: כל הנתונים שאני מציגה זה נכון להיום והתקופה המקבילה של אשתקד.
שרית לוי: כשאני אומרת ירידה זה ירידה מתוך ירידה, כי אתם תראו ש- 2006 כבר היתה ירידה בגלל המלחמה, בחודש אוגוסט, זה נושא השפיע, ואז אנחנו ברוך השם בלי מלחמה פחות ארבעה אחוז.
שרית לוי: בתאונות קטלניות הירידה עדיין יותר יפה, של שישה אחוז.
שרית לוי: אלה אירועים במבט רב שנתי, אם בשנות התשעים אנחנו הגענו לחמש מאות ארבעים הרוגים לשנה, חמש מאות חמישים הרוגים לשנה, אז עכשיו משנת 2000 אנחנו, ולא רק אנחנו, אני חייבת לציין, גם בעולם, במדינות המפותחות, רואים ירידה במספר ההרוגים בתאונות דרכים, כאשר בשנת 2006 לעומת 2005 היתה ירידה של שמונה אחוז, ועכשיו השנה יש עוד ארבעה אחוז, והשמונה אחוז הוא די מוסבר אז בגלל המלחמה.
שרית לוי: יולי אוגוסט היתה מלחמה וזה החודשים הכי קטלניים.
שרית לוי: אנחנו בתאונות דרכים אנחנו מבדילים בין התאונות שהיו בתחום הקו הירוק וביהודה ושומרון.
שרית לוי: מבחינת רב שנתי אפשר לעשות השוואות.
שרית לוי: בחלוקה של ההרוגים, רואים בין התחום העירוני והבין עירוני, רוב ההרוגים שלנו זה בתחום הבין עירוני.
שרית לוי: רואים פה כשאני נותנת נתונים של סך הכל התאונות שנפתחו תיקי חקירה, פה זה שבע עשר אלף תיקי חקירות במשטרה שנפתחו.
שרית לוי: ההתפלגות של ההרוגים, רוב ההרוגים בארץ הם הולכי רגל, ופה אנחנו מקרה די נדיר בעולם, כשאני משווה אותנו לאירופה, באירופה זה חמישה עשר אחוז, ארבעה עשר אחוז מההרוגים של כל מדינה זה הולכי רגל.
שרית לוי: אנחנו שלושים וארבעה אחוז, זה מאוד גבוה יחסית למדינות מפותחות.
שרית לוי: המספר השני יש הרוגים שהם נהגים, נוסעים ברכב, רוכבי אופניים ואופנוע.
שרית לוי: אז פה אנחנו רואים את הולכי הרגל, הנוסעים והנהגים.
שרית לוי: כעת לעניין הנשים.
שרית לוי: אני כבר הרבה שנים עובדת עם נתונים, אבל כשאני רואה את זה, זה תמיד עושה לי משהו, כי רואים שהנשים זה שלושים אחוז מההרוגים, סך הכל הגברים זה שבעים אחוז ונשים שלושים.
שרית לוי: אז כולם ישר יקפצו ויגידו אבל הגברים נוהגים יותר.
שרית לוי: אבל זה לא מסביר.
שרית לוי: יש איזה דוקטורנט של הרשות, במסגרת הפעולות שלנו אנחנו ממנים דוקטורנטים בתחום הבטיחות בדרכים, ואחת מהבחורים בטכניון כרגע הוא כמעט מסיים את הדוקטורט שלו, הוא לקח את הנתונים של תאונות דרכים, קובץ תאונות דרכים, והשווה עם נתונים דמוגרפיים, של מפקד האוכלוסין, חיבר אותם, ופה הוא לקח במחקר שלו גם נתונים של נשואה, ואפילו ככה הגברים בתשע שנים ההסתברות של להיות מעורב בתאונה חמורה, או קשה או קטלנית, היא פי שלוש וחצי.
שרית לוי: גם כשלוקחים בחשבון שהגברים עושים יותר, אז לא זאת התשובה.
שרית לוי: גם כהולכי רגל, שאי אפשר להגיד שיש הבדל בין גברים לנשים, כשהם נהרגים הגברים זה כמעט שני שליש.
שרית לוי: ופה אין הבדל בין גברים לנשים, פשוט פגעו בהם.
שרית לוי: כנהגים זה נורא ברור, זה מאה עשרים ותשעה מול תשע עשרה, כנוסעים הם נהרגים יותר, כרוכבי אופנוע גם הם נהרגים יותר.
שרית לוי: גם אבסולוטי זה מאוד בולט, בעיקר כנהגים.
