GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זהבה גלאון: זה לא עניין בכלל של ממשלה זו או אחרת, או של מפלגה זו או אחרת, זה עניין של מדיניות ושל התייחסות החברה הישראלית ומדיניות מונחית של ממשלת ישראל.
זהבה גלאון: גם אם זה היו ממשלות שאנחנו היינו שותפים בהן, כשלנו באותה מידה.
זהבה גלאון: לכן אני רוצה להציע שעם הנתונים שאתם מציגים כאן, שבין השנים 2004 ל-2006 חלה עלייה במספר התלונות בקרב נשים אתיופיות, חלה עלייה, זאת אומרת נשים מודעות, מעיזות לשבור את כל מה שהן הורגלו לו וללכת ולהתלונן, חלה עלייה ב-43% על אלימות במשפחה, כשבכלל האוכלוסייה הדיווחים ירדו בכ-7% ואנחנו רואים את הנתונים לגבי מספר מקרי הרצח.
זהבה גלאון: הדבר הזה צריך להדליק אצלנו נורה אדומה.
זהבה גלאון: נשים מתלוננות ובכל זאת הרצח לא נמנע.
זהבה גלאון: ולכן אני חושבת שגם כשמקימים תכניות או מגבשים תכניות, לא מספיק להציג את התכניות, מה שחשוב לוודא זה מה מיושם.
זהבה גלאון: וכדי שהתכניות האלה תיושמנה, אני חושבת שנדרש עוד גורם אחד חשוב שיהיה חלק מהגורמים שמיישמים את התכניות וזה שילוב של ארגונים מתוך הקהילה האתיופית.
זהבה גלאון: יש כאן גם מסמך של יחדיו, אבל שילוב של גורמים מתוך הקהילה האתיופית שפועלים בקרב הקהילה, יכולים להביא מניסיונם באופן בלתי אמצעי לאותן ועדות, לאותן תכניות שכבר הוקמו.
זהבה גלאון: אני חושבת שיש בזה מסר מאוד מאוד חשוב ולא כל החוכמה מצויה, עם כל הכבוד לכל האנשים שיושבים בכל הוועדות המתאמות והבין משרדיות.
זהבה גלאון: אנשים שעובדים בשטח ומכירים את המציאות מחיי היום יום יכולים להביא מניסיונם ואני רוצה, אדוני, כשאתה מגבש כאן המלצות, לצרף גם את ההמלצה הזו לשרים, ברשותך.
זהבה גלאון: המלצה שמדברת על שילובם של גורמים מתוך הקהילה האתיופית, ארגונים ופעילים, לפעול בשיתוף פעולה עם אותן ועדות מתאמות, עם אותן ארגונים בין משרדיים.
זהבה גלאון: אני חוזרת ומדגישה, הניסיון שנצבר בקבוצות האלה שפועלות ביום יום באופן בלתי אמצעי, ראוי שיישמע בקרב אותם גורמים מתאמים, וישפיע על ההנחיות.
יולי יואל אדלשטיין: אני ודאי מצטרף לכל הברכות על קיום הדיון הזה וגם מברך על נוכחות שני השרים, אבל אני דווקא רוצה להתחיל ממשהו שאולי יישמע לא פופולרי והייתי גם במקומות האלה כשהשרים מגיעים לוועדה, לישיבה כזאת בכנסת, שבה מטבע הדברים, כפי שאמר יושב ראש גדעון סער, אין אופוזיציה וקואליציה, ומיד מדברים על הבעיות התקציביות ומבקשים מן הוועדות אולי לשפר את העניין הזה, וזה לגיטימי, וזה טוב, נכון וגם אני עשיתי את זה, אבל אני הייתי רוצה לומר שאם אנחנו נבדוק בצורה אובייקטיבית כמה כסף מסתובב למשל בקרית משה, זה לא היה מבייש את מייקרוסופט.
יצחק הרצוג: זה הרבה מאוד תרומות, אבל הם לא הביאו את התפוקה.
יולי יואל אדלשטיין: רבותיי יושבי הראש, חלק מן הדוברים כבר התייחסו, וזה באמת הייתי רוצה לציין, הבעיות הן כנראה גם בתחום התיאום בין הגורמים השונים והתייחסו לזה, למרות שיש ועדות ויש ניסיונות לתאם, כנראה בהרבה מקרים הכספים נשפכים ולא בצורה נכונה, גם לפעמים בהסתערות על מטרה שלא תמיד ניתן להשיג אותה, ואני ודאי שמברך על כל ניסיון וכל תוספת אמיתית למשכנתא, אבל אם אנחנו נשלה את עצמנו שאם נוסיף עוד 50,000 שקל, אפילו 50,000 שקל, בדרך כלל התוספות פחות משמעותיות, שמיד יוצאי אתיופיה ירכשו דירות באזורי יוקרה באותה רחובות ולא בקרית משה, אז אנחנו פשוט משלים את עצמנו.
יולי יואל אדלשטיין: לכן הייתי אומר, אין פה אפשרות לחדש תוך שנייה חידוש כזה מרענן שכולם יגידו 'וואו', אבל מה שכן אפשר לומר, וזה בהמשך גם לדברים של חברת הכנסת מרינה סולודקין, רבותיי השרים, קיימות החלטות ממשלה, אני מתבייש לספר לכם כמה שנים.
