GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בת-שבע אפרים: כאשר הציעו לעדי אלדר לעשות את זה בשלטון המקומי, אני כיושבת-ראש ועדה במרכז המועצות האזוריות קיימנו מושב מלא על נושא של יועצות ושם נשים הציגו את המודלים שלהם.
לאה גורה: נשלחתי לייצג שתי ועדות בלשכת עורכי הדין, כאשר ועדה אחת היא לשכת קידום מעמד האישה, והוועדה השנייה היא קידום מעמד עורכת-הדין.
לאה גורה: במשפטים ספורים אני רוצה לענות לשאלתך המרכזית בתחילת דברייך, האם אנחנו צריכים ללחום על חקיקה ואכיפה או שאנחנו יכולים ללכת לפשרות.
לאה גורה: מניסיוני האישי אני רוצה לומר לכם שפעם הייתי בת 18 וגם אז כשהייתי חיילת בצבא היו אג'נדות למעמד האישה, היו אמנות, היו המלצות, אבל כל זה לא הועיל.
לאה גורה: תחיבת לשון של רב-סרן לחיילת, בשנת 1961, לא היה כפי שזה היום, כאשר שר המשפטים שלי עשה את אותו דבר והיום הוא מבקש, לאחר מעשה שעשה כזמרי, לקבל שכר כפנחס.
לאה גורה: הוא חושב שמגיע לו גם להיות שר אוצר.
לאה גורה: בכל לבי אני ממליצה על דחיפה לחקיקה מאוד חזקה ולאכיפה מאוד חזקה, כי לא נוכל להסתפק באג'נדות, באמנות ובהחלטות.
לאה גורה: אני מייעצת לכם עצה, ולפי דעתי היא עצה טובה, שלא לקרוא לעצמכן יועצות העיר אלא תקראו לעצמכן מנהלת מחלקה או מנהלת אגף או מנהלת משהו אחר.
לאה גורה: המילה יועצת לראש העיר הורסת לכם כל חלקה טובה.
נאדיה חילו: הנושא הזה נדון בוועדה הזו לא פעם ועוד יתקיימו דיונים נוספים על החוק ועל תוכן עבודתה של היועצת.
נאדיה חילו: בהחלט נתת לנו חשיבה עתידית שצריך לחשוב עליה.
נאדיה חילו: אני רוצה לסיים את הישיבה.
נאדיה חילו: על פי בקשתה של מיכל שמובילה את הנושא הפוליטי ולא מרפה ממנו, היא ביקשה, ואני חושבת שזה נכון, לציין שהבחירות לנשיאות בפתח ויש גם מועמדת אישה והיא אישה בהחלט ראויה.
נאדיה חילו: אני חושבת שכל אחת ואחת תמצא את הדרך הנכונה איך לתמוך ולנסות לגבות את המינוי הזה.
נאדיה חילו: אני יודעת שיושב-ראש הוועדה, חבר הכנסת גדעון סער, פנה בעבר לכל הרשויות המקומיות ורק 110 רשויות ענו לו.
נאדיה חילו: הוא פנה לראשי הרשויות במקביל לפנייה שלכם.
מרית דנון: על מה הייתה הפנייה?
נאדיה חילו: בקשה למנות ולבדוק מי אכן מינה.
נאדיה חילו: הוא עשה עבודה מקבילה וקיבל 110 תשובות.
נאדיה חילו: אני יודעת שהרשות למעמד האישה גם היא פנתה ולחצה בכל הכלים.
נאדיה חילו: אני יודעת שהפנייה שלכם נתנה משקל רציני ותוצאה שהיום 204 רשויות מעסיקות יועצת.
נאדיה חילו: חסרות לנו 50 רשויות ולא צריך להרפות.
נאדיה חילו: אני אמליץ ליושב-ראש הוועדה לפנות לכל ראשי הרשויות שכבר מינו – וזאת כחלק מציון יום השלטון המקומי בכנסת ובמסגרת החגיגה הגדולה של השלטון המקומי – ולומר שאנחנו בהחלט מברכים על המינוי הקיים, ליידע בחשיבות העניין, וגם אם עדיין לא חוקק חוק, לנסות להכניס המלצות אישיות שלנו ברוח החוק, כי יש רשויות שכן נתנו תקן ויש אפשרות לראש העיר, גם אם אין החלטה, לתת את התפקיד.
נאדיה חילו: אנחנו נמליץ לתת תקציב פעולה ושראש העיר ימשיך, יכוון וייתן את המטריה לנושא.
נאדיה חילו: אני חושבת שבמקביל צריך לפנות – אולי במכתב משותף, וזה לשיקול דעתה של מרית ויושב-ראש הוועדה – במכתב של יושב-ראש הוועדה, של הרשות לקידום מעמד האישה ושל השלטון המקומי לאותם 50 ראשי רשויות שיפעלו למען מינוי היועצת.
נאדיה חילו: את אותו מכתב להפנות לשר הפנים.
נאדיה חילו: מרוח הדברים כפי שעלתה בישיבה אני יכולה להסיק שבהחלט אנחנו נמשיך לקדם את החוק והתיקונים בו.
נאדיה חילו: אני אומרת שהשאיפה שלי להגיע לרוח הדברים שאמרה עורכת-הדין גורה, כך שיהיה תקציב ותקן, אבל לא נראה בעניין הזה תנאי בל יעבור, דבר שיגרום להפלת כל החוק כי גם הדברים הנוספים הם חשובים.
