GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שולמית סהלו: בקשתנו היא שיכירו בהם ויעבדו יחד אתם גם המרכזים למניעת אלימות וגם נותני השירות בנושא הזה כמו באור יהודה, שם נעזרים בהם.
שולמית סהלו: מה שקורה הוא שהם פועלים לחוד והמרכזים או הרשויות עוסקות לפי החוק ללא שיתוף.
שולמית סהלו: אנחנו מבקשים לשלב אותם.
שולמית סהלו: הם מקבלים את המשכורת שלהם, הם עוסקים בקהילה וצריך להיעזר בכוח הזה שנקרא קייסים כדי לקבל טיפול יותר יעיל.
מיכאל נודלמן: זה לא יכול לבוא מלמעלה.
שולמית סהלו: זה צריך לבוא מלמעלה.
שולמית סהלו: אנחנו דיברנו על מודל אחד מוצלח, אבל אל תתפסו את המודל הזה ספציפית, כי צריכה להיות החלטה של משרד הקליטה או משרד הרווחה ששולחן עגול שמוקם בנושא הזה צריך לכלול קייס או זקן העדה שמקובל בקהילה.
מיכאל נודלמן: זה כוח אדיר.
שולמית סהלו: בהחלט.
שרה כהן: אני רוצה לפתוח במילה שמהווה תחושת תסכול.
שרה כהן: אנחנו נמצאים כאן שעה ורבע ושומעים הטפות חוזרות ונשנות, אבל כשמגיע תורנו לדבר, לא תמיד נותנים את הבמה.
גדעון סער: למה לא נותנים את הבמה?
שרה כהן: אני אומרת את מה שאני חשה כרגע.
גדעון סער: מי לא נותן לך את הבמה?
שרה כהן: לאחר שעה ורבע של דיון, אני מקבלת את הבמה.
שרה כהן: התחושה שלי הייתה שעד כה בעצם לא אפשרו לנו לדבר.
גדעון סער: תסלחי לי מאוד גברתי, עם כל הכבוד, קיבלת את רשות הדיבור בדיוק כמו כל משתתף אחר.
גדעון סער: שיקול הדעת בניהול הישיבה הוא שלי.
גדעון סער: מבחינה עניינית את מייצגת מערכת והגיוני ונכון שאת תגיבי אחרי שהגורמים בשטח מדברים ומתייחסים.
גדעון סער: כי אחרת למה תגיבי?
גדעון סער: את תפתחי את הדיון והם ידברו אחריך?
גדעון סער: עם כל הכבוד.
גדעון סער: אם את מדברת ב-11:15 או ב-10:15 הרייטינג לא משפיע על תוכן הדברים ולא על המשקל של הדברים.
גדעון סער: את מדברת וכל מי שנרשם מקבל רשות דיבור.
שרה כהן: בדברים שלי אני רוצה לתת איזושהי התייחסות שמבחינתנו היא התייחסות יותר כוללנית וגם מה שאנחנו קוראים מערכתית ומבחינתי מה שאני רוצה לייצג זה את המהלך שמתקיים באופן משותף יחד עם משרד הרווחה ובהובלה משותפת עם משרד הרווחה.
שרה כהן: כל הדברים עלו כאן הם דברים שאנחנו יחד עם האנשים כאן שומעים אותם.
שרה כהן: אנחנו גם לומדים מתוך מחקרים שנעשו עד כאן.
שרה כהן: אני רוצה לנסות ולהציג מהמקום שלנו כמערכת ממשלתית את תפיסת העבודה שהיא כוללנית.
שרה כהן: תפיסת העבודה, אם יורשה לי להציג אותה, מתחלקת לכמה חלקים.
שרה כהן: אנחנו מדברים על כל מה שקשור לנושא של העלאת מודעות, תהליכי מניעה וסיוע, על פיתוח מודלים לטיפול שהם גם כוללניים מערכתיים וגם פרטניים, אנחנו מדברים על קידום שותפויות, אנחנו מדברים על שיתוף הקהילה ועל תהליכי הכשרה וקידום ידע, ובכל אחד מהדברים האלה אני כן רוצה לומר משפט אחד לגבי מה שמתקיים.
שרה כהן: לגבי הנושא של העלאת מודעות.
שרה כהן: יש איזושהי אמירה חוזרת כאילו לא נעשו דברים וכאילו לא משתמשים במדיה שמגיעה לאוכלוסייה, ואני רוצה לומר שבכל השנה האחרונה נעשה יחד עם המגזין בשפה האמהרית, דרך העיניים שלנו, מגזין בנושא של אלימות במשפחה, שעבד לאורך כל השנה עם תוכניות מלאות וחצאי תוכניות ופינות, כ-200 דקות שידור כאשר כולו הזה יועד להתמודדות עם בעיית האלימות במשפחה על כל הרכיבים שאנחנו זיהינו אותם כרכיבים קריטיים.
שרה כהן: גם הנושא של הזוגיות באתיופיה, גם מה שקשור למעבר הבין-תרבותי, הכרה של השירותים בין השירותים הפורמאליים ובין השירותים המסורתיים, לאן ניתן לפנות וכולי.
שרה כהן: כל הדברים האלה עלו תוך באמצעות המגזין.
