GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים שכטר: אני אגיד לך, יש לי תשובה, חלק מהמכללות זה קורסי בחירה.
מרים שכטר: רק במכללת תלפיות זה קורס חובה.
מרים שכטר: במכללת אחווה אני חושבת שכבר יש היום רק קורס חובה.
מרים שכטר: למה אנחנו מסכימים לזה, זאת שאלה מאוד חשובה, אני מאוד אשמח שמכאן תצא הקריאה לכל המכללות לקורס חובה.
מרים שכטר: זאת השנה השנייה שיחד עם אוניברסיטת ירושלים אנחנו עושים קורס עם מרכזי הסיוע בנושא של שיוויון מגדרי ומניעת אלימות מינית.
מרים שכטר: כמו כן יחד עם הרשות למעמד האישה את ההרצאות בבתי הספר אנחנו עושים במשותף, ובחטיבות הביניים ובתיכונים אנחנו מפעילים שתי תכניות שבעיניי הן מאוד משמעותיות, כמניעה, ואני מחזקת את זה, כמניעה, זה גם הקורס של כבוד האדם ושיוויון בין המינים בחינוך, שמדבר מהמקום של כבוד האישה וכבוד הגבר וכבודה של הנערה וכל מה שכרוך בנושא, וגם התכנית שאנחנו עושים עם שדולת הנשים בנושא של נערות מובילות שינוי.
מרים שכטר: כמו כן תכניות שמשרד החינוך עושה בעצמו, תכניות העצמה וקידומן של בנות, בכל המגזרים.
מרים שכטר: אני מבקשת לציין שגם בחינוך הממלכתי דתי אנחנו נכנסים בשנתיים האחרונות הרבה יותר מאשר נכנסנו אי פעם, ובמגזר הערבי כארבעים אחוז מהמשאבים של המשרד בשיוויון בין המינים בחינוך מופנה למגזר הערבי מתוך רצון שלהם ובקשה שלהם.
עמליה אוהלי: אני רק רוצה לומר שני משפטים בשם יושב ראש אמונה, הגב' ליאורה ואני חושבת שזה עונה על השאלה, פורום שהוציאה אמונה בשילוב עם מרכזי הסיוע ביחד עם ארגון קולך.
עמליה אוהלי: הפורמט הזה מופץ עכשיו מחדש בכל הישיבות, בכל האולפנות, בעצם בצמוד לחוק למניעת אלימות מינית, איזו שהיא נישה פרטית שמתייחסת,
מיכאל מלכיאור: אנחנו יודעים גם את גישתה של ליאורה לנושא.
מיכאל מלכיאור: פשוט בגלל מגבלת הזמן עכשיו ניתן לכל אחד לדבר עד שתי דקות ונחליט בין חברי הכנסת.
יצחק אהרונוביץ': אני בכל זאת רוצה לשאול את השרה, ואני מתייחס כרגע לדו"ח, האם את ידעת, את בסך הכל שרה חדשה, האם ידעת ששלושים אחוז מהמקרים, מהתלונות הן בין כתלי בית הספר, לגילאים שלוש עשרה עד שמונה עשרה, על פי הדיווח.
יצחק אהרונוביץ': אני מצטט מה שכתוב, מה שמופיע פה בדו"ח.
יצחק אהרונוביץ': שנים עשר אחוז, זה גם אחוז גבוה.
יצחק אהרונוביץ': אני מעריך שכן.
יצחק אהרונוביץ': השאלה שלי מה נעשה עם אותם אנשים, אני מדבר מסגל ההוראה, מכל אותם אנשי האחזקה, אני לא יודע, האם מישהו מטפל באותם אנשים או שזה נסגר בין כתלי בית הספר, או שמגישים תלונות למשטרה ונפתחת חקירה, וכמה מהם עזבו את כתלי בית הספר בעקבות פתיחת החקירה.
יצחק אהרונוביץ': לי זה מאוד חשוב האם זה נסגר בין כתלי בית הספר או שזה יוצא החוצה וזה מגיע לבית המשפט.
יולי תמיר: זה תלוי בחומרת הפגיעה, יש מקרים של הרחקה, יש מקרים של העברה למוסד חינוכי אחר, אני מדברת רק על התוקף, הנתקף אף פעם לא מורחק ולא מועבר לשום מקום.
יולי תמיר: הנתקף מקבל סיוע ותמיכה ונשאר עד כמה שאפשר, במקרים נדירים הוא לא יכול להישאר במערכת.
יולי תמיר: המגמה היא לעולם לא להרחיק את הנתקף אלא את התוקף.
יולי תמיר: התוקף על פי חומרת התקיפה ואופי העניין מקבל, בחלק מהמקרים זה שינוי מקום, חלק מהמקרים זה שינוי ייעוד, לפעמים התוקף הוא ילד ואז יש החלטה אחרת.
יצחק אהרונוביץ': אני מדבר על סגל ההוראה,
יולי תמיר: אז אני אומרת, כל מקרה, ויש מורים אכן שהועברו מעבודתם, לא רבים, אבל במקרים שהיתה הוכחה של מורה שאשם בתקיפה הוא לא ממשיך,
יצחק אהרונוביץ': כי אני אגיד לך גבירתי השרה, התוקפים, התוקפים האלה כפי שאני מבין מהשרה זה נסגר וזה מועבר.