שרית לוי: בדקתי פה גם נתונים של נהגים צעירים.
שרית לוי: גם שם תשעים אחוז מההרוגים הם גברים.
שרית לוי: לגבי מעורבות לפי סוגי תאונה גברים מעורבים הרבה בהתנגשות חזית אל סף שזה מעבר באור אדום.
שרית לוי: וגם בפגיעה בהולך רגל.
שרית לוי: בכל סוג רואים שהם מעורבים יותר.
שרית לוי: לגבי העבירות שהם עושים, כשכבר יש תאונות דרכים הגברים יותר בנושא של מהירות, בנושא של אי שמירת מרחק, והנשים סטייה מנתיב ואי מתן זכות קדימה להולכי רגל.
שרית לוי: אלה רק הנתונים, אבל לפני הנתונים יש ההתנהגות.
שרית לוי: עשינו כמה סקרי תצפיות, הסקרים האלה ליוו הקמפיינים ההסברתיים של הרשות, כי עשינו קמפיין בנושא הולכי רגל ומעבר באור אדום השנה, אז פה רואים גם שפשוט עשינו תצפיות באור אדום, כמה עוברים באור אדום כהולכי רגל, פה הגברים גם אחוז יותר גדול עבר באור אדום כהולכי רגל.
שרית לוי: בסך הכל הנהגים שעברו באור אדום שבדקנו שמונים ואחד אחוז היו גברים.
שרית לוי: גם פה אני אתן על קצה המזלג בגלל הזמן, אבל יש הרבה מחקרים בארץ ובעיקר בחוץ לארץ על ההבדלים בין נהגים גברים ונשים בתאונות דרכים, וההבדל הכי גדול מה שנאמר פה זה נטילת סיכון.
שרית לוי: הגברים מוכנים לקחת הרבה יותר סיכונים מהנשים, והגברים רואים את הנהיגה גם ככוח, כסטטוס, כאשר הנשים זה יותר לשמירת חיים.
אביטל אורים: מטרות הוועדה שבעצם מתחברות למטרות של הרשות החדשה, כאשר המטרה היא בעצם לנסות ולעשות איזה שהוא שינוי של תהליך תרבותי בתחום הבטיחות בדרכים.
אביטל אורים: וכמו ששרית הציגה הנשים על פי הנתונים מתנהלות בדרכים באופן זהיר יותר, לוקחות פחות סיכונים, משתמשות בנהיגה יותר כאמצעי גישה, לקחת את הילדים, לנסוע לעבודה, לעשות דברים שהם יותר בשימוש לצרכים שלה.
אביטל אורים: גברים רואים בזה איזה שהוא אגו, מחקרים הראו שהם רואים בזה משהו שמגביר את האגו הגברי.
אביטל אורים: נשים באמת ככוח חזק אנחנו מאמינות שיכול להוביל, תוך כדי מעורבות גבוהה, בהנחלה של דפוסי תרבות והתנהגות לבטיחות בדרכים ברמות השונות.
אביטל אורים: אם במשפחה, אנחנו מזכירים פה את יישום תכנית נוהגים אחרת במשפחה, זה תכנית חדשה, שאנחנו השקנו אותה בעצם היום, יש לי פה חוברות שאם אחר כך נוכל להעביר ולחלק שמפרטות על התכנית, זו תכנית חדשה של האגף למעורבות הציבור שהמטרה שלה בעצם לגייס כל משפחה ומשפחה למחוייבות לנושא של בטיחות בדברים.
אביטל אורים: מערכת החינוך, להטמיע את החשיבות של הנושא בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, כשבעצם להעלות את מה שקיים היום במדרגה, את התהליכים שקיימים היום.
אביטל אורים: אם תרצו אני אפרט אחר כך באילו אמצעים.
אביטל אורים: בשלטון המקומי להסתייע ביועצות לקידום מעמד האישה כמובילות תהליך להעלאת הנושא על סדר היום ברשויות.
אביטל אורים: ארגוני נשים בפריסה ארצית בכל המגזרים כמובילות תהליך ברמה הקהילתית חברתית, כמשפיעות על המסגרת שהן שייכות אליה ועל ארגונים שבקשרים איתה.
אביטל אורים: נשים בעמדות מפתח, מוקדי השפעה, כמו שרות, חברות כנסת, יועצות וכו', כמחוייבות להעלאת הנושא על סדר היום הציבורי.
אביטל אורים: אנחנו מאמינים שבשיתוף פעולה כזה מרמת המשפחה ועד רמה של המחוקק נוכל להוביל את תהליך השינוי הזה.