שרה כהן: כל התכנים של המגזין נמצאים כרגע בשלב של עיבוד והעלאתו על גבי דיסק שיוכל לשמש אחר כך את כל מי שמקיים קבוצות ועושה פעולה עם העדה ועם הקהילה באופן שוטף ומקצועי.
שרה כהן: במקביל למהלך הזה יצאנו עם חומרים שכרגע נמצאים כאן על השולחן.
שרה כהן: חוברת מידע – לאף אחד אין זכות לפגוע בך.
שרה כהן: העלון הזה יצא בשש שפות וביניהן גם בשפה האמהרית והוא כרגע מופץ באמצעות המשרד בכל ערוצי ההפצה של המשרד.
שרה כהן: במסגרת הנושא של מודלים לטיפול הוקצבו תקציבים על ידי משרד הקליטה.
שרה כהן: לצערנו כמשרד, במשרד הרווחה לא היו תקציבים לנושא של התמודדות רגישת תרבות עם בעיית האלימות במשפחה בקרב עולים באופן כללי.
שרה כהן: משרד הקליטה מקצה כבר מזה שנה שלישית תקציב של כמיליון ו-200 אלף שקלים מתקציבו השוטף לצורך הכנסה של עובדים סוציאליים דוברי שפות למרכזים למניעת אלימות במשפחה.
שרה כהן: לצורך הטיפול בעולי אתיופיה הוכנסו חמש חצאי משרות והנושא הזה מבחינתנו במהלך של קידום שותפויות בין היתר עם הפרויקט הלאומי, התקיים אתם שיח לגבי עיבוי מספר העובדים הסוציאליים וכרגע נכנסו 10 עובדים סוציאליים מתקציבי הפרויקט הלאומי כחלק מהסטינג הכולל.
שרה כהן: זה לא מספיק אבל מבחינתנו זה חלק של פסיפס של שותפויות.
גדעון סער: אותן חצאי משרות שדיברת עליה, מתי הם נכנסו?
קריאה: בשנת 2004.
שרה כהן: הם עובדים בנתניה, בבאר-שבע, בחיפה, באשדוד וחצי משרה נוספת שכרגע העברנו מאשקלון לרחובות.
גדעון סער: זה התחיל ב-2007?
שרה כהן: זה פועל מ-2005.
שרה כהן: העובדת הסוציאלית בנתניה שנכנסה מתקציבי הפרויקט קיבלה ביום ראשון האחרון גם את פרס שטיינהרט לנושא טיפול באלימות במשפחה בקרב יוצאי אתיופיה.
שרה כהן: היא העובדת הסוציאלית המובילה מבחינת הידע בנושא הזה, גברת רונית סלומון שהיא גם הייתה היועצת המקצועית שלנו במגזין שאנחנו קידמנו.
שרה כהן: במה שקשור לשיתוף כל הגורמים.
שרה כהן: אנחנו כן מקיימים כרגע שולחן עגול שכולל את כל הנציגים.
שרה כהן: אנחנו מנסים במשותף אתם לבדוק מה הם ערוצי העבודה המתאימים והנכונים.
שרה כהן: אני רוצה לומר שהאלימות בקרב העדה קיימת לא רק לגבי אלה החדשים שמגיעים אלא גם בקרב הוותיקים, כך שאנחנו לא יכולים לראות שדווקא בקרב החדשים יש איזושהי אלימות גבוהה יותר.
שרה כהן: נכון שתהליכי המעבר והאוכלוסייה שמגיעה כרגע יש לא מעט קשיים אבל לצערי אנחנו רואים אלימות גם בקרב הוותיקים.
שרה כהן: לשמחתי בשנת 2007 לא היה אפילו מקרה אחד של אלימות במשפחה, של רצח בקרב יוצאות אתיופיה ואנחנו מקווים מאוד שהמהלך הזה גם ימשיך.
שרה כהן: במסגרת הקו למניעת אלימות במשפחה של משרד הרווחה, 1-800, יש דוברי שפות ויש לנו דוברת שפה שהיא גם דוברת אמהרית.
שרה כהן: אחרי כל תוכנית שעשינו במגזין, גדל בצורה משמעותית מספר הפניות שהגיעו לקו הזה בשפה האמהרית, ולפעמים תוך שבוע הגיעו פניות שלא הגיעו במשך שנה שלמה.
שרה כהן: אני רוצה לסיים את דבריי במשפט אחד שקשור לנושא של תהליכי ההכשרה.
שרה כהן: נעשה קורס אחד במשותף עם משרד הרווחה וקורס אחד נוסף נעשה מתקציבי הפרויקט הלאומי יחד עם אוניברסיטת בר-אילן.
שרה כהן: בנושא של קידום ידע, אני דווקא רוצה להעלות בפני חברי הוועדה נקודה שחשוב לי שתדעו עם מה אנחנו כממשלה מתמודדים בין היתר בכל מה שקשור לנושא של אפשרות שימוש בתקציבים.
שרה כהן: הבעיה היא שזה לא רק כסף שמוקצה והאם אנחנו יכולים להוציא אותו.
שרה כהן: אנחנו רוצים לצאת במחקר איכותני לבדיקת מקרי הרצח שהיו בשנתיים האחרונות, בשנת 2005 ו-2006.