יצחק אהרונוביץ': אני אומר לך על פי חוק הטרדה מינית אדם כזה צריך להיכנס לבית סוהר בין שנתיים לארבע שנים.
יולי תמיר: חבר הכנסת אהרונוביץ אתה מבלבל בין שני דברים.
יולי תמיר: כשזה מגיע לתלונה למשטרה לא אנחנו הגוף החוקר, השופט, הרבה פעמים יש חובת דיווח ויש תלונה למשטרה.
יולי תמיר: אתה מבלבל פה בין מקרים שהם מקרים שהם לא ברמת חומרה ונסגרים בנזיפה ויש מקרים כמובן שחומרתם מעבירה את התיק למשטרה.
יולי תמיר: ומקרים כאלה אנחנו אין לנו שום עניין לא להיות גורם חוקר ולא להיות גורם שופט.
יולי תמיר: אם יש הטרדה מינית,
יצחק אהרונוביץ': יש חובה למסור,
יולי תמיר: זה עובר מעבר לשולחן למשטרה והם מטפלים בזה.
יולי תמיר: מערכת החינוך לא מטפלת בדברים האלה כמערכת סגורה פנימית.
יצחק אהרונוביץ': שאלה נוספת, כי הדיון הוא מאוד חשוב ואני מצאתי מקום להשתתף בו, ואני אומר את זה, מה שהנתונים שפה מראים, אני אומר את זה, הנתונים לטעמי הם מספרים לא אמיתיים.
יצחק אהרונוביץ': כלומר אין לי טענות למספר עצמו, כי יש הרבה מאוד נתונים, באחוזים גבוהים, שבכלל לא מגיע.
יצחק אהרונוביץ': לכן צריך להגיד מה גודל התופעה.
מיכאל מלכיאור: זה ברור, הם אמרו את זה.
יצחק אהרונוביץ': אנחנו מדברים פה על תופעה, ואנחנו רואים את הגידול, ואני בא ואומר רבותיי, אנחנו רק נוגעים בקצה כי התופעה היא עוד הרבה יותר גדולה.
מרינה סולודקין: כבוד היושב ראש, אני חושבת ישיבה חשובה, ודווקא של שתי הוועדות שזה כלי מאוד חשוב ששתי ועדות יושבות יחד, ועדת החינוך וועדת מעמד האישה.
מרינה סולודקין: אני חזרתי מז'נבה, ששם היתה ועידה בינלאומית, איגוד פרלמנטים של העולם בנושא סטטוס מעמד האישה ונושאים הפמיניסטיים.
מרינה סולודקין: ואני אגיד לכם שהיום מה שאני שומעת אני בכלל לא מרוצה, אני רואה אימפוטנטיות של מערכת ואנורקסיות, ובשבילי אם מורה לא יודע איך לזהות את הקורבנות של פגיעות מיניות זה לא מורה, חבר'ה.
מרינה סולודקין: אז מה לומדים במכללות פדגוגיות.
מרינה סולודקין: איפה נציגים של מכללות הפדגוגיות.
מרינה סולודקין: אני לא מדברת על תקציבים, בגלל שלהיות מורה זה שליחות, זה לא משכורת.
מרינה סולודקין: שלא יגיעו לשם.
מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, אני גם לא רואה נציגים של מכללות הפדגוגיות, וזה נושא פדגוגי מדרגה ראשונה, ואם לא לומדים דיסיפלינת חובה אז מורים לא יודעים.
מרינה סולודקין: דבר שני, איפה פרופסורים של הוראה מאוניברסיטאות, כי זה גם, זה פדגוגיקה עכשוית ומודרנית.
מרינה סולודקין: אם הם רוצים ללמוד רק מאה תשע עשרה אז יחיו בהיסטוריה של הוראה.
מרינה סולודקין: זה דבר עכשוי.
מרינה סולודקין: אז מה שאני מבקשת מהשרה שעזבה אותנו ומהמשרד דיסיפלינת חובה לכולם ולכל הענפים וסניפים של חינוך ישראלי.
איילת גלעדי: שמי ד"ר איילת גלעדי ואני יושבת ראש עמותת קול הילד ועמותה למניעת הטרדה מינית בקרב ילדים קטנים.
איילת גלעדי: אני גם מרצה במכללת סמינר הקיבוצים.
איילת גלעדי: אני לוקחת את הכובע שאני מדברת ורוצה לחלק אותו לשניים במהרה.
איילת גלעדי: אחד אנחנו מדברים על רבדים, והדו"ח הוא דו"ח מצויין ואני מאוד מברכת עליו, אבל אסור לנו לשכוח שהטרדה מינית בעצם מתחילה כבר בגיל ארבע, בין הילדים בינם לבין עצמם, ואנחנו מדווחים היום, גם בארץ וגם בעולם, על מקרים של הטרדות מיניות בגנים בין הילדים בינם לבין עצמם.
איילת גלעדי: וזה משהו שהייתי רוצה כן שנדע, שהתופעה מתקיימת.
איילת גלעדי: אנחנו מעבירים היום תכניות מניעה בנושא בתוך הגנים, כשאנחנו בעצם מדברים על השיוויון ועל המגדר.
