GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מלי פולישוק-בלוך: אני בהחלט באה בטענות לשופטים.
מלי פולישוק-בלוך: אפשר לבוא אליהם וצריך לבוא אליהם בטענות, אבל הם לא האחראים היחידים.
מלי פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר את המשפט האחרון שאולי היה צריך להיות המשפט הראשון.
מלי פולישוק-בלוך: דוגמה אישית.
מלי פולישוק-בלוך: אמרו את זה בכנסת הקודמת ואני אומר את זה שוב.
מלי פולישוק-בלוך: דוגמה אישית של חברי כנסת היא הדבר הבסיסי והחשוב ביותר בכל המערך הזה, משום שאם יכול להרשות לעצמו חבר כנסת ממפלגה מסוימת לומר מל הבמה דברים כפי שהוא אמר – ואני לא אחזור עליהם – זה משודר לכל האומה.
מלי פולישוק-בלוך: לכן אני מסכמת ואומרת שמה שחשוב לעשות זה להוות דוגמה אישית, להמשיך בהחלטות שהיו ולא להתחיל מהתחלה, ולשנות סדרי עדיפויות של מה שחשוב במדינה.
עבאס זכור: אני מברך על הדיון.
עבאס זכור: מדובר בתופעה קיימת שכל הזמן מתרחבת ואני בטוח שהנתונים בידינו הם לא נתונים מדויקים, לפחות במגזר הערבי שם הרבה נשים לא מתלוננות, לא מגיעות למשטרה.
עבאס זכור: בחברה הערבית, כשהאישה מגיעה למשטרה ומתלוננת, יש לה בעיות רבות בחברה שלה, במשפחה, בכפר שלה.
עבאס זכור: כשהעונש לא מספיק, אחרי שהבעל מקבל את העונש שלו וחוזר הביתה, זה מביא לגירושין ולכן האישה חושבת אלף פעמים לפני שהיא מתלוננת על בעלה כי זה יביא להרס הבית ולגירושין.
עבאס זכור: גם מבחינה דתית הדת לא מתירה לבעל לאיים על אשתו או להכות אותה.
עבאס זכור: בכל יום שישי אני נותן במסגד דרשה ואמר הנביא מוחמד שלא יהיה אחד מכם חמור, יכה אשתו ביום וישכב אתה בלילה.
עבאס זכור: זה אמר הנביא מוחמד לפני 1,400 שנים.
עבאס זכור: צריך להיות ברור שהאיסלם לא מתיר את זה למרות שיש אנשים שחושבים שהאיסלם מתיר זאת.
עבאס זכור: העונש לבדו לא מספיק כדי למנוע את התופעה הזאת.
עבאס זכור: אנשים רבים נשפטו במשך שלוש, ארבע וחמש פעמים, קיבלו את העונש שלהם, חזרו והיכו את הנשים שלהן עוד ועוד.
עבאס זכור: אני אומר שצריכים להיות מרכזים, שאם אישה מרגישה בבית שלה שהיא מאוימת, לפני שתקבל את המכות, לפני שהבעל שלה יעניש אותה, אותה אישה תוכל להגיע אל המרכזים האלה ותסביר לאחראים את זה שהיא מאוימת, אותם אנשים ייכנסו אתה לבית, ישבו עם בעלה ויסבירו לו מה העונש שיוטל עליו אם הוא יממש את איומו.
עבאס זכור: צריך לטפל בבעיה לפני שהאלימות בבית מתפרצת.
רחל דון-יחיא: אני מצטערת שלא הייתה לנו הזדמנות להציג את המחקר שהיה אמור להיות מוצג כאן.
גדעון סער: לי לא היה ידוע שהוא היה אמור להיות מוצג.
רחל דון-יחיא: הייתה תקלה.
רחל דון-יחיא: אני רק אומרת שאני מצטערת על כך.
גדעון סער: אם אני קובע את סדר היום, איך זה שהוא היה אמור להיות מוצג?
גדעון סער: הייתי אמור לדעת על כך.
גדעון סער: הוא לא היה אמור להיות מוצג.
גדעון סער: אני אשמח שתבואי להציג אותו בפני הוועדה.
רחל דון-יחיא: כבר לפני שש וחצי-שבע שנים, לקראת שנת 2000, שדולת הנשים הוציאה מחקר.
רחל דון-יחיא: היא לא עשתה את זה בעצמה אלא דרך חוקרת באוניברסיטאות ובמכון ירושלים.
רחל דון-יחיא: המחקר המאוד יפה מתייחס לכל הנושא.
רחל דון-יחיא: מי שלא יודע שקיים מחקר כזה, אני רוצה לומר שהוא קיים והוא יצא כספר על-ידי מכון ירושלים לחקר ישראל, נערך על ידי ועל-ידי דוקטור מינה גוגוש מאוניברסיטת בר-אילן.
רחל דון-יחיא: למיטב ידיעתי, המחקר הגדול, המקיף ביותר, לא רק בארץ אלא בעולם, בנושא הזה – הוא עלה יותר מ-120 אלף דולר – והחידוש שבו שהוא לקח לא מדגם מייצג אלא את כל התיקים בעבירות שנבדקו, לכל התקופה שנבדקה, תיקים אמיתיים בישראל במשך שנים, וזאת כדי להביא פרטים מדויקים על כל ההשפעה של המין בבית המשפט.