שרה כהן: הצעת מחקר קיבלנו מדוקטור שלוה וייל שהיא עומדת בראש המחקר האיכותני בנושא של יוצאי אתיופיה ותוך מספר חודשים חשבנו שיהיו לנו המלצות שתהיינה חלק מתוך כל מאגר הידע שנצבר לנושא כדי שזה ייתן לנו יותר כלים להתמודד עם הבעיה בקרב העדה.
שרה כהן: הבאנו את זה לוועדת המכרזים של המשרד.
שרה כהן: חשב המשרד סירב לאשר לנו את המחקר ואני אומר מה היו טיעוניו.
שרה כהן: למרות שהמחקר עמד בחוק חובת המכרזים, העלות שלו הייתה 42 אלף.
שרה כהן: מדובר כאן בחוקרת שהיא חוקרת מיומנת וייחודית.
שרה כהן: הטיעון של החשב שלנו - ואמרתי את זה לחשב עצמו שבכל פורום שאני אגיע, אני אעלה את זה בצורה הכי ברורה – קודם כל, בשביל מה צריך מחקר איכותני כי זה לא מחקר כמותי.
שרה כהן: זאת אומרת, הוא מתערב גם בשיקולים מקצועיים של חוקרים.
שרה כהן: דבר שני, הוא אמר שמבחינתו, כיוון שגם החוקרת גוזרת גרנט על המחקר הזה, שנפחית לה את המחיר ל-15 אלף שקלים, או שתשתתף היא בעלות המחקר, כי זה מה שמבחינתו שווה מחקר כזה.
שרה כהן: לקינוח, מעבר לזה שהוא הטיל ספק אם היא בכלל תעמוד בשעות שהיא נקבע למחקר, הוא אמר שממילא לא נלמד מזה שום דבר כי אנחנו כבר במילא יודעים הכול.
שרה כהן: אני אומרת את הדברים האלה כי נכון להיום ועדת המכרזים של המשרד, יושב-ראש הוועדה והיועצת המשפטית, מבחינתם אישרו אבל החשב טרפד את זה והמחקר כרגע לא יוצא לדרך ואין לנו שום דרך לקדום אותו.
שרה כהן: אני מעלה בפירוש את הדברים האלה כי הוא נוגע לכל הנושא של משילות שלנו כממשלה.
שרה כהן: אנחנו יכולים לפתח תפיסת עבודה, יש לנו אנשי מקצוע, אני חושבת שאנחנו יודעים מה אנחנו רוצים ויכולים לעשות, וגם אם היו לנו תקציבים וצריך עוד תקציבים, אני חושבת שחלק מתוך המהלכים שאנחנו נחשפים מולם בקידום דברים הם מהלכים בלתי אפשריים.
שרה כהן: נכון להיום המחקר לא יצא לדרך.
שרה כהן: משפט אחרון לטובת מה שקורה כרגע מבחינת ועדת השרים לנושא של עולי אתיופיה.
שרה כהן: יש ועדת שרים שכרגע פועלת בארבע תת-ועדות.
שרה כהן: אני נוטלת חלק בוועדה הרווחה שמשותפת לרווחה ולמשרד וכאן אני רוצה לומר משפט אחד.
שרה כהן: עשינו מיפוי על כל התוכניות שכרגע נעשות, תוכניות רווחה באופן כללי בקרב יוצאי אתיופיה ב-22 רשויות.
שרה כהן: התמהיל של התקציבים שעלה מתוך הפילוח של התוכניות מעלה את התמונה הבאה:
שרה כהן: 50 אחוזים תקציבי ממשלה, 50 אחוזים תקציבים משולבים של תקציבי ממשלה ועמותות, ורק 5 אחוזים תקציבי עמותות בנפרד.
שרה כהן: צריך לדייק ולראות מה המקום של תקציבי הממשלה בתמהיל הכולל של התקציבים.
שרה כהן: כל עשרת הישובים של עיר ללא אלימות, את הנושא הזה של התמודדות עם אלימות במשפחה בקרב יוצאי העדה ביקשנו שייכנסו כחלק מההבניה של התוכניות היישוביות.
מיכאל נודלמן: את אמרת שהעובדים הסוציאליים עובדים משנת 2005.
מיכאל נודלמן: יש לי כאן נתונים האומרים שמשנת 2000 עד 2005 היו שתי נרצחות, משנת 2005 ועד שנת 2007 היו 8 נשים שנרצחו וזה קורה בזמן שהעובדים הסוציאליים כבר עובדים.
שרה כהן: העובדים הסוציאליים נכנסו לשלושה מקומות.
מיכאל נודלמן: כך גם לגבי מספר התיקים שנפתחו.
מיכאל נודלמן: כלומר, אנחנו עדיין לא רואים תוצאות.
שרה כהן: העובדים היו בשלושה מקומות.
שרה כהן: כרגע מועסקים בחמישה מקומות מתוך תקציבי משרד הקליטה וכרגע מצטרפים אליהם עשרת העובדים החדשים שנכנסים כרגע מתקציב הפרויקט הלאומי, כך שכל ה-15 הם תחת ראייה כוללת משותפת של משרד הרווחה ומשרד הקליטה.
גדעון סער: בסוף הישיבה אני אתייחס לדברים שנאמרו לגבי חשב המשרד.