איילת גלעדי: הדבר השני שאני חייבת לומר, אני היום מלמדת במכללה, בסמינר הקיבוצים בשנה רביעית את הנושא של הטרדה מינית בין ילדים.
איילת גלעדי: אנחנו בעצם מלמדים את הגננות כשהן בשנה רביעית מה זה בעצם הטרדה מינית בין ילדים, איך לזהות אותה ואיך להתמודד איתה.
איילת גלעדי: זאת אומרת שהמערכת לא כולה, אני חושבת שמכללת סמינר הקיבוצים ראתה את החשיבות של הנושא ובעצם לטפל בו מהנקודה הכי הכי נמוכה, הכי שורשית של הבעיה.
איילת גלעדי: כי בעצם הבעיה מתחילה בגיל ארבע חמש.
איילת גלעדי: המחקר שאני עשיתי יכול להעיד שבגיל ארבע חמש אנחנו מזהים את התופעה כתופעה חברתית לכל דבר וצריך לתת לה טיפול מניעתי.
שלי יחימוביץ': בשבוע שעבר הבת שלי גזרה ידיעות על בני סלע לעיתון ולקחה את גזרי העיתונים לבית הספר, והיא סיפרה לי שהילדות נורא נבהלו והתנפלו על החומר כמוצאות שלל רב, וקראו ודנו בסוגיה ודשו בה.
שלי יחימוביץ': ולצערי בסיטואציה הנוכחית הילדים שלנו כשהם הולכים לבית הספר, ובכלל בתודעה שלהם, הם נחשפים לסוגיית התקיפה המינית רק בפן הפומבי, התקשורתי והדי פיקטיבי שלה.
שלי יחימוביץ': כי הרי גם אם אנחנו מסתכלים פה על הנתונים המרתקים שסיפקו מרכזי הסיוע אנחנו רואים שכמעט שמונים וארבעה אחוזים ממעשי התקיפה המינית בילדים עד גיל שתים עשרה נעשים בידי אדם מוכר, או במשפחה ברוב המקרים או על ידי מורה או על ידי מדריך או על ידי דוד או על ידי שכן וכך הלאה.
שלי יחימוביץ': הבורות הזאת היא נחלתם של הילדים, ולצערי הרב מאוד, ואני הראשונה לגונן על המורות והמורים, לצערי גם נחלתם של המורים והמורות.
שלי יחימוביץ': כלומר האשליה שמעשי תקיפה מינית נעשים בידי אדם זר ואלים ברחוב או שהוא פורץ הביתה ותוקף, ולא היא.
שלי יחימוביץ': רוב הילדים חשופים לסכנה המיידית והתמידית של תקיפה בידי אדם מוכר.
שלי יחימוביץ': בסופו של דבר בשורה התחתונה הם לא מודעים לעובדה הזאת, וגם המורים שלהם לא.
שלי יחימוביץ': בדו"ח הזה יש הצעה מאוד פשוטה ומאוד גאונית לטעמי, לא לחכות לביקורים אקראיים של סדנאות ולא לעשות שיעורים מיוחדים לעניין אלא פשוט להפוך את זה לרכיב שהוא חובה בהכשרת מורים, הידע איך להתמודד עם התופעה הזאת, שהיא תופעה יומיומית הרבה יותר ממה שאנחנו רוצים לדמיין, וגם בגלל החשיבות העצומה של הטיפול בגילאים האלה בתקיפה מינית.
שלי יחימוביץ': הרי תקיפה מינית בגיל הזה זה קץ החיים במידה רבה, קץ החיים הנורמטיביים, במקרה הזה גם של בנים וגם של בנות כי בגילאים האלה התקיפה, אני לא ראיתי את הנתון הזה פה, אבל הקורבנות הם בנים ובנות כאחד בגיל הרך.
שלי יחימוביץ': לכן העצה הפרקטית ביותר בעיני והניתנת ליישום בעיני והגורפת והרוחבית ביותר היא הכנסת העניין הזה לסמינרים למורים באופן אינטנסיבי כקורסי חובה ולהפוך כל מורה ומורה לכשירים לחלוטין לטפל בעניין הזה.
שלי יחימוביץ': נראה לי שאנחנו כאן ממש עם עצת, אני לא אגיד מליון דולר, כי זה לא נקנה בכסף, זה גם יעלה יותר, אבל זה נראה לי משהו משש ליישום מיידי, ואם אפשר לצאת כאן עם הצעת החלטה ברוח הזאת זה יהיה מצויין.
שלי יחימוביץ': וגם אני מציעה למערכת החינוך להיעזר באופן אינטנסיבי, אפילו סימביוטי, במרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, כיוון שאין גוף בארץ שיש לו יותר ניסיון מוכח בטיפול בתחום הזה מאשר מרכזי הסיוע, שפועלים איתנו כאן מתחילת שנות השבעים, רכשו ידע עצום, פרושים בכל הארץ ומודעים לכל רכיב בתקיפה המינית, גם של ילדים, ואני ממליצה על שיתוף פעולה אינטנסיבי ביותר בעניין הזה.
עבאס זכור: מדובר על תופעה חמורה מאוד.
עבאס זכור: אני חושב היום, ואני גם אבא לילדים בבית ספר, אני נפגש עם הרבה הורים בתקופה האחרונה, הם שואלים את אבא או אמא איפה המקום שאתם מפחדים יותר בו על הילדים שלכם, חלק גדול מההורים אומרים בבתי הספר.