נאדיה חילו: אם אנחנו מחייבים – וזה לא מובן מאליו – שהיועצת תשתתף בישיבות המועצה ולא תתקבל החלטה בלי שהיא תאמר את דברה, לדעתי זה בהחלט מבסס וזאת בלי קשר לחלק התקציבי שמהבחינה שלנו הוא העיקרי ולא ניתן להמעיט בערכו על מנת שאפשר יהיה למצות את התפקיד ומבחינת נפח התפקיד.
נאדיה חילו: מבחינתי אני אמשיך לקיים היום את הבדיקות שלי כדי לנסות ולהגיע בדרך פרלמנטארית להישגים שיקדמו אותנו לקראת הצעת החוק וחקיקת התיקונים בחוק.
נאדיה חילו: אני רוצה להודות לכל אחת שהגיעה לכאן ומבקשת שתמשיכו להשתתף בישיבות הוועדה.
נאדיה חילו: בהצלחה ותודה רבה.
שרה מרום שלו: צהריים טובים, אני מתנצלת בשם חבר הכנסת גדעון סער שלא יוכל להיות בישיבה, מאחר ויש לו התחייבויות קודמות.
שרה מרום שלו: אנחנו היום מציינים את יום המודעות הבין לאומית למניעת התעללות בקשישים.
שרה מרום שלו: יש לי פה, אני רוצה להקריא לכם מכתב שכתבה לי אחת הבנות של אמא מבאר שבע, אם זכור לכם המקרה שהיה שם, שהתעללו באישה קשישה בת שמונים ושלוש, ומה שהיא כתבה לי, היא ביקשה מאוד שאני אקריא את זה.
שרה מרום שלו: אני ביקשתי אותה להופיע אבל לא היה באפשרותה להופיע.
שרה מרום שלו: בתה של לנה אינה יכולה להגיע לדיונים.
שרה מרום שלו: לכן אני אקריא את המכתב שלה: "אמא אישה עדינה ושברירית.
שרה מרום שלו: אישה טובה שלא עשתה רע לאף אחד.
שרה מרום שלו: זה לא מנע מעבריין אלים לשדוד אותה, ממש במדרגות דירתה.
שרה מרום שלו: הוא היכה אותה באכזריות בפניה, זרק אותה מהמדרגות ולקח את התיק שלה, שאולי היו בו מאה חמישים שקל.
שרה מרום שלו: מאז היא מאושפזת וסובלת משפה עליונה קרועה, עצם בריח שבורה, יד שמאל משותקת, רגל שמאל מרוסקת, שטפי דם בפנים ובצוואר, שיניים שבורות וסיבוכים נוספים.
שרה מרום שלו: מאישה עצמאית שבישלה, ניקתה, ערכה קניות והתעניינה בחדשות היא הפכה לאישה שבורה מעוצמת הסבל והכאב.
שרה מרום שלו: המשטרה עדיין לא מצאה את השודד.
שרה מרום שלו: למרות שפנינו למשטרה וביקשנו שיבואו לתחקר אותה מייד אחרי האירוע, שיראו לה תמונות של עבריינים ושיבדקו את שיחות הטלפון שנעשו מהמכשיר שלה שנגנב אף שהמשטרה לא פעלה מספיק בעניין.
שרה מרום שלו: ביקשנו להיפגש עם מפקד המשטרה בבאר שבע ולא קיבלנו פגישה.
שרה מרום שלו: כשראיתי בטלויזיה קשישים שהוכו ונשדדו לא האמנתי שזה יכול לקרות לאמא שלי.
שרה מרום שלו: רציתי להגיד לכם אל תגידו לנו זה לא יקרה, כי זה קורה כל הזמן.
שרה מרום שלו: שמרו על עצמכם ועל הוריכם כי מסתובבים ברחובות ישראל אנשים ערלי לב וחמלה שמוכנים גם לרצוח אנשים חלשים, זקנים חפים מפשע.
שרה מרום שלו: " שלחנו מכתב למנכ"ל המשטרה בנדון וביקשנו תשובה.
שרה מרום שלו: גם אנחנו עדיין לא קיבלנו תשובה ממנכ"ל המשטרה.
שרה מרום שלו: יושב פה שר הגמלאים שלנו ואני נותנת לו את רשות הדיבור.
רפי איתן: ראשית אני רוצה לציין שנראה לי שאנחנו הגמלאים עשינו מהפיכה קטנה.
רפי איתן: שימו לב, קשישה וקשיש מייצגים את הקשישים.
רפי איתן: איפה זה היה קודם, זה לא היה.
רפי איתן: הפעם זה קורה.
רפי איתן: טוב, אני אתן כמה נתונים.
רפי איתן: היום זה יום המודעות הבין לאומי למניעת התעללות והזנחה של זקנים, שאנחנו קוראים להם קשישים.
רפי איתן: יש כל הזמן ויכוח איך אנחנו צריכים לכנות את עצמנו.
רפי איתן: זקנים, כפי שהתנ"ך מכנה את הזקנים, קשישים, כפי שהעגה הפופולרית היא אומרת, או גמלאים, אבל גמלאים יש גם בני חמישים, לא רק בני ששים ושבע.
רפי איתן: ואז זה ויכוח ארוך שאין לו סוף.