אברהם מיכאלי: יושבי-הראש של שתי הוועדות, אני מכיר את הבעיה של אור יהודה כי אני גר באור יהודה ואני מלווה את הקהילה שם יחד עם כמה חברים שלי שהם דווקא מתנדבים בקטע של קליטת יהודי אתיופיה בעיר.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהמקרה המזעזע שקרה שם לפני כשנה, אולי העלה את הסוגיה של האלימות במשפחה בקרב העדה בצורה מאוד מחרידה כי הטרגדיה הייתה שם שהאישה נרצחה והבעל התאבד ואחרי כן הילדים שנותרו זה הדבר הכואב, הילדים הקטנים שעד עכשיו הם ללא אימא ואבא ועדיין אין להם פתרון ראוי.
אברהם מיכאלי: אני חושב שאני כן יכול להעיד מראייה שלי בשטח איך הקהילה הזאת הגיעה לעיר, עם כל מיני משברים שהיו להם בבתי הספר וכולי, ולזה אני כרגע לא נכנס, אבל הבעיה שאני רואה שם היא בעצם אובדן המנהיגות של ההורים גם בעיני עצמם וגם בעיני הילדים שלהם.
אברהם מיכאלי: אני רואה היום מצב שהילדים הקטנים מסתובבים בעיר ללא כתובת, ללא השגחה סבירה, והם מחפשים להיות מעורים בחיים של העיר מחוץ לבית.
אברהם מיכאלי: הרבה פעמים אתה פוגש ילדים, אפילו בשבת, שזאת שעה בה המשפחות מתכנסות לארוחות שבת, אבל הילדים האלה כבר מסתובבים ברחוב.
אברהם מיכאלי: זה מראה על איזשהו אובדן חיי משפחה שהקהילה נתקלת בו כרגע.
אברהם מיכאלי: הרבה מאוד משברים שנוצרים בבית, אפילו מקרים ששמעתי עליהם, ההורים לא מתקשרים עם הילדים והילדים הקטנים למדו עברית כל כך טוב וחלק מהם אפילו שוכחים אמהרית, עד כדי כך קשה לילדים לתקשר עם ההורים.
אברהם מיכאלי: אני נפגש עם הילדים בכל מיני הזדמנויות והם מדברים עברית מצוין, הם כבר לא מתקשרים עם ההורים, והמשבר הזה שנוצר אצל ההורים שיש להם בעיה של עבודה.
אברהם מיכאלי: הרבה פעמים אני רואה אותם במרכז העיר, שם הם מסתובבים מובטלים ואין להם מה לעשות, וזה דבר נוסף שגורם להם לתסכול.
אברהם מיכאלי: אחד הדברים החשובים שגיליתי בקהילה שם היא שאם מטפלים בהם דרך הנציגים שלהם, דרך אנשים שמבינים אותם – לא עובדים סוציאליים רק מהרשות המקומית אלא עובדים סוציאליים מתוך הקהילה, וראיתי את הפרויקט המדובר – זה עוזר.
אברהם מיכאלי: הכי חשוב להיות אתם בקשר באמצעים אנשים שמבינים לא רק את השפה אלא גם את המנטאליות ואת הגישה אליהם, ולא לבוא כמישהו שכביכול מסתכל עליהם מלמעלה ומתנשא עליהם.
אברהם מיכאלי: זאת התחושה שהרבה פעמים הם משדרים.
אברהם מיכאלי: הקצר שיש בין הרשויות לבין ההורים במובן של קשר ותקשורת, הקצר הזה מאוד מפריע.
אברהם מיכאלי: בוועדת העלייה והקליטה דנו כמה פעמים במספר העובדים הסוציאליים שצריכים לתת לעולים, במיוחד לעולי אתיופיה, והאם הם הולמים את מספר התושבים באותה עיר.
אברהם מיכאלי: הרבה פעמים יש עובדת סוציאלית אחת או שתיים וזה לא מספיק.
אברהם מיכאלי: נכון שהכול הוא תקציב, אבל כדי להגיע למניעת אותן בעיות קשות, גם אצל הזוגות וגם אצל הילדים, שאני רואה בזה מכלול אחד כולל, צריך להעסיק עוד יותר ועוד יותר עובדים של בני העדה להם תהיה גישה הרבה יותר נכונה כלפי הקהילה.
אברהם מיכאלי: לא צריך לומר כל הזמן העדפה מתקנת שאנחנו צריכים לתת לעדה בדברים האלה שהבעיות אצלם הן אקוטיות ובולטות.
גדעון סער: אותן חמש משרות שדיברת עליהן, מאיישים אותם אנשים שהם מקרב יוצאי העדה?
גדעון סער: שאלה לגברת שרה כהן.
גדעון סער: מה התחושה שלך לגבי ההיקף שאתם צריכים להתמודד באופן אמיתי עם הנושא?
שרה כהן: אני חושבת שהיה נכון שבכל אחד מהמרכזים למניעת אלימות במשפחה או בלשכות לשירותים חברתיים, באותן ערים שהן עתירות עולים – ואנחנו יודעים פחות או יותר את המספר שלהם, שהם כ-22 עד 25 ערים שהן המרכזיות – נכון שתהיה שם פונקציה שתרכז את הנושא של האלימות במשפחה באותו ישוב.
גדעון סער: את מתייחסת גם לפרויקט וגם אליכם?
שרה כהן: כרגע יש תקציב שניתן באמצעות הפרויקט הלאומי לפרק זמן של שנתיים ואנחנו לא יודעים מה יהיה בתום השנתיים.