עבאס זכור: אני אחד מההורים שמתקשר לאשתי האם הגיעו הילדים הביתה בלי בעיה היום, לא היתה איזו תקלה בבית הספר.
עבאס זכור: והרבה הורים, במיוחד אחרי הרצח בקצרין, של תאיר, הרבה הורים חשבו איך שלא נשלח את הילדים שלנו לבתי הספר.
עבאס זכור: אז זאת בעיה גדולה וחריפה וחמורה מאוד.
עבאס זכור: אני שמעתי היום שיש בהרבה בתי ספר שלא יודעים איך לטפל במקרה אם הגיע למנהל בית הספר או למורה או מורה על הטרדה מינית איך לטפל.
עבאס זכור: זה במגזר יהודי, אבל במגזר הערבי יותר קשה.
עבאס זכור: למה שישירות המנהל חושב, זה קרה מקרה לפני שבוע בעכו, מה הוא יעשה, אם הוא ידווח על זה הוא מפחד מקטטה בין המשפחות בכל העיר, והמקרה שהיה לפני שבוע בעכו היום בכל עכו מדברים על המקרה.
עבאס זכור: במגזר הערבי כולם מדברים מה קרה, איך לטפל, מה קורה, ובמיוחד אחת מהמשפחות, משפחת הנפגע, אמר שכל המשפחה לא רוצה לראות את החשוד שהוא הולך ברחוב, שהוא מפחד שיהרגו אותו.
עבאס זכור: בגלל זה קשה מאוד איך לטפל, והמורה והמנהל חושבים אלף פעם לדווח או לא לדווח או לסגור את זה בחדר סגור עם שני הצדדים.
עבאס זכור: אז צריך יותר מודעות איך לדווח על זה, איך לטפל בנושא.
עבאס זכור: אני שמעתי מהשרה שהיא חושבת איך להכשיר את המורים, בקורסים והרבה דברים, ואיך לטפל בנושאים כאלה.
עבאס זכור: עכשיו אני יש לי עוד הצעות איך לטפל לפני המקרה.
עבאס זכור: לא אחרי שתהיה הטרדה, איך למנוע את זה.
עבאס זכור: אני חושב שאם נרחיב או נגדיל את שעת החברה בבית הספר, לא מספיק שעה אחת בשבוע, שתי שעות, בהתחלת השבוע, באמצע השבוע, וגם לקבל עזרה מאנשי חברה, אנשי דת, שייכנסו לבתי הספר, שהנושא מתרחב.
עבאס זכור: שידברו עם הילדים, לספר להם יותר מהרבה מקרים שהיו, לשמוע מאנשים שיש להם ניסיון איך לטפל ואיך להזהיר את הילדים מהתופעה הזאת.
עבאס זכור: עוד נושא חשוב מאוד, היום צריכים להפריד בין ילדים בתיכון לילדים בחטיבת ביניים הפרדה פיזית, שהם תמיד, הם התוקפים, תלמידי התיכון תוקפים תלמידים יותר קטנים, אם הולכים להפריד ביניהם זה יביא להקטנת הנושא הזה.
עבאס זכור: והדבר האחרון, הילדים היום לא אוהבים בבית הספר את שעת הספורט.
עבאס זכור: לא רוצים להתאמן, לא רוצים שעת ספורט, זה במגזר הערבי, למה שהילד בא לבית ספר עם חליפה, עם בשמים, לא רוצה בשעת הספורט לחזור, זו תופעה, לא שמענו על זה, מנהל בית הספר אמר הילדים לא רוצים ספורט.
עבאס זכור: למה שזה מפריע להם.
מיכאל מלכיאור: אחת התופעות המדהימות שאנחנו מדינה יחידה שאין מקלחות.
טליה אתגר: שמי ד"ר טליה אתגר מעמותת על"ם ואני רוצה להדגיש גם את הפן שלא כל כך דיברו עליו שזה הקטינים התוקפים.
טליה אתגר: מופיע בדו"ח, חלק מהתוקפים הם לא המורים ולא המבוגרים, הם ילדים שמוכרים להם.
טליה אתגר: התופעה הזאת מתרחשת כבר החל מגני הילדים, ואם נטפל בתוקפים אנחנו נמנע גם קורבנות עתידיים.
טליה אתגר: ומשפט אחרון, אם רוצים אפשר.
טליה אתגר: אנחנו פותחים עכשיו מרכז לטיפול בתוקפים במגזר הערבי, ואנחנו עשינו קורס לחרדים בבני ברק לטיפול, צריך לרצות באמת, אפשר.
טליה אתגר: וכמובן שגם יהיה כסף.
אורית נוקד: אני רוצה לברך על הדיון הזה, אותך אדוני יושב ראש ועדת החינוך ואותך יושב ראש הוועדה למעמד האישה.
אורית נוקד: אני מוכרחה רק לציין שלא כל כך ברור לי מדוע הדיון הזה לא נעשה גם בשיתוף עם הוועדה למען הילד, משום שנדמה לי שהנושא הזה יש לו קשר הדוק מאוד לנושא הילדים שלנו, הקטינים שלנו.