יולי יואל אדלשטיין: למשל על קליטת יוצאי אתיופיה בשירות הציבורי, בשירות המדינה, הן לא מיושמות.
יולי יואל אדלשטיין: אני מעיד על כך שגם בתקופתי לא יישמו אותן וכל פעם הייתי מקבל מאותו נציג שירות המדינה דוח יפה עד כמה שנקלטו, ובדוח הזה היה מפורט כל שומר בכניסה וכל עובד חברת כוח אדם שבמקרה אותו יום הזדמן לאיזה שהוא משרד ממשלתי ואף פעם לא היו קידומים אמיתיים של העובדים.
יולי יואל אדלשטיין: אז לכן ההחלטה מלפני 11 שנים מדברת על 57 תקנים, עם הערות מדויקות של שר הקליטה דאז ושר האוצר דאז, שזה היה דן מרידור, על כך שמדובר במשרות עם קריירה.
גדעון סער: שר הקליטה זה היית אתה.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היה מזכיר הממשלה, הוא מכיר את כל הנוסחים.
גדעון סער: אבל הזכרת רק את שר האוצר.
יולי יואל אדלשטיין: אמרתי, אני הייתי שר הקליטה ושר האוצר היה מר דן מרידור, ואני פתחתי בזה שאני מודה שגם בתקופתי לא הצלחנו ליישם יותר מדי מההחלטה הזאת וכבר 11 שנה אני מפעם לפעם מבקש דוחות.
יולי יואל אדלשטיין: דבר נוסף.
יולי יואל אדלשטיין: באמת הרבה מאוד שנים היה תירוץ של פערים תרבותיים ולא מבינים ואין מספיק.
יולי יואל אדלשטיין: כרגע, אם אנחנו מדברים עם יועץ שר הקליטה על טיפול הוליסטי, אין טיפול יותר הוליסטי ובאמת לנסות ובצורה אמיתית לקדם מישהו מקרב העדה שמתאים ובעל השכלה, כי אתה גם מתגבר על הפערים התרבותיים, אתה גם נותן פרנסה לעוד משפחה והופך אותה למודל, אתה גם מונע, עד כמה שאפשר, בעיות של נוער וילדים באותה משפחה, כי ההורים מתקדמים.
יולי יואל אדלשטיין: ואין צורך לפרט.
יולי יואל אדלשטיין: כולם מבינים את זה.
יולי יואל אדלשטיין: הבעיה רק, כפי שאמרתי ולכן אני גם לא מקבל את העקיצה, כפי שאמרתי, לא אני לא הצלחתי ליישם את זה במלוא הצורך ובמלוא היכולת וגם, לצערי הרב, כבר שנים רבות לאחר מכן כולם עם הסיסמאות האלה באים ומדברים על זה יפה, אבל אני בטוח שכאן יש פוטנציאל גדול לשינוי, אם את התקציבים שבהם אנחנו מדברים יבצעו אנשים עם הרבה יותר הבנה.
יולי יואל אדלשטיין: השינויים האלה חלו במשרד הקליטה, הם חלים, אני שמח לשמוע, לכן שאלתי אותך, לגבי עובדים סוציאליים.
יולי יואל אדלשטיין: אני בטוח שיש עוד תחומים רבים שאת הנושא הזה אפשר היה לקדם ולשפר.
יולי יואל אדלשטיין: ואפרופו הנושא הספציפי שלנו, רבותיי יושבי הראש, למשל אילו במשטרה היו מקדמים יותר קליטה של יוצאי אתיופיה, וכל הבדיחות האפשריות על שירות יוצאי אתיופיה במג"ב אנחנו כבר שמענו, ואין דבר יותר טבעי מלהפוך את השירות במג"ב אחר כך לקידום בתוך מה שנקרא המשטרה הכחולה, ואז אם באלימות עסקינן ובמקרים קיצוניים עסקינן, אז בטוח שאולי גם בנושא הזה היינו מקבלים מענה יותר טוב.
יולי יואל אדלשטיין: יש יוצאי אתיופיה במשטרה, אני לא אומר שאין, אבל ודאי לא בכל מקום ולא בכל מצב ולא בכל תפקיד שהנושא הזה נדרש.
נאדיה חילו: ללא ספק התופעה שאנחנו היום דנים בה היא חלק מקונטקסט חברתי מאוד רחב.
נאדיה חילו: אי אפשר להתייחס לתופעה של אלימות ורצח נשים אתיופיות במנותק מהקונטקסט היום יומי החברתי היותר רחב.
נאדיה חילו: זה סימפטום של משהו.
נאדיה חילו: נכון שזו בעיה שצריך לטפל בה, אבל היא בעיה נקודתית ובלי לתת התייחסות כוללת, לא ניתן להתגבר על התופעה המאוד מאוד קשה .
נאדיה חילו: זה שאנחנו באמת מזדעזעים, מגלים סימפתיה, זה כנקודת פתיחה בסדר, אבל לא זה מה שיביא לפתרונות מעשיים.
נאדיה חילו: לדעתי, ואני רוצה פשוט לנסות לעבור לא לפרש את התופעה, כי כולנו יודעים, חברה שנמצאת בתהליכי שינוי, משבר, יש משבר ערכים, משבר נורמות וכל זה, והנושא הזה גם, עד כמה שאני שמעתי על התכניות היפות של משרד הרווחה והשר נמצא פה, הבעיה היא לא רק של משרד הרווחה, חד משמעית, אלא של כל משרדי הממשלה.