רפי איתן: אבל כולנו מבינים.
רפי איתן: יש כאלה שאומרים שאנחנו אזרחים ותיקים.
רפי איתן: גם זה נכון.
רפי איתן: ובכן בארץ הזו אנשים אחרי גיל שישים ושבע, או יותר נכון אחרי גיל שישים וחמש יש כעשרה, אחד עשר אחוז של האוכלוסייה.
רפי איתן: מהם כשמונה עשר אחוז הם קשישים שנתונים להתעללות, לאלימות או ללחץ כלשהו.
רפי איתן: ההתעללות בזקנים היא המראה של כולנו.
רפי איתן: חברה שמאפשרת לקשישים שבתוכה להיות חשופים להתעללות היא חברה שהקוד המוסרי והאנושי שלה לוקה.
רפי איתן: אני עומד כאן כשליחם, אני יחד עם שרה, עומדים כשליחיהם של הגמלאים או הקשישים על כל גווניהם, ואני רוצה להזכיר לכולנו שקיומם של זקנים חסרי ישע החשופים להתעללות היא חרפה שמלמדת שכל מערכות החברה לא עושות את מלאכתן, ובעיקר המודעות.
רפי איתן: בישראל של 2007 חיים בתוכנו קשישים עריריים שאין להם למי לפנות בעת מצוקה.
רפי איתן: ולצידם קשישים שחיים במחיצת בני משפחה בתוך המקום הפרטי והקרוב הזה, המקום שאמור להיות מקום של בטחון, חום ונחמה, הם סובלים מהתעללות והזנחה, וכאן אני מציין שזה לא רק במגזר היהודי, זה גם במגזר המיעוטים, כאשר המסורת בחלק ממגזרי המיעוטים שהזקן, תודה רבה, כמו שאומרים האסקימוסים, אתה זקן, לך, צא מחוץ למחנה ותגווע בקור.
רפי איתן: ותלך מהעולם.
רפי איתן: מדוע, מפני שאתה עול, אתה למעשה עול.
רפי איתן: אם אני אומר שתוחלת החיים הולכת וגדלה, ומה קורה, קורה שיותר ויותר אנשים, אם ניקח ילדים, אמהות שלא מסוגלות לעבוד וקשישים יחד, אנחנו מגיעים בערך לחמישים אחוז או שישים אחוז של החברה.
רפי איתן: ואז ארבעים אחוז של החברה צריכים לפרנס שישים אחוז.
רפי איתן: וזה הולך ונעשה יותר ויותר קשה.
רפי איתן: שבעה אחוזים מקרב הקשישים סובלים מהתעללות מילולית, הכוללת צעקות, השפלות, איומים, הגבלת חופש, מניעת שימוש בטלפון, נעילה בבית, והגבלת שימוש בכסף.
רפי איתן: יש קשישים שמנוצלים כלכלית על ידי מטפלים או בני משפחה שלוקחים מהם את קצבת הזקנה שלהם, מפעילים עליהם לחץ להעברת כספים בניגוד לרצונם.
רפי איתן: מחתימים אותם על מסמכים ומזייפים אותם.
רפי איתן: גם הקשישים העצמאים יותר, אלו שבעשרים ושמונה לחודש מקבלים את קצבת הביטוח הלאומי מהכספומט בבנק חשופים לתקיפה ושוד בדרך הביתה.
רפי איתן: אנחנו, זה אני יכול לספר הרבה דוגמאות, אני רק לא רוצה להאריך, אנחנו לקחנו על עצמנו מספר תפקידים.
רפי איתן: אני לא אמנה את כל התפקידים.
רפי איתן: התפקיד הראשון במיוחד ביום הבינלאומי הזה להחדיר למודעות של כל אזרח במדינה שהיום הוא צעיר ומחר הוא זקן.
רפי איתן: יש שיר על זה, כולנו, ואתם יכולים להסתכל על שרה ועלי, היינו פעם צעירים, לא סתם צעירים, והנה אתה מגיע לגיל שאתה מגיע ואז לפתע אתה הופך להיות תלוי.
רפי איתן: המודעות הזו, עלינו להחדיר לכל אדם ואדם, לכל אחד ואחד, מפני שהמודעות הזו נגד התעללות בקשישים היא למעשה התרופה המיידית למכה הזו.
טובה וינטרשטיין: צהריים טובים.
טובה וינטרשטיין: כמה מלים אולי קודם כל לגבי הנשים.
טובה וינטרשטיין: החומר שאני אגיש אותו עכשיו מבוסס על כמה מחקרים חדשים, מחקרים שכוללים את הסקר הראשון על התעללות והזנחת נשים בישראל, שלב ראשון ושלב שני שלו.
טובה וינטרשטיין: שלב ראשון נעשה על ההיקף של התופעה והשלב השני שעסק יותר בהבנה מבפנים על מהות התופעה והדינמיקה שלה, כמו גם עבודת MA שלי על סיפורי חיים של נשים מוכות זקנות ועבודת הדוקטורט שלי על פרספקטיבות של בני משפחה שנמצאים בתוך מערכת יחסים אלימה.
טובה וינטרשטיין: אני לא יכולה להמשיך מבלי לציין את עזרתם ותמיכתם של כל אותם עובדי קשישים ברשויות שסייעו במחקרים האלה וגם כמובן את המנחים.