אורית נוקד: אבל מאחר ויושבת ראש הוועדה היא גם חברה בוועדה למעמד האישה, הייתי חייבת להגיד את זה כי זה הפריע לי.
אורית נוקד: העיסוק בנושא הזה של האלימות המינית והמין בכלל הוא נושא שהוא קשה, ובוודאי ובוודאי לאוכלוסיות מסויימות.
אורית נוקד: ולכן אני מאוד מוקירה את הפעילות שלכם, מרכזי הסיוע, והדו"ח שאתם עושים.
אורית נוקד: כי באמת כאשר יש מודעות יהיו יותר ויותר מקרים שבהם יהיו דיווחים, וכשיהיו דיווחים ניתן יהיה לטפל בנפגע.
אורית נוקד: אני חושבת שחייבים להעביר הצעת חוק שתחייב באמת שבבתי הספר או בכל מקום אחר הנפגע יקבל את התקציבים,
מיכאל מלכיאור: יש לי הצעת חוק בעניין זה, זה כבר עבר ועדת שרים לחקיקה, אמנם יש התנגדות של האוצר, משום מה.
אורית נוקד: אז אני מקווה שאנחנו נצליח בכוחות משותפים באמת להעביר את הצת החוק הזאת, כי היא חשובה.
אורית נוקד: אין ספק שיש לנו בעיה באמת של מניעה, שהיא קשורה באמת גם בחינוך, אבל מצד שני גם בסביבה.
אורית נוקד: כי כשמדברים על אלימות זה אלימות בכל המשפחה ולא רק בין נשים, והדבר אחר כך בא לידי ביטוי.
אורית נוקד: אני חושבת שנכון באמת עושה משרד החינוך שעוסק באמת בהכשרה.
אורית נוקד: אבל חייבים לדאוג לתקציבים.
אורית נוקד: לתקציבים בנושא המכללות, בעיקר, ויש אמנם סדר עדיפויות, במובן של התקציב, שניתן למשרד החינוך וכדאי לתת על זה את הדעת, כי אני יודעת שיש קיצוץ היום גדול שמתוכנן להיות בתקציב המכללות, וצריך להילחם על כך שהדבר לא יקרה.
אורית נוקד: והדבר האחרון שאני רוצה להעיר, תראו, אנחנו נחשפים, גם כהורים וגם כילדים, דווקא באמצעות התקשורת, הטלויזיה, לכל מיני מסרים בתחום המיני דווקא.
אורית נוקד: ואני מעריכה שיש למסרים האלה גם כן השפעה על ההתנהגות של הנוער.
אורית נוקד: ואני שוב מוצאת לנכון לציין את זה, ויכול להיות שהמקום זה הוא בוועדה אחרת, אבל אני חושבת שאי אפשר להתעלם מזה.
נאדיה חילו: אני חושבת שמדי פעם אנחנו דנים בתופעות האלה, אבל מה שמאפיין השנה את הנתונים לדעתי שהגיל של הילדים שהוא יותר צעיר, אם אני מנסה לזכור את הדיון שהיה בשנה שעברה אז הגיל יותר צעיר, הפגיעות יותר באחוזים, גם בבתי הספר וגם במשפחה.
נאדיה חילו: דיברו והתמקדנו אדוני היושב ראש עד עכשיו בנושא של החינוך ואני רוצה לשים את הדגש על פן נוסף שבעצם בכלל לא התייחסנו אליו כאן, הנושא של הפגיעות בתוך המשפחה, שהן לא פחות חמורות גם מבתי הספר.
נאדיה חילו: ומתקיים שם קשר שתיקה בין כל הגורמים.
נאדיה חילו: התופעה הזאת ידועה לכל אנשי הטיפול.
נאדיה חילו: אני בעברי הייתי חוקרת ילדים וחקרתי וטיפלתי, וסוזי פה יודעת, על פי חוק.
נאדיה חילו: והרבה מאוד ילדים שהגיעו אלינו והופנו אלינו כקורבנות עבירות מין וקורבנות תקיפות מיניות.
נאדיה חילו: ואני רוצה להגיד כאן מהנתונים שיש לי, יש חשיבות מאוד גדולה לנושא של הטיפול בתוך בית הספר ובתוך המשפחה.
נאדיה חילו: אבל יש חשיבות לא פחות על הנושא של חובת הדיווח.
נאדיה חילו: ויש חוקים מאוד הגנתיים, מאוד מאוד רחבים פה.
נאדיה חילו: וגם החלק הזה צריך להכניס אותו בהכשרת המורים.
נאדיה חילו: והרושם הוא שלא תמיד יודעים.
נאדיה חילו: יש קשר שתיקה, ונאמר פה, מנסים לסגור את זה בבית הספר, והתוקף, והתייחס חברי, התוקף בעצם יוצא זכאי.
נאדיה חילו: והמורים לא יודעים הרבה פעמים, וגם ההורים, וזה גם מרתיע אותם, שמי שחוקר את הילדים האלה זה גורמי טיפול, זה עובדים סוציאליים, ולא משטרה.
נאדיה חילו: והרבה פעמים אם האינפורמציה הזאת נמצאת אצל ההורים ואצל המחנכים אז זה פחות מרתיע מלהוציא את זה כלפי חוץ.