נאדיה חילו: בלי לתת התייחסות מערכתית כוללת לנושא הזה, שתחל בשילוב אנשים מהעדה במרכזי קבלת החלטות, בלי להכניס עולם תוכן ספציפי, כל תכנית מקצועית מועתקת, תיכשל.
נאדיה חילו: צריך להגיד את זה בצורה חד משמעית.
נאדיה חילו: אי אפשר לבוא ולקחת מבנה מסוים, כמה שהוא מקצועי טיפולי, ולהכתיב אותו, בלי להכניס אלמנטים של משתנים מסוימים, ניואנסים דקים, וזה יכול להיות רק באופן מקצועי ומבפנים, אנשים שיכולים לקלוט את הניואנסים המאוד דקים שמשפיעים על קבלת החלטות ושינויים פנימיים בתוך העדה.
נאדיה חילו: וכנראה שפה, בעצם, בחיבור הזה ובהתאמה הזאת יש היום נתק ועדיין הנושא הזה לא מושלם.
נאדיה חילו: גם בקונטקסט החברתי, וצריך להגיד את זה.
נאדיה חילו: מאוד ציער אותי, ביפו, אני גם מגיעה מהמקום, פתחו איזה גן ייחודי והכניסו לשם את כל הילדים האתיופיים.
נאדיה חילו: זה לא גן, זה תופעה שמצביעה על מדיניות כוללת בעניין הזה, ואותי זה מאוד מכעיס כי זה מראה שיש איזה מדיניות מכוונת שעוזרת בחלק של ניכור, בחלק של חוסר ההסתכלות הכוללת, חוסר השילוב.
נאדיה חילו: עם כלים דיפרנציאליים, מיומנויות אחרות, אבל ההסתכלות צריכה להיות הסתכלות של קונטקסט חברתי שלם שעקב שבירה מסוימת ועקב משברים מסוימים, אחד הביטויים שלו זה התופעה הזאת, המאוד קשה.
נאדיה חילו: אבל אנחנו לא יכולים רק לקחת ולטפל רק בקבוצות כאלה ואחרות בלי לתת ביטוי כולל לנושא הזה.
נאדיה חילו: לכן אני בהחלט חושבת שצריך שילוב של כל המערכות, צריך לקחת אנשים ולאפיין את מוקדי ההכרעות בעדה.
נאדיה חילו: סיפרו פה על אנשי דת.
נאדיה חילו: אני אומרת שיש גם אנשי דת, אבל יש מנהיגות צעירה שצומחת.
נאדיה חילו: לאתר מי בתוך הקהילה הזאת יש לו את ההשפעה, יש לו את הכוח להשפיע ואותו לרתום לכל המערכת הזאת, ולא רק אנשי מקצוע חיצוניים.
שרה מרום שלו: אני מתייחסת לכל העניין האתיופי, מאחר והשר הזכיר שרחובות היא אחד המקומות ואני משם.
שרה מרום שלו: אני מכירה בדיוק את המקרה של קרית משה, אני גרה ברחובות, עבדתי בעירייה והייתי מאוד מעורה עם האנשים.
שרה מרום שלו: יחד עם זה, אני רוצה להגיד לכם, רחובות היתה אחד המקומות הראשונים בארץ שקיבלה את העדה האתיופית והם קיבלו אותם ברצון, אבל הם לא נתנו מספיק, לא משאבים, לא מספיק עובדים, ועד היום, אם תבואו לעדה, רחובות הצעירים, הם די מתאחדים היום עם היותר צעירים, כי אנחנו מדברים על עשרות שנים שהם ביחד.
שרה מרום שלו: בכל אופן, גם היום העדה האתיופית, שזה שני מוקדים ברחובות, לא במוקד אחד, גם באושיות וגם בקרית משה, הם די נבדלים ויש לנו הרבה בעיות.
שרה מרום שלו: בכל אופן מנסים לשלב אותם בין התלמידים.
שרה מרום שלו: כמו שאמרה חברתי נדיה חילו, בזמנו עשו בית ספר מיוחד לעדה האתיופית, היום זה לא קיים, הילדים הם בבתי הספר הרגילים ובכל זאת יש פער כזה.
שרה מרום שלו: אנחנו לא יכולים לקחת אנשים שבאו מעולם אחר וביום אחד לשלב אותם בלי עובדים סוציאליים, בלי אנשי קהילה שלהם שיהיו מעורבים.
שרה מרום שלו: זה ייקח עוד הרבה שנים עד שנוכל להגיד שהנה, הצלחנו.
שרה מרום שלו: בכל אופן שימו לב לצעירים איך שהם משתלבים יפה מאוד בקהילה הרגילה שלנו.
שרה מרום שלו: אנחנו מקווים שזה יהיה טוב.
גדעון סער: בבקשה, גב' שולמית סאל.
גדעון סער: עמותת יחדיו למניעת אלימות במשפחה האתיופית.
שולמית סאל: אני אתנצל מראש אם העניין האישי שלי ישפיע על איך שאני אציג את הדיון והנושא הוא חשוב מאוד, אבל בכל זאת אני אשתדל לעשות את זה כפי שאני חושבת שאני מסוגלת.