רחל דון-יחיא: שופטים לעומת שופטות וכולי.
רחל דון-יחיא: לא אציג את המחקר ולא אאריך אבל כל הדברים שנאמרו כאן, מובאים בהרחבה יתרה במחקר הזה, כולל נימוקים של שופטים, ציטוטים מתוך פסקי-דין וגם מה שקורה בתוך אולם בית המשפט.
רחל דון-יחיא: זאת אומרת, לא איך התוצאה של המשפט, רמת הענישה, ואם יש הרשעה או זיכוי או עסקת טיעון, האם זה קשור לשאלה אם זה גבר או אישה שנפגעה, אלא גם מה קורה בתוך אולם בית המשפט, איך מדברים אל גברים ואל נשים, איך מתייחסים אליהם וכולי.
רחל דון-יחיא: מטרת המחקר הזה היה להציג את זה.
גדעון סער: אני אשמח אם תוכלי להציג בהזדמנות ראשונה את המחקר בפני הוועדה, אבל גם לציין שמרכז המחקר והמידע של הכנסת, באותה סקירה שמונחת בפני הוועדה, מסתמך על הנתונים האלה.
רחל דון-יחיא: בהחלט.
רחל דון-יחיא: רק רציתי לומר את הדברים.
רחל דון-יחיא: חברת הכנסת שמטוב התייחסה לעולות החדשות, וכאן אני לתת את התשובה כי במחקר הזה ניתנת התשובה לזה.
רחל דון-יחיא: ברור שציבור של עולים הוא ציבור שיש לו בעיות, וזה קורה בכל מקום בעולם, עצם העקירה והמעבר לחברה חדשה יוצר משברים מאוד גדולים.
רחל דון-יחיא: מעבר לזה, יש כאן משהו מובנה.
רחל דון-יחיא: במחקר מצאנו שיש בעייתיות בתי-המשפט בהענשת עבריינים כנגד קבוצות חלשות.
רחל דון-יחיא: קבוצות חלשות כוללות נשים, קטינים, ערבים, עולים חדשים, תיירים, אסירים בבתי הסוהר.
רחל דון-יחיא: קראנו לזה כאשר הקורבן הוא אחר.
רחל דון-יחיא: מצאנו שזה מסביר המון דברים.
רחל דון-יחיא: לא הלאום של הנאשם, ולא עוד כל מיני דברים אחרים, אלא דווקא מיהו הקורבן וכאשר הקורבן משתייך לאוכלוסייה חלשה, יש הרבה יותר סיכוי שמי שפוגע בו, לא יורשע, או יקבל עונש נמוך או שלא יקבל מאסר בכלל.
רחל דון-יחיא: זה יכול להסביר באופן חלקי את התופעה הזאת ולכן הטיפול הוא טיפול שישפיע לא רק על נשים אלא גם על אוכלוסיות חלשות אחרות.
רחל דון-יחיא: חינוך זה דבר מאוד חשוב וברור שצריך לטפל באמצעותו, ושדולת הנשים מנהלת את פרויקט נמ"ש, ואני בהחלט מסכימה למה שנאמר כאן, אבל זה לא מספיק.
רחל דון-יחיא: יש כאן תופעה שצריך מיד לטפל בה.
רחל דון-יחיא: ברור שזה עניין של סדר עדיפויות.
רחל דון-יחיא: חטפו חייל אחד ויצאו למלחמה.
רחל דון-יחיא: כל שנה נרצחות 15, 19, 20 נשים, מאות אלפי נשים מקבלות מכות.
רחל דון-יחיא: ברור שהתקבע כאן מצב שאפשר לחיות עם זה, אז קצת נותנים כאן וקצת נותנים שם, אבל לא ממש מטפלים בזה.
רחל דון-יחיא: אני בדעה שלא רק הפרשת כספים, זאת הדרך של המדינה להראות עדיפות בעניין הזה, אלא אני חושבת שצריך לפגוע גם בכיסם של העבריינים.
רחל דון-יחיא: מה לעשות שבחברה שלנו להרבה מאוד אנשים מפריע להוציא כסף מהכיס שלהם יותר מאשר לשבת בבית סוהר, במיוחד אם זו חברת שוליים או חברה עבריינית.
רחל דון-יחיא: בהחלט אני חושבת שצריך להיות קנס שמוטל על מי שהוא אלים בתוך המשפחה ומחוץ למשפחה, והקנסות האלה יהפכו לצורך מימון חלק מהדברים שצריך לממן בעניין הזה.
רחל דון-יחיא: פיצויים לענישה.
רחל דון-יחיא: בפירוש לשלוח יד לכיס ולקבוע פיצוי.
רחל דון-יחיא: זה מתקשר גם למה ששמענו כאן, ודאי לא לקצר את תקופת ההתיישנות בתביעה אזרחית כי אני חושבת שהתביעה האזרחית היא מאוד חשובה וידוע שמחכים עד אחרי המשפט הפלילי, כדי שיהיה יותר קל לתבוע בתביעה אזרחית ולא תובעים לפני כן.
רחל דון-יחיא: לכן לא צריך לקצר את התקופה.
ג'מאל זחאלקה: תהיה לי הזדמנות להתייחס לנושא בדיון שיתקיים בכנסת.