נאדיה חילו: כי מי שנכנס לתמונה, לקטינים זה פקידי סעד מתחת לגיל שתים עשרה, על פי חוק, ומעל גיל שתים עשרה זה חוקרי ילדים, זה שירות המבחן לנוער, שזה קציני מבחן, עד גיל ארבע עשרה, שחוקרים את הילדים וגם מופיעים במקומם בבתי משפט.
נאדיה חילו: כך שההגנה על הילדים בעניין הזה, על הקורבנות, היא כמעט הגנה טוטאלית.
נאדיה חילו: אני רואה מאוד חשיבות בהכשרה הזאת של המורים להכניס להם גם אלמנטים של התייחסות טיפולית וזיהוי מוקדם של ילדים וגם את כל האינפורמציה הנוספת כאן כדי לעודד אותם להוציא את הסוד מחוץ לכתלי בית הספר.
נאדיה חילו: ואני הייתי ממליצה רק אדוני היושב ראש גם לתקציבים לעובדים סוציאליים בשירותי הרווחה כדי להביא למודעות של ההורים שהרבה מאוד פגיעות הן בתוך המשפחה ואף אחד לא נתן את הדעת על האחוזים הגדולים בתוך המשפחה.
זהבה גלאון: אדוני היושב ראש, הנתונים שניתנו לנו כאן על ידי איגוד מרכזי הסיוע הם מפחידים, הם מבהילים.
זהבה גלאון: נשמעו כאן התייחסויות בחדר על ידי חברות הכנסת יחימוביץ, סולודקין, נוקד ואחרות לגבי כל נושא ההכשרה והמניעה ואני לא רוצה להתמקד על זה, נאמרו כאן דברים מאוד חשובים.
זהבה גלאון: אני רוצה להגיד דבר אחד שנוגע לשלב הטיפול.
זהבה גלאון: מרכזי הסיוע, שבאמת עושים עבודה, זאת ההזדמנות לשוב ולציין ולומר, פשוט עושים עבודה שבעצם מחליפה את המדינה.
זהבה גלאון: הם צריכים לעשות את העבודה שלהם אבל הם לא צריכים להחליף את המדינה.
זהבה גלאון: כשיושבת כאן השרה ונציגות משרד החינוך ומדברים באמת על פעולה חשובה שהם עושים, אני אומרת את זה בהרבה כבוד, אבל הפעולה הזאת היא טיפה בים.
זהבה גלאון: מרכזי הסיוע לא צריכים להחליף את המדינה.
זהבה גלאון: ולכן כל עוד זה טיפה בים אז אפשר לומר שמשרד החינוך מפקיר את הילדים האלה.
זהבה גלאון: אם הילדים האלה צריכים לבוא למרכזי בריאות הנפש ולקבל אחר כך טיפול מתמשך, ובקושי מקבלים כי אנחנו יודעים שאין הגנה על נפגעות ונפגעים זה אומר שיש כאן מערכת שמפקירה את הילדים האלה.
זהבה גלאון: ולכן נדרש כאן טיפול רב מערכתי.
זהבה גלאון: אני מצטערת שהשרה יצאה, זה דיון מספיק חשוב כדי להיות בו כל הדיון ואחר כך להסיק את המסקנות, אני מניחה שהדברים יעברו אליה.
זהבה גלאון: אם לא ישדרו תחושת חירום ודחיפות, והנושא הזה מספיק חשוב, הוא חשוב יותר מהרבה נושאים אחרים שמחליטים שעושים להם חרום והתכנסויות, אז הדבר הזה לא יעלה לסדר היום.
זהבה גלאון: חבר הכנסת סער, אני חושבת שמה שצריך לסמן זה את הגבולות שנדרשים על ידי המדינה, על ידי משרד החינוך, להגן על הקורבנות, בנות ובנים גם יחד.
זהבה גלאון: ואם חבר הכנסת מיכאל מלכיאור מספר שיש לו הצעה חשובה ביותר שבאה לתת מענה, מענה מסויים לאותם ילדים, טיפול רב מערכתי, אני חושבת שזה נכון ושיתוף הפעולה הוא נכון.
זהבה גלאון: אבל אם בסוף הדבר הזה ייפול בגלל תקציב ואנחנו עוד פעם נלך הביתה בגלל תקציב אז אנחנו נכשלים ומפקירים את הילדים.
מרית דנון: אני רוצה להתייחס כאן למספרים שמופיעים בדו"ח.
מרית דנון: מדובר כאן על שלושים וחמישה אלף פניות של בני נוער, ואני בטוחה שהמספר הזה לא משקף את היקף התופעה, כי כמו כשאנחנו נותנים נתונים סטטיסטיים על נשים מוכות ומדברים על מאה ארבעים אלף אני תמיד בטוחה שיש עוד הרבה אנשים נפגעים בצל שלא אוזרים את האומץ, והם לא במצב נפשי מתאים כדי להתלונן.
מרית דנון: אז אני בטוחה שהמספרים הם בוודאי יותר גדולים.
מרית דנון: הייתי רוצה פה להדגיש את התפקיד של מערכת החינוך כגורם מזהה ומאתר אלימות.
מרית דנון: אנחנו מדברים פה בעצם על אלימות מינית בין כתלי בית הספר, ואולי עוד יותר מחוץ לבית הספר, במסגרת המשפחה ועל ידי אנשים קרובים לנפגע או לנפגעת.