שולמית סאל: אנחנו מודים לחבר הכנסת ויושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, גדעון סער, וחבר הכנסת פרופ' נודלמן על המשך הדיון.
שולמית סאל: הדיון הקודם בעצם היה ביוזמתם ואנחנו שמחים גם שיש המשך, כפי שהיתה החלטה על כך.
שולמית סאל: ומאז הדיון הקודם בעצם ההחלטה היתה שהדיון יהיה בנוכחות השרים, שר הקליטה יעקב אדרי ושר הרווחה ושירותים חברתיים יצחק הרצוג, וגם להם להודות על הנוכחות שלהם.
שולמית סאל: מהדיון הקודם שהתקיים ביוני שמענו על שלושה מקרי רצח נוספים, שניים מהם בתוך מרכזי הקליטה, מקרה נוסף של משפחה שעברה ממרכז קליטה, וכשנה לאחר מכן קרה מקרה הרצח.
שולמית סאל: כמובן שמתוך הבדיקות אנחנו רואים שאת הרצח הזה היה אפשר למנוע כי השכנים ידעו, היו כל מיני סימנים של האישה, של המשפחה, אבל זה דברים שרק בדיעבד.
שולמית סאל: אני מניחה שיש לא מעט מקרים שאפשר למנוע אותם וזה אפשר לעשות את זה רק בעשייה של כולם פה.
שולמית סאל: עוד משהו שקרה במהלך שלושה החודשים הקודמים, זה החלטות שביקשנו שייצאו לפועל וזה הודות לחבר הכנסת גדעון סער.
שולמית סאל: אחת זה המחקר שמשרד הקליטה הוביל אותו, ובעצם חבר הכנסת סער התייחס ולחץ איפה שצריך כדי שבאמת המחקר ייצא לפועל וגב' שרה כהן יכולה אחר כך להרחיב, ביחד עם משרד הקליטה ומשרד הרווחה.
שולמית סאל: עוד מהלך נוסף שנעשה וזה בהובלתה של הגב' מרית דנון מהרשות למעמד האישה, זה קמפיין הסברה שייצא בתקשורת, בטלוויזיה וברדיו בשפה האמהרית.
שולמית סאל: אבל זה קמפיין חד פעמי וזה טוב ולא מספיק.
מרית דנון: זה תלוי בכסף.
מרית דנון: כמה שיותר ארוך, אנחנו נראה תיכף איזה תקציבים עומדים לרשותנו.
שולמית אסל: מאחר שיש איזה שהיא תמימות דעים שאנחנו בני הקהילה, ואני יכולה לדבר בשם קואליציה שאני מרכזת, מציגים את הבעיות והקשיים, וחברי הכנסת והשרים מסכימים וגם מציגים את זה, אמנם במונחים אחרים אבל יש הסכמה, ואני תוהה, אם הרשות המחוקקת והמבצעת מסכימה ואנחנו מציגים את הבעיות, איפה הוואקום הזה בעצם נופל.
שולמית אסל: וזה מתקשר לבקשה שלי ליושב ראש הוועדה, מר גדעון סער, ולפרופ' נודלמן שאולי בזכות או בגלל המעקב שנעשה מדיון לדיון או מהחלטות שמקבלים ליישום שלהן, אז אנחנו רואים שיש הצלחות, קרי שתי הדוגמאות שנתתי, אז הבקשה היא שיהיה המשך, שיהיה מעקב לוועדה הזו, לכל ההחלטות שאנחנו מקבלים פה, כדי שלא נבוא בישיבות הבאות בהצהרות כאלה ואחרות.
שולמית אסל: זה חשוב, אבל גם ברמת הפרקטיקה.
שולמית אסל: אני לא אחזור לכל הדברים, כי אני אבקש שנדבר על האיך ולא על המה, כי כולם מסכימים שצריך לעשות ושיש כישלון או אי הצלחה בתהליך הקליטה של עולי אתיופיה.
שולמית אסל: הפנייה שלנו לשר הקליטה והעלייה, מר יעקב אדרי.
שולמית אסל: אנחנו רואים שמקרי הרצח האחרונים, בשלוש השנים האחרונות, זה של עולים חדשים.
שולמית אסל: אני לא רוצה לתייג את האוכלוסייה של העולים החדשים האחרונה, אבל יש לזה קשר בתהליך שנעשה, בשלבי הקליטה השונים, גם במחנות מעבר ושם אף גורם ממשלתי, או אחר, לא לוקח אחריות ויש שם אני לא רוצה להגיד בלאגן מוחלט בכל מה שקורה עם העולים, נשים וגברים, ועם הבלאגן הזה העולים האלה מגיעים לארץ וגם פה לא מקבלים, וכולם מסכימים שפה לא מקבלים אותם ממש בזרועות פתוחות ברמה של תכניות, הפעלה, אז הבקשה היא בעצם שיהיו תכניות ברמה הפרקטית.
שולמית אסל: אחת, שתיים, שלוש, מה אנחנו עושים עם העולים של פה ועם העולים של פה, כי אנחנו רואים שכל מה שדיברנו לא מצליח, לא מוכיח את עצמו.
שולמית אסל: אז אחד זה שהמדינה תיקח אחריות על העולים.