ג'מאל זחאלקה: בשנה שעברה הייתי הגבר היחיד שהגיש הצעה בנושא ואני שמח שהשנה יש התקדמות כאשר יותר חברי כנסת גברים עוסקים בנושא.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתייחס לקביעתו של ארגון אמנסטי.
ג'מאל זחאלקה: ארגון אמנסטי קבע שהפרת זכויות נשים, היא ההפרה הנפוצה ביותר, הקשה ביותר בכל העולם.
ג'מאל זחאלקה: כמובן הוא עושה קמפיין בינלאומי בנושא.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה נכון גם למצב שקיים בארץ.
ג'מאל זחאלקה: לא אתייחס להצעת החוק, אבל אני תומך.
ג'מאל זחאלקה: גם משרד החינוך צריך לפעול.
ג'מאל זחאלקה: אני רוצה להתייחס רק לנקודה אחת שאני חוזר עליה בכל מקום ובכל השפות.
ג'מאל זחאלקה: הבעיה נעוצה במוסד הגבריות, בתפיסת הגבריות, בתפיסת הגבריות הישראלית, בתפיסת הגבריות הערבית, בתפיסת הגבריות כל פעם בגוון אחר – פעם בגלל מיליטריזם, פעם בגלל שלילת הגולה כי היהודי חלש בגולה ועכשיו הוא צריך להיות כאן חזק, פעם בגלל שאתה מדוכא ולכן אתה מדכא את מי שאתה יכול לדכא במשפחה שלך.
ג'מאל זחאלקה: מושג הגבריות הוא מושג מעוות ואני חושב שזו הבעיה.
ג'מאל זחאלקה: הקביעה והנורמה החברתית שמקשרת בין אלימות, כוחנות וגבריות, זו הבעיה וצריך לשבור את הדבר הזה.
ג'מאל זחאלקה: אם לא שוברים אותו, שום דבר לא יטופל.
ג'מאל זחאלקה: צריך לומר בבירור שהנורמה החברתית תהיה – ואני אומר את זה בערבית, בעברית ובאנגלית – שמי שמכה את אשתו, הוא מנוול והוא לא גבר.
ג'מאל זחאלקה: הוא מנוול.
ג'מאל זחאלקה: פשוט מאוד, צריך להתייחס אליהם כאל מנוולים.
ג'מאל זחאלקה: דרך אגב, בתרבות הערבית קיים כוח רב לקביעה הזאת שמי שמכה אישה, הוא לא נחשב גבר כי היא גיבור על חלשים.
ג'מאל זחאלקה: האישה לא חלשה, אלא היא מוחלשת.
ג'מאל זחאלקה: נאמר לפעמים שזו תופעה חברתית כמו גשם ושהממשלה לא יכולה לעשות כלום, אבל זה לא כך.
ג'מאל זחאלקה: אני יכול למנות לך חבר הכנסת סער עשרים צעדים שהממשלה יכולה לעשות ולעצב סביבה שתקטין את האלימות ותצמצם אותה בצורה דרסטית, בראש ובראשונה זה לא רק ענישה אלא גם חיזוק מעמד האישה, לתת לאישה אפשרות לתעסוקה, לעצמאות כלכלית ואז הגברים יחשבו עשר פעמים לפני שהם מכים את הנשים שלהן כי הם יודעים שיש להן ברירה ושהן לא חייבות להיות סמוכות על שולחנם ותלויות בגברים כלכלית.
ג'מאל זחאלקה: אלה דברים מאוד חשובים ובכיוון הזה צריך לחשוב.
ג'מאל זחאלקה: צריך ללכת בכיוון הזה ולא צריך ללכת לא רק בהטפה ולא רק בחקיקה, למרות שגם הדברים האלה מאוד חשובים.
גדעון סער: תודה ויישר כוח על הדברים.
גדעון סער: השופט גילון יתייחס לדברים.
גדעון סער: בסך הכול יש לך עכשיו משימה לא קלה.
השופט אלון גילון: תוך כדי הדיון רשמתי כמה נקודות ואני אתייחס אליהן.
השופט אלון גילון: חלק מהנקודות הכנתי מראש ולאחר מכן ארצה לדבר על עונשי המינימום, על הסדרי הטיעון, ולהתייחס למכון להשתלמות שופטים שהוזכר כאן.
השופט אלון גילון: אתמול קיבלתי את המחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, וראיתי למה אתם רוצים להתייחס.
השופט אלון גילון: אני מבקש שתזכרו כולם שעל כל פסק-דין וגזר-דין של שופט, אפשר להגיש ערעור על קולת העונש, וזה לא נתון לשיקול דעתו של בית המשפט אלא זה נתון לשיקול דעתה של הפרקליטות.
השופט אלון גילון: גם אני מצטרף למה שנאמר כאן על-ידי כמה מהדוברים, שצריך לעשות חשיבה מערכתית, ויכול להיות שאם מדובר בחקיקה, זה צריך להיות בוועדת חוקה.
השופט אלון גילון: באתר האינטרנט של הרשות השופטת מתפרסמים כל פסקי הדין ואפשר להיכנס ולמצוא.
השופט אלון גילון: נאמר כאן שרצוי שפסקי הדין יפורסמו, ואכן אנחנו היום מפרסמים את כל פסקי הדין.