שרה כהן: התקציב הוא תקציב חוץ-ממשלתי והוא בעצם עיבה את מערך המענים שקיים מתוך תפיסה משולבת, כדי לא ליצור ראייה אקלקטית אלא להכניס את זה תחת איזושהי ראייה משותפת כדי שנפיק את המקסימום מפעולה מן הסוג הזה.
שרה כהן: בנוסף לאותם 15 שעובדים, נכון שיגדל מספר העובדים שעוסקים בתחום של אלימות במשפחה, רצוי שתהיה גם כניסה של עובדים סוציאליים שהם גברים כך שאפשר יהיה גם לעבוד עם הגברים עצמם.
שרה כהן: זיהינו את דפוסי העבודה עם הגברים כאחד המהלכים היותר חשובים ויותר נחוצים.
שרה כהן: זה אחד הרכיבים.
שרה כהן: הנושא של המשך העלאת המודעות, המשך קיום קבוצות עם גברים, המשך הכנסה של אנשי מקצוע.
שרה כהן: יעל למשל עובדת במחלקה והיא לא עובדת במרכז למניעת אלימות במשפחה.
שרה כהן: במרכז למניעת אלימות במשפחה באור יהודה אין עובדת סוציאלית דוברת אמהרית.
שרה כהן: מנהלת המרכז היא חברה בפורום שאנחנו מארגנים, ורדה עשהאל, והיא יועצת לתוכנית שמתקיימת בסוכנות היהודית.
שרה כהן: זאת אומרת, יש כאן ידע שקיים ומנסים להשתמש בו ככל שניתן כדי לעבות את סך כל העשייה.
שרה כהן: בנוסף לעובדים, חשוב תקציבי פעולה בצידם.
שרה כהן: אחד הדברים שעדיין לא קידמנו לגביו פתרון ראוי הוא הנושא של גברים מורחקי בית.
שרה כהן: בני העדה שמורחקים בתוקף צו, הרבה פעמים, בשונה ממשפחות ותיקות, אין להם כתובת, אין להם לאן ללכת והרבה פעמים הזעם כאן הוא הרבה יותר רחב וגדול כיוון שהתחושה היא שמוציאים אותו מהבית ששייך לו ואובדן הכבוד מרסק את המשפחה.
מרית דנון: אני רוצה להיות אופרטיבית ולראות מה ניתן לעשות עכשיו.
מרית דנון: אני מתחברת לדברים שאמרה גברת שרה כהן.
מרית דנון: בימים אלה יוצא לדרך פרויקט של עיר ללא אלימות.
מרית דנון: ביקשתי לדעת ממארגני הפרויקט הזה האם בכל עיר, מתוך עשר הערים האלה, יש תוכנית שקשורה לתחום אלימות במשפחה והובטח לי שכן.
מרית דנון: אני לא יודעת כמה מתוכן נוגעת באוכלוסייה האתיופית.
מרית דנון: לכן אני חושבת שאולי מתוך הישיבה הזאת צריכה להיות פנייה להנהלת הפרויקט לדווח באילו ערים מתוך עשר הערים הללו קורמות עור וגידים תוכניות שקשורות לאוכלוסייה האתיופית.
מרית דנון: מאחר שהפרויקט הזה התחיל באילת ומצטרף לעוד עשר ערים, ודווח לנו בישיבה האחרונה שהפרויקט עומד להתרחב לעוד 40 ערים ואחר כך לעוד 100 ערים, אני חושבת שזה הזמן.
גדעון סער: מי מוביל את זה?
מרית דנון: המשרד לביטחון פנים והתקציבים הם תקציבים ממשלתיים וכסף מאוד גדול של הקרן לידידות.
מרית דנון: אני חושבת שצריכה להיות קריאה ולהתנות את קיומן של תוכניות כאלה בערים הרלוונטיות כי כמובן לא בכל עיר יש אוכלוסייה אתיופית.
מרית דנון: לגבי הרשות לקידום מעמד האישה.
מרית דנון: פעם בשנה אנחנו עושים קמפיין גדול בחודש נובמבר.
מרית דנון: כל הפרסומים שלנו שקשורים באלימות במשפחה הם פרסומים בשפה האמהרית וגם הקמפיין השנה היה ברדיו בשפה האמהרית.
מרית דנון: מתוך מה ששמעתי כאן היום, אני חושבת שאולי חלק גדול מהקמפיין צריך לייחד השנה לאוכלוסייה הזאת עם תקציב אולי יותר גדול מאשר בתחומים האחרים ולהכניס את זה אולי גם לטלוויזיה באמהרית ולהפנות לזה תשומת לב גדולה.
מרית דנון: אני מתחברת מאוד לדברים שאמרה ד"ר נגיסט מנגשה לגבי עבודה מול גברים.
מרית דנון: אני חושבת שעבודה מול גברים לא טוב שתתחיל ברגע שהתופעה כבר קיימת והמשפחה מגיעה אל המשטרה או אל מחלקת הרווחה.
מרית דנון: הפעולה צריכה להיות קודם וצריכה להיות פעילות הסברה.