טובה וינטרשטיין: בזמן הקצר שעומד לרשותי אולי אני אתייחס לעניין של הנשים, נשים זקנות בכלל ונשים זקנות ומוכות בפרט, שסובלות וחיות בצל אלימות.
טובה וינטרשטיין: הנשים הזקנות הן בבחינת הפחות נפקדות, הן מודרות מהזרם המרכזי, החברתי והיצרני.
טובה וינטרשטיין: הפעילות החברתית שלהן נובעת למעשה משני כוחות מרכזיים, הכוח הראשון שמעצב את החברה זה מה שנקרא אג'יזם, האג'יזם הוא מפלה את הנשים והגברים על רקע גיל, ובנוסף לאג'יזם יש לנו סקסיזם שמפלה נשים על רקע היותן נשים.
טובה וינטרשטיין: השילוב הזה שבין האג'יזם לבין הסקסיזם הוא למעשה בא לידי ביטוי ביחס שלילי כלפי נשים, הוא בא לידי ביטוי בסטנדרט כפול, ביחס לזקנה, גבר זקן למשל ניקח לדוגמא את קלינט איסטווד, הוא נחשב לגבר אטרקטיבי עדיין לעומת אם ניקח אישה זקנה היא כבר לא נחשבת אטרקטיבית, וכאן בא לידי ביטוי הסטנדרט הכפול, גם בזקנה מול גברים ומול נשים.
טובה וינטרשטיין: כמו כן האי שיוויון הזה קיים גם בהקשר לנחיתות כלכלית.
טובה וינטרשטיין: נשים בזקנתן נחותות ביכולת הכלכלית שלהן לעומת גברים.
טובה וינטרשטיין: אולי הדבר השלישי, גם הציפיות עתיד מבחינת המגדר גם הן שונות.
טובה וינטרשטיין: מצופה מהאישה לאורך כל החיים שלה, וגם בזקנתה לטפל.
טובה וינטרשטיין: אז אם במהלך החיים היא טיפלה בילדים, בהמשך היא טיפלה בנכדים ובזקנתה היא אמורה לטפל בגבר הזקן.
טובה וינטרשטיין: והקונספט הזה, אני בחרתי בכוונה בהרצאה הזאת לא להביא מספרים, מי שיבוא אחר כך לוועדה השנייה ישמע את המספרים, רציתי דווקא מהחוויה של אותן נשים על רקע של מצבי התעללות.
טובה וינטרשטיין: לכן הנשים הן בקונטקסט החברתי הזה נמצאות על רצף של מצבי אלימות, התעללות והזנחה בתוך המשפחה.
טובה וינטרשטיין: אני מתייחסת רק בתוך המשפחה.
טובה וינטרשטיין: אני לא מתייחסת למה שקורה מחוץ למשפחה.
טובה וינטרשטיין: ופה אולי אפשר, אני אדגים את המצבים האלה באמצעות שלושה אשכולות מרכזיים.
טובה וינטרשטיין: האשכול הראשון מתייחס לאלימות של בן הזוג לאורך החיים בהזדקנות.
טובה וינטרשטיין: האשכול השני מתייחס להתעללות של בני משפחה אחרים, כולל  ילדים, אחרים ונכדים.
טובה וינטרשטיין: והאשכול השלישי מתייחס למצבי הזנחה.
טובה וינטרשטיין: זאת אומרת אנחנו רואים שבניגוד לנשים לאורך מהלך חייהם בזקנתן נשים זקנות חשופות למעשה למצבי התעללות ואלימות לא רק מצד בן הזוג אלא גם מצד בני המשפחה ואחרים.
טובה וינטרשטיין: במחקר שנעשה למעשה עולה שניתן לאפיין וניתן לזהות טיפוסים עיקריים של אלימות של בן הזוג כלפי האישה הזקנה ולאורך החיים והזקנה.
טובה וינטרשטיין: הטיפול הראשון מתייחס לאלימות כשהיא חיה ופעילה.
טובה וינטרשטיין: למה הכוונה, לאלימות מתמשכת שהתחילה בראשית החיים והיא מתמשכת ורציפה ומתמידה לאורך ההמשך.
טובה וינטרשטיין: ואני אדגים פה באיזה שהוא ציטוט מדבריה של פנינה: "הייתי בת שתים עשרה וחצי, עוד לא היה לי מחזור.
טובה וינטרשטיין: מאז הוא לא ירד ממני.
טובה וינטרשטיין: רדף אחריי עד סוף החיים.
טובה וינטרשטיין: הוא אנס אותי באכזריות, הייתי חולה אחר כך, ממש הציק לי.
טובה וינטרשטיין: מאז תפס אותי.
טובה וינטרשטיין: איך אני יכולה להתחתן עם אחר.
טובה וינטרשטיין: זה היה בתחילת החיים.
טובה וינטרשטיין: בהמשך שלוש פעמים רצה להרוג אותי.
טובה וינטרשטיין: גם כשהייתי צעירה, כמעט ונכנס לבית סוהר, והייתי משחררת אותו.
טובה וינטרשטיין: לא נתן לנו שום חיים, שום דבר בבית.
טובה וינטרשטיין: הכל הייתי קונה.
טובה וינטרשטיין: כל החיים הייתי עובדת במשק בית, אפילו כשעבד לא נתן לי כלום.
טובה וינטרשטיין: והיום, זה סיוט בבית.