גדעון סער: בכל הערכאות?
השופט אלון גילון: בכל הערכאות.
מלי פולישוק-בלוך: גם עסקאות טיעון?
גדעון סער: אם זה נגמר בפסק-דין.
השופט אלון גילון: אחרי שניתן גזר-דין, גזר הדין הזה מתפרסם.
השופט אלון גילון: כל גזר-דין, אם אין בו מוגבלות בחוק מבחינת איסור פרסום, מתפרסם.
השופט אלון גילון: פסקי-דין ישנים יותר אפשר למצוא באתרי האינטרנט המשפטיים.
השופט אלון גילון: חברת הכנסת גלאון.
השופט אלון גילון: אני מוכן להתחייב כאן בשם כל שופטי ישראל ולומר שאנחנו לא מצפצפים על החוק, לא על הכנסת ולא על אף גורם אחר.
השופט אלון גילון: כל פסק-דין שלא נותנים בו עונש מינימום, הוא ניתן אחרי שצריך לנמק ולנמק נימוקים טובים ולא נימוקים שניתנים כלאחר יד.
השופט אלון גילון: דוקטור דון-יחיא.
השופט אלון גילון: המחקר שעשית פורסם לפני שנקבע תזכיר קורבן?
השופט אלון גילון: כי אני אתייחס לתזכיר הקורבן ויכול להיות שזה יענה על חלק מדברייך.
השופט אלון גילון: אני מוכרח לומר שידידתי הטובה סיבכה אותי, כי אכן המחקר הזה הוא מאלף.
השופט אלון גילון: לגבי המכון להשתלמות שופטים.
השופט אלון גילון: אני אעלה בפני הנהלת המכון אפשרות לשלב את הנושא של אלימות במשפחה באחת ההשתלמויות.
זהבה גלאון: אנחנו רוצים השתלמויות על בסיס קבוע.
השופט אלון גילון: עוד דבר שאני מוכרח לומר, שאני שמח שצוין ביושר שפסקי הדין וגזרי הדין ניתנים על-ידי כל שופטי ישראל ושופטות ישראל.
השופט אלון גילון: לגבי עונשי המינימום.
השופט אלון גילון: אני לא חושב שזה יפתור איזשהו דבר.
השופט אלון גילון: צריך לעשות אולי שינוי מערכתי ולשנות אולי את הגדרת העבירה, אבל עונש מינימום לא יפתור.
השופט אלון גילון: זה גם צוין על-ידי השופטת אגמון ונאמר כי יוגשו פחות תביעות.
השופט אלון גילון: מה שקורה הוא שיש הבדל בין עבירה במקרה שדובר כאן, של גניבת רכב, לבין עבירה של אלימות במשפחה.
השופט אלון גילון: בעבירה של גניבת רכב יש לנו גנב ויש לנו מכונית, יש אנשים שראו ויש עדים, או אין לנו מכונית, הייתה לנו מכונית, אבל יש ראיות.
השופט אלון גילון: במקרה של אלימות במשפחה, ברוב רובם של המקרים זה בתוך הבית, אף אחד לא רואה, לעתים הילדים כן נוכחים בבית.
קריאה: אפשר לראות את הסימנים על האישה.
השופט אלון גילון: לפעמים לא נותרים סימנים.
השופט אלון גילון: האישה מתלוננת, המשטרה והפרקליטות מטפלים והם מרגישים שאין להם מספיק ראיות כדי להגיש כתב אישום בבית המשפט, אבל אם הם מצליחים לשכנע את העבריין ואת הסנגור שלו להגיע לעסקת טיעון, מגיעים לעסקת הטיעון, מגישים אותה לבית המשפט, לפחות משהו יצא מזה.
השופט אלון גילון: כי אם לא הייתה מוגשת עסקת הטיעון, לא היה מוגש כתב אישום לבית המשפט.
השופט אלון גילון: אני חוזר ואומר, לפחות כשיש עסקת טיעון – במקרה שאין מספיק ראיות – האיש מורשע וזה נרשם, הוא מקבל אולי עונש יותר קל, אבל הוא מקבל.
השופט אלון גילון: השופטים לא חייבים לקבל את עסקת הטיעון.
זהבה גלאון: זה הפך להיות קל לעשות עסקאות טיעון.
השופט אלון גילון: אני לא בטוח שכאשר יש עונשי מינימום, שופטים ברמת הענישה כי שיקול הדעת עובר בעצם מבית המשפט לפרקליטות שהיא גורם מינהלי שיכולה להיות מושפעת מכל מיני גורמים, ובעצם מוציאים את שיקול הדעת מהשופט.
השופט אלון גילון: צריך לשקול כל מקרה לפי הנסיבות וכך שופט עושה.
השופט אלון גילון: הוא שוקל כל תיק לגופו של עניין ואין כמעט אפשרות להשוות בין המקרים.
השופט אלון גילון: מבחינה עובדתית העבירה היא אמנם אותה עבירה וסעיף האישום הוא אותו סעיף אישום, אבל מסכת העובדות שונה ושופט צריך לשבת, זה התפקיד שלנו, לשמוע את שני הצדדים, ואם צריך גם לקבל תזכירים – בעיקר תזכירי קורבן – ולהחליט.