מרית דנון: אני לא יודעת איך אפשר לעשות את זה, אבל אני חושבת שמה שקורה בעדה האתיופית, היינו לצערי בסרט הזה בשנות ה-50 עם העלייה מצפון אפריקה כאשר הסדר ההיררכי במשפחה מתערער, הכול קורס, כבודו של הגבר קורס, ובעצם ככל שהאישה מתקדמת הלאה, לומדת יותר מהר עברית, מסתגלת יותר מהר לחברה, קשורה יותר לרשויות, נגישה יותר לרשויות בגלל הטיפול בילדים, בתי הספר, קופת חולים, רוכשת השכלה יותר ומועצמת יותר בכל מיני פעילויות העצמה על ידי ארגוני הנשים, המרחק בינה לבין הגבר הולך וגדל והתוצאה היא מה שאנחנו רואים.
מרית דנון: אני חושבת שצריכה להיעשות פעילות ממשלתית גם בקרב גברים לא כאשר התופעה קיימת אלא לפני כן, ואולי אפילו במחנות המעבר.
נורית זיו: הנחת היסוד שקיימת אלימות כנגד נשים גם בקרב העדה האתיופית, הכותרת של הישיבה שראיתי היום היא התגברות האלימות, ואני חייבת לומר שמבחינת המספרים אין התגברות באלימות ואני מכניסה את זה לסוגריים, שהמשטרה היא ארגון שקשה להגיע אליו.
גדעון סער: ממרכז המידע של הכנסת קיבלנו נתונים אחרים.
נורית זיו: אני זאת שמספקת את הנתונים.
גדעון סער: ממרכז המידע קיבלנו נתונים אחרים.
נורית זיו: את הנתונים הם קיבלו ממני.
נורית זיו: אגב, לא משנה אם יש התגברות מסוימת או אין, התופעה קיימת, היא ישנה, יש בעיה שצריך לטפל בה.
גדעון סער: מספר תיקים בעדה האתיופית, בשנת 2003 ובשנת 2004 יש 284 ו-285 תיקים, ובשנת 2006 זה כבר 406 תיקים.
גדעון סער: זה נראה לי התגברות.
גדעון סער: גם האחוז היחסי של זה מכלל התיקים גדל בצורה משמעותית.
גדעון סער: אני כבר לא נכנס לנושא של מקרי רצח, אבל בכל הפרמטרים הרלוונטיים לפי המחקר הזה יש התגברות.
נורית זיו: בשלוש השנים האחרונות אין.
נורית זיו: המספר המוחלט הוא מספר נמוך יחסית אבל פר אוכלוסייה, וזה מה שאנחנו בודקים וזה מה שחשוב לבדוק, אם האוכלוסייה היא 1.3 אחוזים, פר אוכלוסייה יש כמעט כפול מבחינת הנתח שבאלימות, וזה מה שמשנה.
גדעון סער: גם מבחינה יחסית, בשנת 2003 ו-2004 זה 1.7 או 1.8 ובשלושת השנים האחרונות זה מעל ל-2 אחוזים, ובשנת 2006 זה 2.6 אחוזים.
נורית זיו: לשמחתנו מה שאני יכולה לומר – ואני מקווה שכך זה יישאר, ואני מצטערת על כל אישה שנרצחה – שמבחינת העדה האתיופית לא היה וזה משמח מבחינת הדיון כאן, כאשר באופן בולט הנשים שנפלו קורבן לרצח, מבחינת אחוזים, הוא מאוד מאוד בולט.
נורית זיו: זאת אומרת, בשנת 2005 מדובר ב-33 אחוזים ממקרי הרצח, בשנת 2006 ב-20 אחוזים, וזה הרבה מעבר לנתח שלהם בקרב האוכלוסייה.
נורית זיו: כלומר, התופעה הזאת קיימת והיא מדאיגה.
נורית זיו: מסך כל תיקי הרצח שהגיעו, מה שמאפיין שבחלק גדול מהמקרים למעשה לא היו תלונות קודמות.
נורית זיו: בשלושת המקרים שהוגשו התלונות, הן טופלו, במקרה אחד הבעל הורשע, במקרה אחד התיק נסגר מחוסר ראיות ובמקרה אחד הוגש כתב אישום והבעל שוחרר להרחקה על ידי בית המשפט.
נורית זיו: על כל פנים, אין מקרה שלא טופל על ידי המשטרה.
נורית זיו: איך המשטרה נערכת.
נורית זיו: מאחר שאנחנו הנקודה שמתערבת בשעת משבר, כמובן כל המערכות הקודמות צריכות לעשות את שלהן ואני לא אטול חלק בדיון הזה שהוא עשיר ואני מקווה שתהיה לו השלכה מעשית לאחר מכן, על מה צריך לעשות לפני שמגיעים למשטרה.
נורית זיו: כאשר הם מגיעים למשטרה, קודם כל אנחנו מכשירים ויש שוטרים שהם ייחודיים לנושא הזה - ואדוני כבר יודע ומעורה בנושא - של אלימות בקרב בני זוג.
נורית זיו: הם מקבלים במסגרת ההכשרה גם את המאפיינים הייחודיים של העדה האתיופית.
נורית זיו: הם מבצעים הערכת סיכון שזאת הערכת מסוכנות מקצועית כאשר למעשה הערכת המסוכנות המקצועית משותפת לכלל המשרדים והיא נבנתה על סמך מסקנות ועדת בן-שלום בשנת 1998, וכאשר אנחנו מדברים על הערכת סיכון, אנחנו כולנו במשרדים מדברים היום בשפה אחת.