טובה וינטרשטיין: ככה כל יום.
טובה וינטרשטיין: אין סוף, אין הפוגה.
טובה וינטרשטיין: כל היום.
טובה וינטרשטיין: אני הולכת לבית החולים בגללו.
טובה וינטרשטיין: מרביץ לי, מאיים לרצוח אולי, לא יכולה.
טובה וינטרשטיין: עיקם אותי כולי.
טובה וינטרשטיין: אם לא הייתי מחזיקה את היד ככה הייתי שוברת את הראש.
טובה וינטרשטיין: כל השבוע אני עקומה, גם ככה הגוף שלי כבר גמור.
טובה וינטרשטיין: כל השבת לא יכולתי לזוז, כאבו לי כל העצמות.
טובה וינטרשטיין: הוא כל פעם מקלל ואני אומרת לו אולי תרד מהמלים האלה.
טובה וינטרשטיין: מספיק, אתה מבוגר, זקן.
טובה וינטרשטיין: שום דבר לא עוזר.
טובה וינטרשטיין: בתקופה האחרונה לא יכולתי יותר.
טובה וינטרשטיין: יושב לי על הוריד, על הנשמה שלי.
טובה וינטרשטיין: אתם מבינים שבזקנה הוא גם לא יוצא מהבית, הוא גם נמצא יותר בבית.
טובה וינטרשטיין: אם יחזור הביתה אני אהרוג אותו ואהרוג את עצמי איתו.
טובה וינטרשטיין: ואני חותמת עכשיו, אין לי בעיה עם זה, שחיטה אני יעשה לו אם יחזור הביתה.
טובה וינטרשטיין: שיהיה שם בבוץ שלו בבית האבות.
טובה וינטרשטיין: " אותו זקן הורחק לבית אבות, ואותה זקנה מדברת מתוך שהייה לבד בבית, ואנחנו רואים את ההבדל המשמעותי בין להיות אישה מוכה צעירה לבין להיות אישה מוכה זקנה, כאשר בזקנתה האפקט המצטבר של השנים של האלימות גם פועל על הגוף וגם למעשה פועל על הנפש.
טובה וינטרשטיין: והנזקים הגופניים יכולים להיות למעשה נזקים בלתי הפיכים.
טובה וינטרשטיין: הטיפוס השני כינינו אותו אלימות באוויר אקולוגיה אלימה.
טובה וינטרשטיין: אותם גברים אלימים הם בפועל הם פחות אלימים, יש גורמי הרתעה.
טובה וינטרשטיין: אבל למעשה האווירה נשארה אווירה אלימה.
טובה וינטרשטיין: ואני אדגים אולי בציטוט קצר: "אני לא זוכרת הרבה דברים על מה רבנו, כי כל דבר מקפיץ אותו.
טובה וינטרשטיין: הוא פצצה מתקתקת.
טובה וינטרשטיין: מאיפה הוא יביא את הפצצה, באיזה יום הוא יפעיל אותה, באיזה מקום, גם כשהיום הוא רגוע יותר בגלל התרופות.
טובה וינטרשטיין: " זאת אומרת שבפועל הוא לא מכה אבל האווירה, האקולוגיה של הטרור נשארת והיא לכודה באותה אווירה של טרור ופחד כפי שהיה במהלך החיים.
טובה וינטרשטיין: הטיפוס השלישי הוא כבר מלמד על שינוי, קראנו לו עוד מאותו דבר אבל אחרת.
טובה וינטרשטיין: למה הכוונה, הכוונה היא שאכן האלימות הפיזית נפסקה, אותה אלימות שהיתה דומיננטית במהלך החיים נפסקה בגלל התערבויות שונות או בגלל הפחד או בגלל נסיונות התגובה של האישה או בגלל מחלה של הגבר, אבל מה שקורה שבמקום האלימות הפיזית יש מעבר בולט לסוגים אחרים של אלימות.
טובה וינטרשטיין: ואומרת אישה אחרת, אני מדגימה באמצעות הנשים: "הוא לא מרביץ לי כמו קודם, הוא לא מכאיב לי בסימנים, הוא מכאיב לי בלב.
טובה וינטרשטיין: אמרתי לו אל תאיים עלי, עכשיו גמרנו, רק תרים יד עלי מייד תבוא המשטרה.
טובה וינטרשטיין: הוא לא מרים יד, אבל עם הפה שלו הוא הורג אותי.
טובה וינטרשטיין: " זאת אומרת המצבים יכולים להיות מצבים של התעללות מילולית קשה מאוד, וגם נתקלנו ופגשנו מצבים של אלימות כלכלית.
טובה וינטרשטיין: זאת אומרת שאותו גבר מפסיק להיות אלים פיזית, אבל מה שהוא עושה הוא פשוט סוגר את הברז.
טובה וינטרשטיין: והיות ואותה אישה אין לה מקורות הכנסה היא נשארת לפעמים ללא אפשרות לשלם חשבונות חשמל, מים ומזון.
טובה וינטרשטיין: עכשיו במצבים האלה של הטיפוס השלישי אנחנו עדים גם להיפוך תפקידים, מצבי ביניים, שאותו גבר נחלש כתוצאה מהמחלה, הוא אכן משתמש בסוגים אחרים של התעללות אבל האישה מרגישה עכשיו שהיא חזקה יותר, והיא מה עושה, היא בעצם מחזירה.