מרית דנון: הרשות לקידום מעמד האישה השנה התמקדה בנושא מקום העבודה כמקום מאתר ומזהה אלימות נגד נשים.
מרית דנון: זאת אומרת אישה שהיא נפגעת בבית ובאה למקום העבודה ואף אחד לא יודע על מה מדובר, לא יודע למה אישה לא מתפקדת.
מרית דנון: אותו דבר במערכת הבריאות אני יודעת שיש תכנית מאוד חשובה ומובנית.
מרית דנון: אני לא יודעת כמה אנשים פה מודעים לדבר הזה שאנשי מערכת החינוך, בחדרי מיון, רופאים, אחיות, בטיפות החלב, הוכשרו לאתר מקרים של אלימות, גם כשאישה לא באה ומתלוננת על אלימות.
מרית דנון: אותו דבר אני רואה פה את תפקיד מערכת החינוך, את תפקידו של המורה, של הגננת והמנהל.
מרית דנון: יש הרבה ילדים שנפגעים ולא יודעים או לא מודעים לדבר הזה, שמדובר פה באלימות מינית.
מרית דנון: אני שומעת הרבה עדויות של נפגעות אונס בתקשורת, בסרט מטאמורפוזה, לפעמים ילדה אומרת חשבתי שזה בסדר, חשבתי שזאת הנורמה, שזה נהוג.
מרית דנון: ואני חושבת שהתפקיד של האיש המבוגר במערכת החינוך הוא לזהות את הדבר הזה גם כשהילד לא מסוגל להביע ולשים את האצבע.
מרית דנון: הרשות לקידום מעמד האישה השנה מתקצבת ונותנת גם ייעוץ מקצועי ובמסגרת זאת מועברות כארבע מאות הרצאות במקומות העבודה, מתוכן מאתיים בתוך מערכת החינוך וארבעים ממש יועדו למרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.
מרית דנון: אני חושבת שצריך להפוך את הדבר הזה לא להרצאה פה הרצאה שם, כי זה לא עובד ככה.
מרית דנון: צריך להכניס את זה כמשהו חובה במערכת החינוך ובסמינרים.
מרית דנון: ואני רוצה להתחבר לדברים שאמרה פה חברת הכנסת זהבה גלאון.
מרית דנון: אני חושבת שלאף אחד מאיתנו בחברה אין זכות לקצוב את מספר הטיפולים שניתנים לנפגעת תקיפה מינית.
מרית דנון: אני מבינה שמדובר פה במשהו שהוא קשור לתקציב, אבל לפעמים ילד צריך עשרה טיפולים, לפעמים חמישה עשר טיפולים ולפעמים חיים שלמים.
מרית דנון: ומה אחריות המדינה על הדבר הזה, האם מדובר שמשפחות שיש להן אפשרות לתקצב דבר כזה באופן פרטי הילדים שלהם יזכו ואחרים הם מתים חיים מבחינתי.
מרית דנון: לכל חייהם.
מיכאל מלכיאור: אני פשוט אומר מראש, אנחנו לא נספיק, יש לנו הגבלת זמן.
מיכאל מלכיאור: קבענו כבר עכשיו שאנחנו נעשה ישיבת המשך, עם השרה, מההתחלה עד הסוף, כי חבל, יש כל כך הרבה שאנחנו רוצים לשמוע אותם בישיבה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אני אתן עכשיו רק לכמה ואנחנו חייבים עוד מעט לסיים לקחת לפחות סיכומי ביניים.
מיכאל מלכיאור: עדי בר, נציגת מועצת התלמידים.
עדי בר: אני עדי בר ואני חברת מועצת תלמידים ונוער ארצית.
עדי בר: קודם כל אני חייבת להגיד, הגיע הזמן שתהיה ישיבה שעוסקת באופן כל כך ברור בנושא הזה שהוא פשוט בגדר שערוריה.
עדי בר: מלבד העובדה שנערות ונערים שעובדים תקיפה או הטרדה מינית לא מקבלים את הטיפול הראוי מצד המערכת אני נורא רוצה לציין את העניין שהמערכת שומרת את זה בדרך כלל כן בחדרי חדרים.
עדי בר: לא, בתי הספר לא יוצאים בהצהרה ישירה למתלונן או למתלוננת, שגם במקרה של הטרדה מינית, גם הטרדה מינית פוגעת בהמשך החיים התקינים, גם במקרה כזה צריך לגשת למשטרה.
עדי בר: במקרה כזה העונש חייב להיות ברור, ההפחדה חייבת להיות חד משמעית.
עדי בר: החינוך יכול להיות בכל צורה שהיא, וחשוב כמובן שהמורות והמורים יעברו הכשרה לטפל בנפגעות או נפגעים, אבל מעבר לזה, חייבים להבין את זה חד משמעית שתקיפה מינית בכל צורה בתוך המערכת לא מקובלת עלינו ולא מקובלת על אף אזרח אחר במדינת ישראל, כפי שהיא לא מקובלת בכל מקום אחר בישראל.