שולמית אסל: אני לא נכנסת למי זכאי לעלות ומי לא זכאי לעלות, אלא על אותם עולים שהמדינה החליטה לגביהם שהם זכאים לעלות, שתיקח אחריות עליהם ותפעיל את ההכנה הנכונה לעלייה לארץ.
שולמית אסל: כמובן שיש לזה גם את כל הנושא של הלימודים והכשרה תעסוקתית.
גדעון סער: שלומית, את אומרת דברי טעם, אני לא יכול להגיד שאת לא אומרת דברי טעם, אבל זה כבר נגרר לסקירה של הדוברים ואני רוצה לאפשר לאנשים לדבר.
שולמית אסל: עוד הערה קטנה אחת.
שולמית אסל: חברת הכנסת מרינה סולודקין, את ציינת שצריך להרחיב את שעות השידור ובאמת אני שמחה שיש מעקב, כי בשנתיים האחרונות אני באמת שומעת את זה ממך ומעוד חברים נוספים, אבל הדבר לא נעשה.
שולמית אסל: וזה עיקר הבעיה, נאמרים דברים, כולם מסכימים עליהם והדברים לא נעשים.
שולמית אסל: אנחנו לא יודעים מי צריך לעשות את זה, אבל דברים צריכים להיעשות.
מרינה סולודקין: השרים חייבים לעשות.
שולמית אסל: השרים חייבים לעשות והשרים מסכימים שצריך לעשות.
גדעון סער: אם נאמר דבר מסוים על ידי מישהו מהדוברים, אני כותב לי את זה פה, זה יהיה בסיכום.
גדעון סער: אז חברת הכנסת מרינה סולודקין כבר העלתה את הנקודה, הנקודה הזו תטופל.
מרית דנון: כדי לעמוד בלוח הזמנים, 60 שניות.
גדעון סער: 60 עד 120.
מרית דנון: בישיבה הקודמת אני התבקשתי להעביר את הנושא של אלימות---
גדעון סער: לא, אני רוצה לספר סיפור, אני אקח מהמשתתפים עוד דקה.
גדעון סער: לפני הרבה שנים הייתי עיתונאי ועברתי מעיתונות כתובה לטלוויזיה.
גדעון סער: בעיתונות הכתובה אתה יכול לכתוב ובטלוויזיה פתאום הגענו למצב, כשערוץ 2 הוקם, שהיה צריך לשדר כתבה בדקה.
גדעון סער: הכלל היה 60 שניות והקצב שאדם מדבר בטלוויזיה זה 2 מלים בדקה, זאת אומרת 120 מלים וה-120 מלים זה כולל את המרואיינים שאתה מכניס באמצע הכתבה.
גדעון סער: אמרתי, בעיתון זה בערך האותיות השחורות המודגשות בהתחלה.
גדעון סער: איך אפשר להעביר בדקה דבר שאתה אומר אותה ב-400 וב-500 מלים?
גדעון סער: מסתבר שאפשר.
מרית דנון: הבנתי את הרמז.
מרית דנון: בישיבה האחרונה התבקשתי להעביר את הנושא של אלימות נגד נשים בעדה האתיופית לפרויקט 'עיר ללא אלימות' ואכן זה נעשה והגב' שרה כהן ממשרד הקליטה תספר איך הנושא הזה מתגלגל ובהחלט מיושם כבר.
מרית דנון: דבר שני, הרשות לקידום מעמד האישה שמדי שנה עושה מסע הסברה, קמפיין, סביב יום האלימות וייחדה השנה את הנושא הכללי לאלימות מינית נגד נשים, מצאנו לנכון לעשות קמפיין מיוחד לעדה האתיופית, רגיש-תרבות, ונמצאת פה הגברת נגיסט מנגשה, המנהלת הכללית של הפרויקט הלאומי, ופסילי גאסה מהטלוויזיה באמהרית ואנחנו מנסים למצוא תקציב מיוחד לנושא הזה וכבר בימים אלה לצאת לדרך.
מרית דנון: דבר אחרון שרציתי לומר לחבר הכנסת סער, יושב ראש הוועדה, אתה דיברת פה על תכניות טיפול לגברים אלימים במסגרת הכלא.
מרית דנון: הבעיה העיקרית היא לא במסגרת הכלא, כי מה שקורה במסגרת הכלא שתקופות המאסר לעתים הן כל כך קצרות שלא מספיקים להבנות תכנית לתוך הדבר הזה.
מרית דנון: הבעיה העיקרית דווקא גברים בחוץ---
גדעון סער: אין תקופה שהיא קצרה מדי, גב' מרית דנון.
מרית דנון: חודשיים זה קצר מדי לתכנית.
גדעון סער: בדרך כלל, אם בתי המשפט יורדים מחצי שנה הם נכנסים למתחם של עבודות שירות.
גדעון סער: לכן אם הולכים הם הולכים על החצי שנה.
גדעון סער: גם בחצי שנה אפשר להעביר טיפול.
גדעון סער: הם כבר חיים על חשבון המדינה, דואגים לכלכלתם.
גדעון סער: מרית דנון: קודם כל, אין חיוב, ודבר שני הטיפול לא מתחיל ביום הראשון של הכלא, ואני רוצה רק להפנות את תשומת לב הנוכחים שקיימת יוזמת חקיקה של משרד הרווחה וארגון נשות הדסה שמונחת היום על שולחנו של משרד המשפטים.