נורית זיו: כל כלי הוא כלי שאולי הוא מיוחד לארגון שלו, אבל אנחנו מדברים בשפה אחת והתשתית היא תשתית אחת של אותו כלי להערכת סיכון.
נורית זיו: אנחנו באופן מובנה גם עובדים מול המרכזים למניעת אלימות וב-11 תחנות מתקיים פרויקט של עובד סוציאלי בתוך המרכז.
נורית זיו: כמובן שברגע שיש אוריינטציה של המרכז למניעת אלימות, וככל שיהיו יותר מרכזים למניעת אלימות שיש בהם אוריינטציה וטיפול שהוא טיפול באמת ייחודי לנושא של העדה האתיופית, אני חושבת שיעידו כאן כולם שהמשטרה מאוד משתפת פעולה ואנחנו עובדים ביד אחת.
נורית זיו: אנחנו מאוד מחמירים גם בנושא של אכיפת החוק, זה נכון, אבל מצד שני, ברגע שיש מולנו פרטנר שהוא פרטנר שמטפל מבחינה רווחתית, כל זוג שמגיע אלינו למעשה אנחנו קושרים אותו למרכז למניעת אלימות,וברגע שיש מהצד השני את המענה, שהוא מאפיין של אותה תופעה, כמובן הטיפול הוא טיפול מיטבי.
נורית זיו: גם אני כמשטרה מצטרפת לבקשה שבכל מקום שיש ריכוז של אוכלוסייה אתיופית, שיהיו עובדים סוציאליים שיטפלו בנושא, כי אז הטיפול המיטבי הוא אותו שילוב מערכות כמו שיש דוגמאות בערים אחרות שם קיים הטיפול המיטבי בין המשטרה לבין הגורם הטיפולי.
נורית זיו: בסופו של דבר מי שיוצא מורווח, זאת המשפחה כשלעצמה.
נורית זיו: אנחנו למעשה משתפים פעולה גם עם כל הפורומים.
נורית זיו: לא פעם היה לנו קשה כי יש פורומים שונים, אבל היום ריכזנו את העבודה מול הפורומים השונים של יוצאי העדה ואנחנו כמובן גם בקשר עם משרד הקליטה ועם משרד הרווחה לגבי קידום הפרויקטים והכשרות של שוטרים לגבי המאפיינים של העדה האתיופית.
קריאה: כמה חוקרים יש לכם שהם יוצאי אתיופיה?
נורית זיו: אני לא יכולה לומר לך, אבל אני יודעת שבקרב 400 חוקרים יש שניים שהם יוצאי אתיופיה.
נורית זיו: בזמנו היה דיון – לא פעם אני משתתפת בכינוסים שונים לגבי העדה האתיופית – ואמרתי דבר שאני מוכנה לומר אותו גם כאן, שבנושא הזה מאוד חשוב הנושא הזה של הרגישות התרבותית והשפה, כמובן בנושא של אלימות במשפחה אבל כל דבר אחר ואני מצטרפת לקריאתך.
טל קרמר-ודעי: אני רואה שעולה כאן שוב הנושא, כמו בדיונים רבים של הוועדה הזאת ושל ועדות אחרות, ואנחנו עוד פעם מדברים על הנושא של יחסי המדינה והמגזר השלישי, המשילות של הממשלה והמגזר השלישי, וצר לי לומר, אבל היכן שיש ואקום, גורמים אחרים נכנסים, ואיפה שיש ואקום, נכנסות העמותות והקרנות.
טל קרמר-ודעי: הייתי שמחה לסגור מחר את מרכזי הסיוע אם הייתי יודעת שיש מענה הולם מהמדינה לציבור הרחב הזה.
טל קרמר-ודעי: חשוב לי לציין שמרכזי הסיוע מפעילים קו באמהרית עבור נפגעות תקיפה מינית.
טל קרמר-ודעי: משנת 2004.
טל קרמר-ודעי: אנחנו בפירוש מתקשות לגייס מתנדבות שישבו בקו הזה ויאיישו אותו, גם בגלל שיש קשיים קיומיים ותפקודיים של נשים שעובדות ויש להן קשיים להתפרנס ולא מוצאות את הזמן להתנדב אצלנו.
טל קרמר-ודעי: בקווים האחרים אין לנו קושי לאייש אותם.
טל קרמר-ודעי: חשוב לציין עוד נושא אחד.
טל קרמר-ודעי: קיבלנו לקו שלנו כמה פניות מנשים יוצאות אתיופיה בנושא תקיפה ואלימות מינית במחנות המעבר על ידי אנשים בכירים בקהילה ודובר על משפחות שנאלצו למכור את הבנות שלהן בתמורה לקבלת אשרות כניסה לארץ וכל זה קורה בידיעה והשתקה מאוד גדולה של הסוכנות היהודית.
טל קרמר-ודעי: גם נציגי הסוכנות היהודית שהיו שם וידעו מה קורה.
גדעון סער: יש לך משהו מתועד על זה?
טל קרמר-ודעי: בפירוש.
גדעון סער: תעבירי לי.
טל קרמר-ודעי: יצא סרט דקומנטרי שמתעד את הדבר הזה שנקרא קוד שתיקה, והוא מספר סיפורים של חלק מהנשים האלו.