השופט אלון גילון: אם נוציא את שיקול הדעת מבית המשפט, אני לא כל כך בטוח שזה טוב לכל המערכת של הרשויות במדינה.
השופט אלון גילון: אולי צריך לקיים דיון בעונשי המינימום, יכול להיות שצריך לתאם את זה עם יושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט.
השופט אלון גילון: יכול להיות שצריך לשנות אבל צריך לעשות את זה בצורה מערכתית, חשיבתית, וזה בהחלט שווה דיון.
השופט אלון גילון: כאן אני מגיע לתזכיר הקורבן.
השופט אלון גילון: תזכיר הקורבן היום שינה את דרך המחשבה של השופטים כי לפני שהיה תזכיר הקורבן, כל מה שהיה בפני השופט זה הסנגור, התובע ובדרך כלל תזכיר של קצין מבחן.
השופט אלון גילון: היום כאשר בפני השופט יש את תזכיר הקורבן – ולפני שבאתי לכאן דיברתי עם כמה וכמה שופטים – צורת החשיבה שלו השתנתה.
השופט אלון גילון: השופט מקבל גם מושג על דברים שקודם לא היו בפניהם.
השופט אלון גילון: יתכן שזה עונה על חלק מהדברים שנאמרו במחקר על כך שהשופטים בעצם לא יודעים כלום.
השופט אלון גילון: אם לשופט קודם לא היה מושג, הרי שהיום הוא יודע.
השופט אלון גילון: יכול להיות שאני אומר פה משהו שיקומם, אבל תנסו לחשוב על זה ברגיעה.
השופט אלון גילון: אני לא כל כך בטוח שההכבדה בענישה בעבירות של אלימות במשפחה היא זו שתשפיע ותמנע את האלימות.
השופט אלון גילון: אם הבעל מחליט להכות או אם האישה מחליטה להכות – וכאן צריך לזכור שזה לשני הכיוונים – זה שהולך להוריד את הסטירה לא בדיוק חושב אם הוא יקבל חמש שנים או עשר שנים או שנה או שירות לציבור.
קריאה: זה מסר חברתי.
השופט אלון גילון: לא סיימתי את המשפט.
השופט אלון גילון: אני מסכים שזה מסר חברתי.
השופט אלון גילון: בהחלט, זה מקובל עליי.
השופט אלון גילון: פה צריך להתחיל מהחינוך, כפי שנאמר כאן.
אילנה שמעוני: יש כל כך הרבה מקרים שמתוכננים מראש.
אילנה שמעוני: האיש תכנן מראש לרצוח, הוא הכין והתארגן לקראת זה.
השופט אלון גילון: מה שנאמר פה שזה צריך להתחיל בחינוך, בסדנאות והסברה – מאוד מאוד מקובל.
השופט אלון גילון: רוב פסקי הדין בעבירות האלה הם בהסדרי טיעון והסברתי קודם למה זה קורה כאשר לפעמים אין ברירה.
השופט אלון גילון: נכון שהשופטים לא מחויבים לקבל את עסקת הטיעון, אבל אם השופטים יתחילו לבטל את כל הסדרי הטיעון, בסוף גם לא יגיעו בכלל להסדרי טיעון ואז יצאנו נפסדים.
השופט אלון גילון: השופט בודק את הסדרי הטיעון, בהרבה מאוד מקרים הוא מקבל, אבל בחלק מהמקרים הוא לא מקבל, והסדרי הטיעון הם טובים כי יש שיקולים נוספים מעבר להסדרי הטיעון.
השופט אלון גילון: נאמר כאן שננהל בקרה וסטטיסטיקה על הסדרי טיעון, או פיקוח יותר הדוק, אבל זה לא בסמכות של בית המשפט.
גדעון סער: דובר על התביעה הכללית, על כך שהפרקליטות תרסן את הנטייה ללכת להסדרי טיעון.
השופט אלון גילון: נאמר שתהיה בקרה נוקשה יותר של בתי-המשפט.
גדעון סער: בקרה שלכם, זאת אומרת שאתם פחות תקבלו את זה כדבר שהוא בתשעים אחוזים מהמקרים.
השופט אלון גילון: אנחנו לא מקבלים את זה.
גדעון סער: אני באופן אישי מכיר את זה ואני לא כל כך קטגורי בנושאי הסדרי טיעון כי הרבה פעמים זה מציל מזיכויים.
השופט אלון גילון: מפאת קוצר הזמן קיצרתי את דבריי, אבל אני מוכן לבוא עוד פעם לדיון נוסף.
השופט אלון גילון: המכון להשתלמות שופטים הוא גוף שלא מתוקצב על ידי המדינה אלא זה גוף שהשופטים הקימו מתוך תקציב בתי-המשפט ורוב רובם של המרצים לא מקבלים תשלום עבור הרצאותיהם.
השופט אלון גילון: פעם בשנתיים יש לנו השתלמות בנושא אלימות במשפחה, וכל שנה יש השתלמות של שופטי משפחה כאשר הנושא הזה של האלימות במשפחה עולה לדיונים ובא לידי ביטוי בהרצאות שניתנות בהשתלמות.
קריאה: השאלה אם כל השופטים משתתפים בהשתלמות הזאת.
גדעון סער: שמעת את הדברים והדברים לא נמצאים – ואומר זאת בלשון המעטה – בשיא או ללא ליקויים.