גדעון סער: אני מדברת דווקא על טיפול לגברים שמורחקים וכאלה שחיים בקהילה.
גדעון סער: זה מאוד מאוד חשוב לדחוף את הנושא הזה.
גדעון סער: אם ההצעה הזו תתעכב בממשלה, אפשר להעביר לי אותה למסלול מהיר, כי יכול להיות שאם אני אמתין למשרד המשפטים, אז הקדנציה תסתיים.
גדעון סער: מר שלמה אקלה, מרכז ליהדות אתיופיה, בהלצ'ין, המנהל הכללי של המרכז.
שלמה אקלה: כבוד השרים, חברי כנסת.
שלמה אקלה: אני שותף לברכות על הדיון הזה היום.
שלמה אקלה: אני חושב שאין קהילה שמציעה את עצמה לתת את השירות כדי לעזור לקהילה שלה בקליטה טובה בחברה הישראלית.
שלמה אקלה: נעשים הרבה דברים, אני ממרכז מורשת יהדות אתיופית שנקרא בהלצ'ין.
שלמה אקלה: אנחנו מפעילים כמה תכניות, אחת מהתכניות שלנו זה השמגלות'.
שלמה אקלה: המוסד הזה שאתם מדברים עליו הוא מוסד מאוד חשוב והוא הוכיח את עצמו והיה גם דיון בוועדת העלייה והקליטה בעבר על הנושא הזה ודיברנו גם על הנושא הזה של שותפות בני הקהילה בעשייה.
שלמה אקלה: אני חושב שיש איזה שהיא בעיה קריטית מאוד, אולי חוסר אמון בתוך כמה מערכות מסוימות על היכולות של הקהילה לשנות את המצב העכור הזה.
שלמה אקלה: יש לי פה נתונים.
שלמה אקלה: מ-96' עד סוף 2006, מוסד השמגלות' טיפל ביותר מ-2,311 זוגות שמתוכם 80% היה פתרון, אם זה שלום בית, זה הפתרון הכי מועדף ואפילו גירושים בהסכמה.
שלמה אקלה: גם את זה אנחנו רואים כהישג, כי אחר כך כשקורה מקרה רצח, אותם שמגלות' מחפשים ברשימה שלהם אם חס וחלילה שאחת מהנרצחות לא תהיה מאותם זוגות שקיבלו טיפול.
שלמה אקלה: למזלנו זה לא קרה אף פעם וזה איתן.
שלמה אקלה: אני לא הייתי רוצה לסגור את מוסד השמגלות'.
שלמה אקלה: אחרי 2003 התקציב המינימלי שניתן ממשרד הרווחה, יחד עם הג'וינט, היה לאחרונה 123,000 שקלים ואני הייתי צריך לחפש בכל מיני מקומות כדי להחזיק את אותם אנשים, לתת להם 800 שקל בסך הכול בחודש.
שלמה אקלה: אני חושב שזה שאנחנו לא מטפלים בנושא, התוצאות יכולות להיות יותר גדולות.
שלמה אקלה: השנה ישנה פעילות מורחבת של הפרויקט הלאומי, יחד עם כל השותפים ואנחנו קיבלנו 40 שמגלות' שכל אחד מקבל 800 שקל בחודש ו-10 עובדים סוציאליים שכבר התחילו לפעול בשטח.
שלמה אקלה: אני חושב שזה מה שהיה חסר, שיתוף פעולה נכון של כל הגורמים עם בני הקהילה, יכול להפיק תועלת ולמנוע את התופעה הקשה הזו, כי הבעיה של הקהילה היא לא הבעיה של הקהילה בלבד, זו בעיה של כולנו.
שלמה אקלה: חברת הכנסת זהבה גלאון אמרה 'אין להם ייצוג'.
שלמה אקלה: אנשי ציבור שיושבים פה מייצגים את החברה הישראלית, אנחנו חלק בלתי נפרד מהחברה הישראלית.
שלמה אקלה: טיפול נכון על הבעיות שקיימות יכולות לעזור לכולנו, לא רק לקהילה.
גדעון סער: תודה, וזאת הערה נכונה.
גדעון סער: כל אחד מאיתנו צריך להרגיש מחויב.
גדעון סער: דר' נגיסט מנגשה, המנהלת הכללית של הפרויקט הלאומי האתיופי.
נגיסט מנגשה: אני מצטרפת לברכות של החברים שלי.
נגיסט מנגשה: הנושא של האלימות מורכב, יש הרבה דברים שמשתלבים ומביאים את העולים לאלימות, אבל מכיוון שהיום הדיון ספציפית רק לנושא של אלימות במשפחה, הייתי מבקשת שאנחנו נצא בהחלטות קונקרטיות, החלטה לטווח ארוך והחלטה לטווח קצר, שהוועדה תטיל על כולם עד 3 חודשים צריך לעשות א', ב', ג', ד' ואחרי זה בטווח ארוך.
נגיסט מנגשה: מה שאני רציתי לבקש, מכיוון שאני רוצה לנצל את ההזדמנות שיש את שר הרווחה ואת שר הקליטה, שלא יתחילו מגיוס כספים במיוחד.
נגיסט מנגשה: כרגע מעסיקים עובדים סוציאליים בעשרה ישובים, מחוברים למרכזים לאלימות במשפחה, למשך שנתיים.