גדעון סער: אני רוצה לברך את חבר הכנסת זבולון אורלב ואת חברת הכנסת נאדיה חילו שאתמול ביוזמתם עברה בקריאה ראשונה הצעת חוק שמרחיבה את דיני ההטרדה המינית, בדיוק בנקודה הזאת של קטינים.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, החוק גם נדון בוועדה לקידום מעמד האישה ברשות חבר הכנסת סער ואני מודה לו על הטיפול המסור בחוק.
זבולון אורלב: המצב החוקי היום שנער עד גיל ארבע עשרה שמוטרד אפשר להאשים את המטריד רק אם יש כפיפות של מרות, או אם הנער התנגד באופן מפורש ולמרות זאת הטרידו אותו.
זבולון אורלב: החוק מסיר את שתי המגבלות האלה, לא צריכים שיהיו יחסי מרות, וגם אם הנער הסכים המטריד יהיה אשם.
זבולון אורלב: יש דיון אם זה יהיה עד גיל ארבע עשרה, אתמול זה עבר עד גיל ארבע עשרה בקריאה ראשונה אבל בקריאה שנייה ושלישית נדון בסוגיית הגיל שש עשרה, יש צדדים לכאן ולכאן.
זבולון אורלב: כאמור החוק ביוזמה של קבוצת חברי כנסת ובראשותה של חברת הכנסת נאדיה חילו וגם הצעת חוק שלי.
זבולון אורלב: אני רוצה לומר ממש ממש בקיצור, קודם כל לחזק את דבריה של מרית, אין לי ספק שהואיל והנתונים האלה מסתמכים רק על פניות למרכזי הסיוע מדובר פה רק בקצה של קרחון.
זבולון אורלב: כי מדובר פה בעבירה שבדרך כלל לא ברור אם יש אינטרס למישהו להתלונן, או אם מישהו בכלל מרגיש שנעשה לו משהו רע.
זבולון אורלב: כי הרי אנחנו אומרים, אפילו אם ילד הסכים להטרדה מינית גם זאת עבירה.
זבולון אורלב: ולכן צריכים להסתכל לנתונים לא רק כמבהילים, כמבהילים מאוד.
זבולון אורלב: לא רק כמחרידים, כמחרידים מאוד.
זבולון אורלב: כנראה המצב בשטח חמור פי כמה וכמה.
זבולון אורלב: אני שואל שאלה ראשונה בעיקר את אנשי המשטרה.
זבולון אורלב: לפי הדיווח פה הנתונים פה, מדובר פה בכמה אלפי מקרי אונס.
זבולון אורלב: אני לא יודע מה הנתונים לגבי חקירות והרשאות אבל לא זה הרושם שלי, שיש כמה אלפים של כתבי אישום והרשאות בסוגייה של אונס.
זבולון אורלב: רבותיי, נראה לי שיש פער גדול מאוד בין הדיווח פה על מקרי אונס, שלפי דעתי במציאות זה עולה עוד כמה וכמה, מול מציאות שאינני יודע, אולי כמה מאות כתבי אישום.
זבולון אורלב: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר, אני בהחלט חושב שכל מה שאפשר לעשות למען הנושא הטיפולי הוא חשוב, הוא חיוני, הוא הכרחי, אחרת באמת אנחנו מרגישים שאנחנו פושעים כלפי אותם ילדים שפשוט הורסים להם את החינוך.
זבולון אורלב: אבל יחד עם זה אני חייב לומר משהו כאיש חינוך, ואני לא בטוח שכולם יסכימו איתי, בסופו של דבר פגיעות מיניות, כמו סוגיות, להבדיל, עבריינות סמים, עבריינות אלימות, הם בסופו של דבר סימפטומים, הם לא הסיבה, הם המסובב.
זבולון אורלב: זה נכון שכולנו בני אדם שנוצרנו עם יצר הטוב ויצר הרע ואין שום מגזר בעולם שמחוסן מפני רצון לחטוא ולפשוע ולעבור עבירה, ויש את המקרים הנוראים האלה בכל המגזרים כי כולנו בני אדם.
זבולון אורלב: אבל אני תמיד שואל את עצמי כאיש חינוך האם אין רקע של חוסר, העדר, חינוך, לדוגמא לערכי משפחה.
זבולון אורלב: האם הערכים, האם הדברים האלה אינם משקפים גם סביבה שהיא רוויית פורנוגרפיה.
זבולון אורלב: האם הנתונים האלה אין להם שום קשר לאווירה מתירנית.
זבולון אורלב: האם אין שום קשר להתייחסות שלנו לסוגיית האלימות.
זבולון אורלב: בואו נחשוב על הילדים שלנו באיזו סביבה הם גדלים, מה הם קולטים, הוזכרה כאן סוגיית המסרים, בעיניי זו סוגיית הערכים.
זבולון אורלב: ואני חושב שיחד עם הטיפול בסימפטומים,
זהבה גלאון: ערכים אבל לא ערכי משפחה.
זבולון אורלב: אז בהחלט אפשר לקיים דיון איזה ערכים.
זבולון אורלב: אני רק רוצה להוסיף כאן לדיון, לא לטפל רק בסימפטומים.
זבולון אורלב: לא לטפל רק בסוגייה של הטיפול, שהיא חשובה.
זבולון אורלב: זהבה הרי אמרתי שאין שום מגזר חסין.
זבולון אורלב: זה קיים אצל כולם.