גדעון סער: חשוב שהמערכת הזאת תיקח את הנושא הזה בצורה כפי שאני חייב לומר – ואני כבר עובר לדברי הסיכום שלי – שקיימת במערכות אחרות.
השופט אלון גילון: בהקשר הזה אני מתחייב להעביר את הפרוטוקול של הדיון הזה לאנשים הבכירים ביותר כדי שזה יהיה לטיפול.
זהבה גלאון: הפרוטוקול הוא יבש.
זהבה גלאון: אנחנו רוצים שתעביר את הנימה.
גדעון סער: בסופו של דבר, איך אני יכול לשכנע.
גדעון סער: בסופו של דבר באים ואומרים שלא תרחיבו את מרחב שיקול הדעת השיפוטי שלנו, וזה בעצם מה שעלה מהדברים שלך.
גדעון סער: אנחנו יכולים לומר שלא תביאו אותנו להמשיך ולהגביל את מרחב שיקול הדעת השיפוטי שלכם.
גדעון סער: זאת אומרת, זה בידיכם וזה המסר, אם אני יכול בשורה אחת להעביר מסר למי שאמרת שהוא הגורמים הבכירים ביותר ושאני יודע מה עמדתם בעניין הזה.
גדעון סער: זה הנושא שצריך לעבור.
גדעון סער: אני רוצה לומר מילה טובה, קודם כל לכל הארגונים.
גדעון סער: בסופו של דבר זה עיסוק מתסכל וזה עיסוק קשה, אבל עושים פה דברים, קיימים פה ארגונים וולנטריים, ארגוני נשים, עמותות.
גדעון סער: אני חייב לומר – ואמרה את זה גם חברת הכנסת חילו - שהמשטרה והתביעה לא עומדים במקום הם עמדו בעבר.
גדעון סער: את הדבר הזה חייבים לומר.
גדעון סער: היום יש הנחיות אחרות, היום יש גישה אחרת, יש תמיד טענות, יש תמיד בעיות, יש תמיד דברים לשפר, אבל מגיעה גם מילה טובה על גישה אחרת.
נורית זיו: בוועדה אחרת האשימו את המשטרה שהיא משטרה פמיניסטית.
גדעון סער: קיבלת מחמאה.
גדעון סער: אני חושב שבבסיס אנחנו צריכים לשים גישה ערכית והגישה הערכית היא שלא יכולה להיות חברה צודקת שבה אין ביטחון לאישה בתוך הבית שלה.
גדעון סער: בשורה אחת זה כל העניין וזה הדבר שהוא צריך לעבור כחוט השני.
גדעון סער: דיבר פה יפה מאוד חבר הכנסת זחאלקה ואני חייב לומר לך שאתה צודק בנקודת המוצא שלך.
גדעון סער: בקונגרס שהייתי אמרה חברת הדוברות שהגברים שהם חלק מהבעיה, צריכים להיות חלק מהפתרון.
גדעון סער: בוא נשים את זה בצורה אחרת ונאמר שצריכה להיות שותפות בין נשים לבין גברים וזאת כדי לשנות מנטאליות, ואתה נגעת בנקודה הזאת, התנהגות, נורמות, לא משפטיות חברתיות.
גדעון סער: לפי דעתי זו נקודת המפתח וכאן יש לפנינו מקום אדיר לפריצת דרך.
גדעון סער: עדיין אנחנו לא נמצאים במקום הזה, היכן שחברות מערביות אחרות נמצאות.
גדעון סער: אני חושב שעונשי מוצא, לא עונשי מינימום, הם דבר שהוא דבר נכון ובסופו של דבר זה יגיע – לא בגלל שעכשיו זה עבר קריאה ראשונה – כי החברה לא יכולה לסבול והיא משקפת את ההתנגדות לענישה שרירותית.
גדעון סער: כאשר באופן קבוע יש ענישה שאין לה זיקה למה שהמחוקק קבע, אולי להפוך את הכול לעונשי מינימום זה דרקוני, אבל עונשי מוצא, שכדי להגיע לעונש אחר יהיו פרמטרים סגורים ויהיה צריך לנמק את זה, לפי דעתי זה הדבר הנכון.
גדעון סער: דיברתי על זה עם יושב-ראש ועדת החוקה, כי בסך הכול החוק הזה עבר בכנס הקיץ, והוא אמר לי שמאחר שזה חוק גדול, עדיין הלשכה המשפטית של הוועדה עובדת.
גדעון סער: אני מקווה שבחודש הבא ועדת החוקה תתחיל לעסוק בחוק הזה.
גדעון סער: בסופו של דבר זו הייתה ועדה בראשות השופט גולדברג, והיו חברים בה גם אנשים מהרשות השופטת.
גדעון סער: אני רוצה לציין את הנקודה שהועלתה כאן – וזה דבר שאנחנו יוצאים אתו היום – לגבי צוות משותף.
גדעון סער: נצטרך לקבוע כינוסים משותפים קבועים, וחשוב שזה יהיה קבוע בזמן, אך ורק בנושא הזה של אלימות במשפחה.
גדעון סער: זה יתרום להרבה מהמשרדים השונים שלצערי לא כל הנציגים שלהם הצליחו לדבר כאן היום.
גדעון סער: יש להם כלים שלנו אין.