נגיסט מנגשה: אנחנו לא יודעים מה יהיה אחרי שנתיים, אחרי שהם צוברים ניסיון, כולם עובדים עם אוניברסיטת בר אילן, בהלצ'ין, המשרד לקליטת עלייה, משרד הרווחה, כולם שותפים בעשייה הזאת, דאגתי היא אחרי שנתיים העובדים הסוציאליים האלה יחזירו אותם הביתה.
נגיסט מנגשה: הבקשה הנוספת – שמענו על הדיווח שיש עלייה בתלונות של נשים עולות מאתיופיה, תודות למודעות של כולם.
נגיסט מנגשה: מה קורה אחרי התלונה?
נגיסט מנגשה: האישה חוזרת הביתה?
נגיסט מנגשה: איזה תכנית טיפול יש לה, מי דואג לה?
נגיסט מנגשה: לאחר ההוצאה מהבית, איך היא תשתלב במקלטים לנשים מוכות?
נגיסט מנגשה: זה צריך להיות לא רק מניעה, חייב להיות גם טיפול.
נגיסט מנגשה: עלה הנושא של הגן.
נגיסט מנגשה: אני סומכת על יושבי הראש של הוועדה, אני מבקשת דיון מיוחד.
נגיסט מנגשה: יש גם בתי ספר שיש להם 80% תלמידים עולים מאתיופיה.
נגיסט מנגשה: היו לנו ועדות קליטה וועדות חינוך.
נגיסט מנגשה: אלה הדברים שאני רוצה להגיד לגבי הסברה, הפרויקט הלאומי הולך לעבוד בשיתוף פעולה עם המשרד לקליטת עלייה וכל המשרדים וגם עם מעמד האישה.
נגיסט מנגשה: אנחנו מגייסים קצת כסף.
נגיסט מנגשה: לזה יש כסף, אבל אני מבקשת רצפט טיפולים.
נגיסט מנגשה: לא כל פעם מטפלים במשהו ונופל וממציאים את הגלגל.
נגיסט מנגשה: יש ניסיון רב של המדינה, של ארגונים וולונטריים, הרצפט הטיפולי הוא חשוב.
שרה כהן: שלושה דברים רציתי להתייחס.
שרה כהן: המחקר בעיצומו, זה מחקר איכותני, יש ראיון של אנשים וקיימנו ועדת היגוי שמלווה.
שרה כהן: אני מקווה שתוך מספר חודשים יהיו לנו ממצאים שאולי ישפכו קצת יותר אור לגבי התופעה.
שרה כהן: יצאנו במשרד הקליטה עם העלון הזה בשש שפות של נורות אדומות בנושא של אלימות במשפחה.
שרה כהן: שש שפות שהן שפות העולים, גם בשפה האמהרית, הוא מופץ על ידי המשרד לכל המקומות שהם רלוונטיים.
שרה כהן: באשר לנושא של 'עיר ללא אלימות'.
שרה כהן: בעקבות פנייה גם שלנו משותפת עם משרד הרווחה וגם אחר כך של גב' מרית דנון, יחד עם המובילה את דגם העבודה של עיר ללא אלימות, דר' אורלי נס קניג, הולך להתגבש כרגע דגם עבודה על בסיס הפעולה שנעשית כרגע באילת.
שרה כהן: תתפתח בעצם תפיסת עבודה שקשורה לנושא של עולים באופן כללי ואחר כך הכוונה היא שתאומץ בכל הערים שבעצם תשתתפנה בעיר ללא אלימות.
שרה כהן: לסיום, אנחנו בשנה החולפת קיימנו קמפיין שלם בכל מה שקשור לנושא של התמודדות עם בעיית האלימות בקרב העדה בטלוויזיה בשפה האמהרית, דרך 'העיניים שלנו'.
שרה כהן: התכנית בעצם עסקה גם בנושא של העלאת מודעות, סוגי אלימות שונים, היכרות של שירותים גם המסורתיים וגם מערביים.
שרה כהן: כל החומר של התכנית כרגע נמצא בעבודה עם אולפן הפקות לקטלוג החומר ולהעלאתו על גבי דיסק די.
שרה כהן: וי.
שרה כהן: די גם לשימוש המשפחות וגם לנותני שירותים לצורך הכשרות.
שרה כהן: ההנחה שלנו שבראשית 2008 הדיסק כבר בשלבי הפקה.
אבי מספין: אני אעשה את זה בקצרה.
אבי מספין: דיברנו על העובדים הסוציאליים, למרות שהשמגלות' ונכבדי העדה זה מה שהיה וזה גם חייב להימשך עכשיו, אבל העתיד הרחוק יותר זה העובדים הסוציאליים וחשוב מאוד שיהיו עובדים סוציאליים שמבינים את הפן התרבותי של הקהילה, לאו דווקא יוצאי אתיופיה.
אבי מספין: צריכים להרחיב את זה, לדוגמה ועדת העלייה והקליטה עשתה סיור לפני כמה חודשים במרכז קליטה מבשרת שהוא אולי הגדול מכולם, יש שם 1,300 איש ויש שם 4 עובדים סוציאליים.
אבי מספין: אני לא חושב שזה יכול להספיק, 4 עובדים סוציאליים לאוכלוסייה שמתמודדת עם קשיים רבים.