טובה וינטרשטיין: היא מתגמלת אותו בהתעללות מילולית חוזרת מולו או מצב אחר, שההתעללות היא הדדית.
טובה וינטרשטיין: כלומר שכל אחד מפנה את ההתעללות אחד כלפי השני.
טובה וינטרשטיין: והטיפוס הרביעי הכוונה להיות אלים דרך חולי.
טובה וינטרשטיין: אני מתארת פה למעשה מצבים שהאלימות מתמשכת ונמשכת למרות מצבי חולי.
טובה וינטרשטיין: אותו גבר יכול להיות חולה אחרי אירוע מוחי, אותו גבר יכול להיות חולה כתוצאה ממחלות אחרות והוא ממשיך באלימות.
טובה וינטרשטיין: ואומרת אותה אישה, אני מדגימה שני ציטוטים: "תראי, הוא תמיד היה עצבני, צועק, אבל כשנהייה חולה, וגם אני מטפלת בו וגם יצעק עליי וירביץ, אז לא סבלתי את זה יותר".
טובה וינטרשטיין: או מצב אחר, אומרת אישה אחרת: "אני הייתי ליידי, וגם עד עכשיו איך שאני נראית.
טובה וינטרשטיין: אני יוצאת, אף אחד לא יודע.
טובה וינטרשטיין: אני לא מדברת, לא מספרת, סודות מהבית אל תוציאי".
טובה וינטרשטיין: וזה אולי מדגיש את  הבדידות ואת החוויה הקשה של אותן נשים שהן חוות בכך שהן לא מספרות ונשארות עם מציאות החיים בתוך הבית.
טובה וינטרשטיין: וזה מעוגן באותה תפיסה שאותן נשים זקנות, בצעירותן היה מקובל שאלימות במשפחה היא סוד  משפחתי, זה חלק שלא מוציאים, לא מכבסים את הכביסה המלוכלכת מחוץ לבית.
טובה וינטרשטיין: ואותה תפיסה שהם גדלו הם משמרים גם במהלך החיים וגם בהזדקנות שלהם.
טובה וינטרשטיין: ואולי זה אחר כך אני אדבר על הקושי באיתור ובזיהוי, זה מקשה מאוד גם על האיתור והזיהוי של התופעה.
טובה וינטרשטיין: אשכול שני, דיברתי על האשכול הראשון של אלימות בין בני זוג, אני מדברת עכשיו על התעללות של בני משפחה אחרים, ילדים ונכדים.
טובה וינטרשטיין: המצבים האלה כוללים גם אלימות פיזית, גם התעללות נפשית, גם ניצול כלכלי, בידוד חברתי והפרת זכויות.
טובה וינטרשטיין: ואני רוצה להדגיש שהנושא של ניצול כלכלי עובר כחוט השני לאורך כל המצבים של ההתעללות כלפי נשים מצד בני משפחה אחרים.
טובה וינטרשטיין: אני אדגים פה.
טובה וינטרשטיין: אומרת אישה זקנה: "אני לא רבה איתו חס וחלילה (מדברת על הבן שלה, הבן חנניה בן ארבעים, וזו מרים בת שבעים וחמש) אני רבה איתו רק מתי שהוא מבקש ממני כסף.
טובה וינטרשטיין: אין לי הוא אומר.
טובה וינטרשטיין: אני מבשלת אוכל בשביל הילדים שלו.
טובה וינטרשטיין: באים לקחת אוכל והולכים.
טובה וינטרשטיין: כל אחד בא, תביאי לי עשרים שקל, חמישים שקל, אמרתי להם (זה כבר הנכדים, לא רק הילדים) אמרתי להם תעזבו אותי, אני לא יכולה, לתת לאבא שלכם סיגריות, לכם אוכל, ולהוסיף לכם כסף.
טובה וינטרשטיין: לפעמים אני מתעצלת לבשל בשבילי, אין לי כוח, אני אישה מבוגרת וחולה.
טובה וינטרשטיין: אבל אני עוזרת לעצמי להיות רעננה, יותר צעירה, הולכת למועדון, מתלבשת, מתאפרת, אוהבת לדבר, לצחוק, לספר בדיחות.
טובה וינטרשטיין: יש לי את כל המחלות שיש בעולם, עברתי ניתוחים, נכה ביד ימין.
טובה וינטרשטיין: אבל כשבא חנניה ומעצבן אותי כל המחלות מתעוררות.
טובה וינטרשטיין: אם יש לי כמה גרושים הוא חוטף לי אותם, בכוח.
טובה וינטרשטיין: תביאי לי את זה, אני צריך אותו.
טובה וינטרשטיין: אין לי סיגריות, אני מת, הראש שלי מתפוצץ.
טובה וינטרשטיין: אני רוצה למות.
טובה וינטרשטיין: הילדים שלי לא אכלו.
טובה וינטרשטיין: אני אהרוג את עצמי.
טובה וינטרשטיין: הוא מתחיל לתת מכות לראש שלו ובוכה כמו ילדה עד שהלב שלי נשבר.
טובה וינטרשטיין: הגעתי איתו כבר לעשרים אלף שקל הלוואה.
טובה וינטרשטיין: מאיפה אני אקח, מאיפה יחזיר לי.
טובה וינטרשטיין: אני גם רוצה לחיות.