גדעון סער: כאשר אנחנו מגיעים לנתיב החקיקתי או לדברים שהם גם מעבר לזה – של העלאת מודעות, אבל בעיקר לנושא החקיקתי – אנחנו יכולים לקחת פרויקטים ולרוץ אתם, אבל הרבה דברים אחרים הם בתחום הרשות המבצעת ושם אפשר גם לבחון רעיונות חדשים.
גדעון סער: אני מזמין את כל הנמצאים כאן לדיון במליאה.
גדעון סער: בדיון יהיו כמה הצעות חוק פרטיות.
גדעון סער: אני מודה לכולכם.
גדעון סער: אני רוצה קודם כל להתנצל על האיחור.
גדעון סער: עדכנו אותי שמנכ"ל משרד התעשייה והמסחר יתאחר, ואכן אני עדיין לא רואה אותו אתנו.
גדעון סער: אני חשבתי שנוכחותו חשובה.
גדעון סער: בסופו של דבר, אנחנו גם דחינו פעם אחת את הישיבה כדי לאפשר את נוכחותו.
גדעון סער: הוא בטח עוד יגיע.
גדעון סער: לפני שנתחיל, אני רוצה גם לומר שהיום תעלה בקריאה ראשונה במליאה הצעת החוק של חברי הכנסת נדיה חילו וזבולון אורלב, שעברה פה בשבוע שעבר ונוגעת להטרדה מינית של קטינים.
גדעון סער: לתשומת לבכם, זה בסדר היום של המליאה היום.
גדעון סער: תבואו לתמוך בחוק בקריאה ראשונה.
גדעון סער: אמרתי שעד סוף 2006 החוק הזה יושלם.
גדעון סער: הנושא הוא תקציב 2007 בעדשה מגדרית – תעסוקת נשים וביטחון חברתי.
גדעון סער: מעבר לכותרת הכללית, הסיפא מרמזת על הדברים שחשבתי שצריך להתמקד בהם, דהיינו: תעסוקת נשים וביטחון סוציאלי.
גדעון סער: אני מודה למנכ"לית המשרד לפיתוח הנגב והגליל שהגיעה לישיבה.
גדעון סער: כמובן שאחר כך היא תציג את הפעילות שלה בנושא.
גדעון סער: אני מודה שהיוזמה לדיון הייתה יוזמה של הגברת ברברה סבירסקי ממרכז אדוה.
דב חנין: מכיוון שאני חייב לצאת לישיבה אחרת והספקתי לעיין בדוח של ברברה סבירסקי, אני רוצה לומר כמה מילים.
דב חנין: אני רוצה לומר את הדברים לפני שהדוח יוצג, כי אני קראתי אותו.
דב חנין: אדוני יושב הראש, אני חושב שהישיבה הזאת היא ישיבה מאוד חשובה.
דב חנין: אני רוצה לחזור ולברך אתכן על הניתוח שאתן מציעות לנו בכנסת.
דב חנין: אני חושב שזה ניתוח חשוב בצורה בלתי רגילה.
דב חנין: אני מרגיש נוח לומר את הדברים דווקא מכיוון שאני גבר.
דב חנין: אני חושב שהחשיבה הנשית הפמיניסטית תורמת לכולנו.
דב חנין: זו חשיבה רעננה ומאוד חשובה.
דב חנין: כשאנחנו שואלים את השאלה החברתית מי נפגע ומי משלם את המחיר ומסתכלים על הדמות החברתית של האנשים הנפגעים, במקרה הזה של הנשים הנפגעות, אנחנו מקדמים את הדיון שלנו בצורה מאוד מאוד אמיתית.
דב חנין: מאוד הייתי רוצה שדיונים כאלה יתקיימו לא רק בוועדה הזאת, שהיא ועדה מאוד חשובה, אלא שבכל ועדות הכנסת תימצא הדרך לדון בשאלות, כמו: מי משלם את המחיר ומה היא דמותם החברתית של הנפגעים.
דב חנין: במקרה הזה אנחנו רואים קודם כל את הנשים בחזית ובשורה הראשונה, וזה תמיד קורה כך, ויש קבוצות חברתיות נוספות שנפגעות.
דב חנין: אני חושב שסוג הדיון הזה מאוד מאוד תורם לחשיבה שלנו, כי הוא מוריד את השאלות מרמה אבסטרקטית ומופשטת, שהיא רחוקה מכולם, לרמה מאוד מאוד מעשית, שיכולה גם לקדם איזושהי אלטרנטיבה ואיזה שהם פתרונות.
ברברה סבירסקי: אני רוצה להבהיר הבהרה קטנה.
ברברה סבירסקי: המצגת הזאת מבוססת על מחקר של מרכז אדוה, אבל היא מובאת לכם תודות ל"נשים לתקציב הוגן", שהיא קואליציה של כ-30 ארגוני זכויות אדם ונשים, שעובדים ביחד כדי לקדם תקציב לנשים.
ברברה סבירסקי: למרכז אדוה אין יכולת לעשות לובי, להביא את הדברים לכנסת ולמקומות אחרים, ולפורום הזה יש אפשרות.
ברברה סבירסקי: אני פה בשירות הפורום "נשים לתקציב הוגן".