אבי מספין: לעניין תכנית שמידט שהוזכרה פה, ידוע שהרשויות המקומיות הן אלה שצריכות לבחור את התכניות המוצעות מתוך הרשימה ואני באמת ממליץ, אדוני השר הרווחה ואדוני השר לקליטת העלייה, אולי לחייב אותן שייקחו תכניות שקשורות לעולים חדשים שנמצאים בסיכון.
יצחק הרצוג: הרשויות שיש בהן קהילות אתיופיות בולטות תהיינה מחויבות לקחת מהמסלולים המוצעים שמיועדות לקהילות האתיופיות.
גדעון סער: לא הבנתי עד הסוף את הנקודה הזאת.
שרה כהן: יש סל של תכניות שמומלצות בוועדת שמידט שהן זכות לכל רשות, אז יש תכניות מול העולים שהן תהיינה חובה ברשויות שמקבלות את התקציב מוועדת שמידט.
שרה כהן: תכנית האבות היא אחת התכניות הרשומות שם.
אבי מספין: אולי שתהיה מעין מחויבות של רשויות שיש שם אוכלוסייה גבוהה של יוצאי אתיופיה שיבחרו את התכניות שקשורות לנערים עולים בסיכון.
צאגה מלקו: אני מנהלת השידור בשפה האמהרית וטגרינית.
צאגה מלקו: אני רוצה להגיד שלשידור שלנו יש הרבה מאזינים בכלל בקול ישראל, מעל 90% בקרב העדה האזנה יש לנו וכל דבר שרוצים להעביר לקהילה, הכי הכי טוב זה רדיו ויש לנו שיתוף פעולה מלא עם משרד הקליטה, עם השר אדרי.
צאגה מלקו: מה שאני רציתי להגיד, אחרי שקורית אלימות במשפחה בדרך כלל אחרי רצח, שבוע שלם הרדיו עסוק בעניין הרצח ובדרך כלל יש לנו שיחות עם מאזינים, כולם עולים, צעירים, מבוגרים, אלה שעובדים בתיווך ושמגלות', כל גוף, כל ארגון, אפשר לשמוע את הכעס והזעזוע ובכל הקהילה את הבכי.
צאגה מלקו: מה שבולט בקהילה, הבעיה המרכזית היא המניעה, ההסברה.
צאגה מלקו: כולם מדברים על מניעה והסברה ולא ענישה.
צאגה מלקו: ענישה זה אחרי זה, אבל איך נמנע את זה, מה קרה לנו, למה זה קורה?
צאגה מלקו: נכון שהסיבות כבר צוינו וכל המחקרים מוכיחים, אבל במבחן התוצאה נכשלנו.
צאגה מלקו: במבחן התוצאה יש רצח, אין מה לעשות, ויכול להיות לשנה 3, ולפני שנה היו 3, אותו מספר, אבל נשים נרצחות.
צאגה מלקו: אז מה נעשה?
צאגה מלקו: זאת הבעיה.
צאגה מלקו: הרבה מדברים גם על הגופים, ארגונים, פרויקטים, עמותות – אלה לא יפתרו את הבעיה.
צאגה מלקו: הבעיה פה צריכה להיפתר על ידי המדינה.
צאגה מלקו: הגופים, הפרויקטים יכולים לגייס כסף, למצוא תעסוקה לכמה אנשים, אבל זה לא פותר.
צאגה מלקו: הדבר הזה זה לא עניין של הקהילה בלבד, של עמותות או ארגונים וולונטריים מתנדבים, או משרד הקליטה בלבד או משרד העבודה והרווחה.
צאגה מלקו: זה מכלול של מערכות, המדינה צריכה לטפל.
צאגה מלקו: יש לנו שעתיים שידור ביום, בצהריים שעה ורבע ובערב יש לנו 35 דקות באמהרית ו-10 דקות בטגרינית.
מרינה סולודקין: אתם לא קוראים עיתונים, אתם לא מדברים?
מרינה סולודקין: רק רדיו יש לכם.
יעקב אדרי: יש מישהו שיכול להגיד לנו עלויות?
טאגה מלקו: עלויות זה מנהל חטיבה.
שמואל בן-צבי: זה במסגרת של קול ישראל וזה בעצם חלק מהשידורים בשפות לכל העולם, גם לחוץ לארץ וגם לעולים, לכן התקציב הוא כולל ואת התשובה יכולים לתת רק אלה שמתעסקים בזה, אנשי מקצוע.
יעקב אדרי: השר הרצוג ואני נוסיף תקציב לעניין הזה.
יצחק הרצוג: אני רק רוצה לציין שכהכנה לדיון הזה ובתיאום גם עם יושבי ראש הוועדות, דיברתי היום עם מנהל הרדיו, מר יוני בן מנחם, אני מניח שהוא ידבר איתכם על כך שייעשה מאמץ מיוחד בשידורים לעסוק בנושא הזה לתקופה ארוכה.
יצחק הרצוג: בתור השר הממונה על רשות השידור, אני חושב שזה כלי מרכזי למשפחות לשמוע, להבין, ולעבות את מה שאת עושה.
יצחק הרצוג: צריך לזכור שיש לנו גם שידור בטגרינית, שזה עוד שפה.
צאגה מלקו: אני רוצה לציין שלקהילה אין לה עיתונים.
צאגה מלקו: רוב הקהילה אפילו לא יודעת לקרוא ולכתוב באמהרית.