טובה וינטרשטיין: אני מרגישה שהלב שלי מתפוצץ.
טובה וינטרשטיין: הוא ממלא לי את הלב שלי, הוא הולך ואני מתחילה לבכות.
טובה וינטרשטיין: מקבלת לחץ דם גבוה, כאבי ראש, הסוכר עולה לי, הוא עושה לי דברים על המצפון שלי".
טובה וינטרשטיין: זה מראה את המצב האמביוולנטי שאותה אמא נמצאת כאשר מצד אחד גם הבן וגם הנכדים נזקקים, הפתרונות הראויים לא נמצאים במערכות האחרות, והוא למעשה, אם נשתמש בשפה היומיומית מתעלק עליה.
טובה וינטרשטיין: הוא לא מרפה.
טובה וינטרשטיין: ובאופן המשכי, רציף, המצבים האלה מתרחשים, ואני ראיינתי באמת מספר רב של אנשים שהמצבים האלה חוזרים על עצמם.
טובה וינטרשטיין: אולי אני אלך לאשכול האחרון שמתייחס למצבי הזנחה.
טובה וינטרשטיין: מצבי הזנחה של חברי המשפחה.
טובה וינטרשטיין: ובמצב הזנחה אנחנו יכולים למצוא מצבים שההזנחה היא מכוונת, היא אקטיבית, שהיא נעשית בכוונה תחילה, על מנת לפגוע בזקן, אנחנו עדים למצבים של הזנחה לא מכוונת, שהיא נעשית הרבה פעמים מתוך חוסר היכולת של הילדים או בני המשפחה האחרים לטפל בזקן, ובין הסוגים אנחנו נמצא הזנחה פיזית, שיותר קשורה לסיפוק צרכי החיים הבסיסיים של הזקן, או הזנחה רגשית שקשורה לבידודו החברתי, והזנחה רפואית שקשורה לכך שהרבה מאוד זקנים לא מתאפשר להם לקבל את הטיפול הרפואי ההולם, המתאים, גם משום שאין את האמצעים הכלכליים וגם משום שלמעשה אין מי שייקח אותם, אין מי שידאג להם.
טובה וינטרשטיין: ואני אסיים אולי באחד מסיפורי ההזנחה הקשים, שמתארים מציאות של הזנחה שבסופו של דבר עלולה גם להוביל למוות.
טובה וינטרשטיין: וזה הסיפור.
טובה וינטרשטיין: אני ראיינתי, במקום שראיינתי, אני לא אזכיר את המקום כמובן, ראיינתי,  הסיפור הוא מונולוג שמובא על ידי בת, שהיא בעצמה בת חמישים וחמש, והיא מתארת את הזוגיות של ההורים שלה במשך ששים שנה, וכך היא מספרת: "אז זהו, אמא היתה עצמאית לגמרי ורוב היום היתה בחוץ ברחובות.
טובה וינטרשטיין: תקשיבו, היא היתה רוב היום ברחובות כדי לא להיות בבית עם אבא, כי הוא כל הזמן צועק, מקלל ומשפיל.
טובה וינטרשטיין: היא נפלה ואז היתה לה דלקת בברך.
טובה וינטרשטיין: איפה שהיתה לה פלטינה מלפני עשרים שנה.
טובה וינטרשטיין: וזה יצר דלקות.
טובה וינטרשטיין: הוא, האבא, התנגד לכדורים.
טובה וינטרשטיין: המנטליות.
טובה וינטרשטיין: לא ידעו מה זה רופאים.
טובה וינטרשטיין: המצב שלה התדרדר שלא קיבלה טיפולים.
טובה וינטרשטיין: אז מהרגל זה הקרין לה לדיכאון.
טובה וינטרשטיין: לא יכלה לזוז במשך חודשיים.
טובה וינטרשטיין: הסיר שמתחת למיטה, היא קמה, עושה בישיבה, ואז נהייה לה כחול בעיניים.
טובה וינטרשטיין: האחים שלי שבאו לבקר מצאו אותה שוכבת בצואה עם סימנים על הפנים, ואבא צועק עליה.
טובה וינטרשטיין: וגם אוכל לא היה בבית.
טובה וינטרשטיין: אין עליה השגחה, אין מטפלת, אין כלום.
טובה וינטרשטיין: הזעקתי את הרווחה, לקחו אותה לבית אבות.
טובה וינטרשטיין: שם היא נפלה והזרוע התפרקה לה.
טובה וינטרשטיין: עשו לה ניתוח, השיקום לא הצליח, עברה עוד ניתוח.
טובה וינטרשטיין: לפעמים עולה לי שהיא מתה מצער.
טובה וינטרשטיין: תמיד היתה שומעת ויכוחים.
טובה וינטרשטיין: שבוע לפני המוות האשימו אותי שאני לא יכולתי לטפל.
טובה וינטרשטיין: אמרתי להם גם אני עברתי משבר, לא יכולתי לקחת את זה על עצמי.
טובה וינטרשטיין: "     אולי התמונה הזאת משקפת יותר מהכל עד כמה המצבים של ההזנחה בסופו של דבר יכולים לא רק לפגוע באיכות החיים של הזקן אלא עלולים גם לסכן את חייו.
טובה וינטרשטיין: ואולי אנחנו בנקודות הדיון שאני מעלה פה, אפשר יהיה לפתוח את הדיון אחר כך.