ברברה סבירסקי: אני אעבור די מהר על המצגת הזאת, כי אנחנו רוצים להתמקד בעיקר בתעסוקה - קצת בביטחון סוציאלי, אבל בעיקר בתעסוקה.
ברברה סבירסקי: לפני שאני אתחיל, אני רוצה שוב להודות לחבר הכנסת גדעון סער, שאפשר גם את קיום הדיון הקודם ביולי וגם את הדיון הזה.
ברברה סבירסקי: התקציב של 2007 הוא תקציב של מלחמה.
ברברה סבירסקי: נשאלת השאלה מי יידרש לשלם את המחיר ומי לא יידרש לשלם את המחיר.
ברברה סבירסקי: מקבלי שכר גבוה לא יידרשו לשלם את המחיר, כי הרפורמה במס ממשיכה לפעול, והנשים לא נהנות ממנה באותה מידה שגברים נהנים.
ברברה סבירסקי: אם מסתכלים על העשירון העליון, רואים ש-88% מהעשירון העליון הם גברים.
ברברה סבירסקי: 12% הם נשים.
ברברה סבירסקי: זה יותר טוב מהמצב שהיה לפני 20 שנה, אבל זה מיעוט.
גדעון סער: כמה זה היה לפני 20 שנה?
ברברה סבירסקי: לפני 20 שנה 6% מהעשירון העליון היו נשים, והיום - 12%.
ברברה סבירסקי: יש התקדמות בנושא הזה, אבל עדיין הנשים במיעוט.
משה גפני: מי שלא יידרש לשאת בהוצאות המלחמה זה עשירים וגברים.
ברברה סבירסקי: כאשר יש עלות גדולה שצריך לשלם, איך אפשר לשלם אותה?
ברברה סבירסקי: אפשר לקצץ ואפשר לקחת כסף במסים.
ברברה סבירסקי: הרפורמה במסים נמשכת, לא עצרו אותה.
ברברה סבירסקי: יש ארצות שעברו מלחמות ואסונות טבע, והן עצרו את הרפורמה במסים כדי לשלם את הנזק.
ברברה סבירסקי: התחלנו להוריד מס חברות כדי ליישר קו עם ארצות מערב אירופה.
ברברה סבירסקי: החלטנו לא להפסיק את ההורדה או לא להעלות באחוז אחד או בעשירית אחוז כדי לשלם קצת עבור המלחמה, אלא להמשיך בהליך הזה.
ברברה סבירסקי: זאת אומרת שבעלי חברות לא יידרשו לתרום למאמץ הזה.
ברברה סבירסקי: שוב, איפה הנשים?
ברברה סבירסקי: לא שם.
ברברה סבירסקי: 1.5% מכל הנשים המועסקות והעובדות שרשומות הן בעלות חברות.
עמירה דותן: האם זה נתון בדוק?
ברברה סבירסקי: ההגדרה המדויקת היא נשים שמעסיקות מישהי אחרת, לא רק בעלות חברות, אלא אפילו בעלות עסקים קטנים שמעסיקות נשים.
ברברה סבירסקי: אלו הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
ברברה סבירסקי: אחרי שאמרנו מי לא יידרש לשאת בהוצאות המלחמה, נעבור למי כן יידרש לשאת בהוצאות.
ברברה סבירסקי: לא רק הנשים יידרשו.
ברברה סבירסקי: מקבלי שכר מינימום יידרשו לשלם את המחיר בצורה מאוד בולטת.
ברברה סבירסקי: שני שליש ממקבלי שכר מינימום או פחות הם נשים.
ברברה סבירסקי: חוק ההסדרים דוחה את הפעימה האחרונה של העלאת שכר מינימום.
ברברה סבירסקי: זה נשמע כמו משהו מאוד מאוד טכני.
ברברה סבירסקי: תרגמתי את זה לכסף.
ברברה סבירסקי: מדובר ב-600 שקל בערך לכל אישה ולכל גבר שמרוויחים שכר מינימום.
ברברה סבירסקי: אמרו: חכו שישה חודשים.
ברברה סבירסקי: אפשר להסתכל על זה כתרומה עבור המלחמה.
משה גפני: ואם זה לא יאושר בחוק ההסדרים?
ברברה סבירסקי: אז לא, לשם כך אני פה.
ברברה סבירסקי: מי עוד יידרש לשאת בהוצאות המלחמה?
ברברה סבירסקי: אלה שנותנים ונותנות שירותים חברתיים: חינוך, בריאות ורווחה.
ברברה סבירסקי: זה משהו שאני אומרת כל שנה בכנסת.
ברברה סבירסקי: כאשר מקצצים בשירותים החברתיים, מקצצים במשרות של נשים או מורידים את רמת השכר וגם את התוספות.
גדעון סער: או למשרה חלקית.
ברברה סבירסקי: נכון, או בהיקף השכר.
ברברה סבירסקי: נתונים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מראים שמתוך עובדי החינוך כמעט 78% הם נשים, מתוך עובדי הבריאות - 74% נשים, ומתוך עובדי הרווחה כ-85% נשים.
ברברה סבירסקי: כשיש הורדה בהוצאות, נשים נפגעות בעיקר.
ברברה סבירסקי: אני תמיד מתחילה את השיחה בנותנות השירותים, כי זה שכר, אבל יש גם מקבלות ומקבלי השירותים.