טל קרמר-ודעי: אני אעבור אליך את החומר.
גדעון סער: אני מבקש שתעבירי אלי את החומר כדי שאוכל לפנות ליושב-ראש הסוכנות.
אבי מספין: יש אמרה שאני לא כל כך מסכים אתה, שהמדינה אוהבת לקלוט עלייה אבל לא אוהבת עולים.
אבי מספין: העולים החדשים – ואני אתמקד יותר בהם – רוב הדיון עסק בהתמודדות אחרי שכבר קרתה צורה של אלימות וניסיון לאכיפה, אבל לא עסקו לעומק במניעה מלכתחילה.
אבי מספין: הנושא הספציפי שאני רוצה לעסוק בו הוא שהעולים החדשים שמגיעים למרכזי הקליטה מקבלים הכשרות בשפה העברית והכשרה בלימודי יהדות.
אבי מספין: אחת ההכשרות שחסרה היא הכשרה תעסוקתית.
אבי מספין: הם לא עוברים שום הכשרה.
גדעון סער: במרכזי הקליטה.
אבי מספין: במרכזי הקליטה.
אבי מספין: הם לא עוברים לימודי מקצוע מסוים, בין אם זה גינון או משהו שלא צריך תואר אוניברסיטאי בשבילו.
אבי מספין: הם מגיעים לדיור הקבע, נוצרת שם אבטלה מאוד גדולה ושעמום, ולצערי חלק מהאבטלה יכולה לגרום לפשע.
אבי מספין: זה דבר שאפשר למנוע מלכתחילה אם במרכזי הקליטה עצמם יעסקו בהכשרה תעסוקתית.
אבי מספין: אפשר לצמצם את נושא האלימות כאשר אותו בעל או גבר יהיה עסוק, או אותה אישה תהיה עסוקה, ולא יהיה עימות ביניהם ולא יגיעו לידי אלימות.
מרים שכטר: מערכת החינוך עוסקת בעיקרה עם התלמידים ועם התלמידות ואני רוצה לציין שכל התוכניות המגדריות שאנחנו עושים במערכת החינוך מופנות לבנים ולבנות.
מרים שכטר: הייחוד בכך הוא שאנחנו מפרידים בין הבנים לבנות.
מרים שכטר: כלומר, נותנים כלים אחרים לבנות, מצד אחד העצמה, ולבנים חיזוק במקום שאפשר להיות גבר, וגבר כמו שאתה רוצה להיות, בלי להיות אלים, בלי להיות מצ'ואיסט, בלי כל הגינונים שאנחנו מכירים בחברה הישראלית בכלל.
מרים שכטר: לגבי העדה האתיופית.
מרים שכטר: בדרך כלל אנחנו עובדים במסגרת הכיתה, אבל בעיקר ביישובים שם יש ריכוזים גבוהים.
מרים שכטר: למשל, יש לנו תוכנית עירונית בקריית מלאכי, בקריית גת, ברמלה, בלוד, בחולון.
מרים שכטר: כמו כן אנחנו עובדים במסגרות חינוך שלצערי הרב רוב התלמידות והתלמידים הם מהעדה האתיופית כמו נעמ"ת, כמו מפתן.
מרים שכטר: התוכניות מורכבות מדידקטיקות שונות, מה לעשות כשהם חלק מציבור כולל של ותיקים, של עולים חדשים ממדינות שונות, ותוכניות שונות שהן כמעט רק ריכוז של העדה האתיופית.
מרים שכטר: ברור שזה כנראה לא מספיק, אבל זה הרבה משום שהתלמידות והתלמידים הם המתווכים בין המשפחות לבין הממסד, הם המתווכים בין החברה הישראלית לבין מה שהם מביאים מהבית, והמשובים שאנחנו מקבלים בסיומן של התוכניות מדברים על יצירת מודעות הרבה יותר גבוהה של ההורים במה שהם עושים, כולל שאנחנו כימי שיא מביאים את ההורים לבתי הספר ועושים אתם את הפעולות שיא שזה בשיתוף פעולה עם ההורים.
מרים שכטר: כלומר, לפתוח את הצוהר של האפשרות האחרת בדינאמיקות שבין נשים לגברים.
אימבט אקלה: אני דווקא רציתי להתמקד בנושא הקליטה כי קל מאוד לומר שקולטים אתיופים כאשר בהתחלה עושים את הטעויות כאשר משרד הקליטה מחלק סל קליטה והסוכנות היהודית מחלקת שמות, את השם באמהרית מחליפים לשם עברי וכאן מתחילה הבעיה.
אימבט אקלה: יש 11 ארגוני נשים שמתמקדים בנושאים שונים ואחד מהם הוא העמותה שלי שהיא שונה מהארגונים האחרים כי הוא מתמקד בהעצמת גברים.
אימבט אקלה: כולם מדברים בצורה כזאת כאילו האוכלוסייה האתיופית שווה כסף.
אימבט אקלה: אני מרגישה כאילו אנחנו יוצאים מכלל הקהילה, כי אומרים שהאתיופי לא מטופל בגלל שאין תקציב.
אימבט אקלה: איפה המדינה?
אימבט אקלה: איפה אנחנו.
אימבט אקלה: מי קולט אותנו?
אימבט אקלה: כל החיים שלנו אנחנו צריכים לגייס משאבים.