טובה וינטרשטיין: חשוב לציין שאלימות איננה נפסקת, למרות הדיווחים שקיימים, שיש פחות פניות למשטרה ויש פחות פניות בכלל, למעשה האלימות איננה נפסקת וההנחה שבגלל הזקנה הגבר מפסיק להיות אלים, הוא לא.
טובה וינטרשטיין: האלימות פשוט היא פושטת ומשנה צורה.
טובה וינטרשטיין: זו נקודה ראשונה לדיון.
טובה וינטרשטיין: הנקודה השנייה היא, והזכרתי אותה קודם, ההסתרה ואי חשיפת האלימות היא מקשה על האיתור, על הזיהוי ועל ההתערבות.
טובה וינטרשטיין: נושא שלישי זה עמדות והתמודדות של אנשי מקצוע.
טובה וינטרשטיין: מצד אחד חלק עדיין שבויים באותה תפיסה שאין מה לעשות בזקנה.
טובה וינטרשטיין: זהו זה, הם סבלו כך וכך שנים, הם גם יגמרו את הקריירה שלהם ככה.
טובה וינטרשטיין: ולא מעט עובדים עדיין מאמינים וחושבים שלא ניתן להתערב ולא ניתן לשנות את המציאות הזאת, וזו גזירה משמים.
טובה וינטרשטיין: דבר נוסף, העומס על עובדי קשישים שהוא גם העומס של התיקים שקיים בלשכות בתחום הזיקנה פוגע באיתור, זיהוי וקיום טיפול מעמיק.
טובה וינטרשטיין: טיפול מעמיק שדורש ניהול טיפול, התייחסות לצרכים המיוחדים של הנשים, ודורש גם התייחסות למשאבים הכלכליים של האישה.
טובה וינטרשטיין: נשים שרוצות לעזוב באמת מההתנסות שלי גם כעובדת בשטח הן נתקלות בבירוקרטיה קשה, בהליך משפטי ארוך ומייגע.
טובה וינטרשטיין: והמימד של הזמן בזקנה הוא מאוד מאוד משמעותי.
טובה וינטרשטיין: מתחילים בהליך משפטי של גירושין או חלוקת רכוש, הוא לא יכול להתארך לחמש שש שנים.
טובה וינטרשטיין: נשים זקנות צריכות למצוא פתרונות מיידיים.
טובה וינטרשטיין: אנחנו עדים לכך שנשים זקנות חשופות לעיוותי דין לאורך שנים, עד שהמשפט לחלוקת רכוש בבית משפט לענייני משפחה מסתיים לוקח שנים.
טובה וינטרשטיין: בינתיים הן מוצאות את עצמן לבד, בינתיים הן מוצאות את עצמן נזקקות ונתמכות.
טובה וינטרשטיין: נקודה נוספת, התייחסות סלחנית עדיין לגבר האלים, הזקן, וקיים קושי לראות את מידת מסוכנותו.
טובה וינטרשטיין: ולא מזמן היינו עדים למקרה של זקן, בקניון מלחה בירושלים, שאף אחד לא צפה את המסוכנות שלו, כי הוא חולה והוא לוקח תרופות, וזה במידה רבה מטשטש את המסוגלות שלו גם להיות אלים.
טובה וינטרשטיין: באותה מידה.
טובה וינטרשטיין: נקודה נוספת, רצף התערבותי ויצירת סינכרוניזציה בין המערכות: מערכת הבריאות, מערכת הרווחה ומערכת אכיפת החוק, משטרה ובתי המשפט.
טובה וינטרשטיין: לא פעם הנשים האלה הזקנות מוצאות את עצמן מתהלכות בין כל הגורמים האלה מבלי שיש איזה שהוא תאום מערכות.
טובה וינטרשטיין: והנקודה האחרונה היא העלאת מודעות, שהיא חשובה מאוד גם בקרב אנשי המקצוע וגם כמובן בקרב הנשים שקשורות לזה.
טובה וינטרשטיין: תודה רבה.
טובה וינטרשטיין: אני פותחת את זה לדיון.
יצחק זיו: שלום לכולם, קודם כל אני מברך על זה שהוכרז יום נגד אלימות קשישים.
יצחק זיו: זה דבר שהתבקש וטוב שהוקמה מפלגת גמלאים כדי להעלות את הנושא הזה.
יצחק זיו: המפלגה הזאת הוקמה כדי לטפל בגמלאים.
יצחק זיו: נמצא כל דרך אפשרית כדי להקטין את הפגיעה בקשישים.
יצחק זיו: אם זה על ידי כספומטים, במקומות כמו בתי אבות, דיור מוגן, אנשים אשר על ידי הוצאת הכספים בימי התשלום לבנק משמשים כמקום שיש אנשים שמתנכלים להם.
יצחק זיו: אז ישנם אנשים שהם סמויים, שנמצאים במקומות האלה ליד הבנקים כדי לעמוד מקרוב על אנשים מסוכנים.
יצחק זיו: כל מיני דרכים כדי להבטיח את חייהם של הקשישים.
יצחק זיו: אם זה על ידי כפתור מצוקה.
יצחק זיו: ואנחנו נחפש כל דרך כדי להקטין את הפגיעה.
יצחק זיו: אנחנו מאחלים לכל הקשישים ולכל הגמלאים ולכל אזרחי המדינה בריאות ואריכות ימים.