GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת אסיף: אני רק אומר שלדעתי גם חמש עשרה זה לא עונה על הנימוקים שלי.
ענת אסיף: אני חושבת שאם זה מה שייקבע נשמור לעצמנו את האפשרות לרשום הסתייגות, של שרת המשפטים.
ענת אסיף: אני רק, כיוון שאני גם חייבת לרוץ לוועדת חוקה, פשוט נשמע כאן טיעון שהרמנו ידיים, או אנחנו לא סומכים על מערכת החינוך.
ענת אסיף: בעיניי זה אמירה, לא יודעת, היה לי קשה לשמוע את זה, כי בעצם אם אנחנו מחוקקים משהו שאומר שאנחנו לא סומכים על מערכת החינוך אז אנחנו פותרים אותה לגמרי.
ענת אסיף: אז אנחנו אומרים אז גם אל תתאמצו מעכשיו והלאה כי כבר פתרנו את זה בחוק, וכידוע לכם החוק לא נותן את הפתרונות להכל, ואין מה לעשות, זה תיקון לעבירה פלילית, אנחנו נמצאים בספירה המשפטית, זה השיח הראשון שצריך להיעשות.
גדעון סער: אני רוצה לסכם את הדיון, אני מבחינת עמדתי אני בעמדה שהוצגה כאן על ידי הייעוץ המשפטי, חושב שאנחנו צריכים להיות זהירים בחקיקה פלילית.
גדעון סער: אני חושב שאנחנו צריכים לראות את כל תמונת החקיקה, ואני לא רואה פה שום איזון או שום הלימה עם דינים שהם מתייחסים לעבירות הרבה יותר חמורות, וגם אי אפשר דרך אגב לבוא ולתקן את כל הקודקס הפלילי כפי שהוצג כאן כדי להעלות, שהוא יעלה בקנה מידה עם גישה מחמירה שהיא לא היתה קיימת בהצעת החוק המקורית, כי הצעת החוק המקורית התייחסה לגיל ארבע עשרה בסופו של דבר.
גדעון סער: יחד עם זאת אני דמוקרט, ואם אני אהיה במיעוט אני אהיה במיעוט, זה גם בסדר.
גדעון סער: אם אני הייתי צריך לשקול את הדברים מנקודת מבט פוליטית, דבר שלפעמים צריך לעשות בבית הזה, הייתי הולך להצעת ד"ר קדמן משום שאני חושש שבמליאת הכנסת אם יוצגו שתי אלטרנטיבות הרוב באופן, מבלי שהוא שמע את הדיון, ייטה באופן אוטומטי לגישה המחמירה.
גדעון סער: אבל מאחר שנציגת משרד המשפטים דיברה על האפשרות להגיש הסתייגות, ומאחר שזה חוק שבמקור תואם עם הממשלה, זאת אומרת הוא עלה גם בתמיכת ממשלה, אני רוצה להיות הגון עם הממשלה ולאפשר לה לקבל את ההחלטה שלה לעניין הסתייגות או אי הסתייגות, בין אם התוצאה תהיה שש עשרה ובין אם התוצאה תהיה חמש עשרה.
גדעון סער: אז מה שאני מבקש זה לקבוע את הדיון להצבעה ביום שלישי,
נאדיה חילו: אני רוצה שש עשרה, אבל אני מקבלת את הצעתו של היושב ראש ושל ד"ר קדמן.
גדעון סער: את צריכה להכריע לפי דעתי האם את רוצה להביא הסתייגות שהיא אומרת ארבע עשרה, כאשר יש סיכון שהמליאה תחליט שש עשרה, או האם את צריכה להתפשר על חמש עשרה.
גדעון סער: זאת תמונת המצב הריאליסטית, את מייצגת כאן גם את הממשלה ואת משרד המשפטים.
גדעון סער: אני יכול להחליט, אפשר להשאיר את האופציה להשאיר הסתייגות, אם כך חברת הכנסת חילו אנחנו נצביע, יחד עם זאת אם הממשלה, אני לא יכול לשלול ממנה, אני אקיים את ההצבעה עכשיו, אני לא יכול לשלול מהממשלה את האפשרות להסתייג, את מסירה את ההצעה לעניין שש עשרה?
נאדיה חילו: אם זה חמש עשרה אני מקבלת את הצעת הפשרה של החמש עשרה.
נאדיה חילו: כלומר אם תהיה הצעת פשרה של חמש עשרה אז אנחנו נלך עליה, ואם לא,
גדעון סער: את לא יכולה ברגע זה לחייב את הממשלה.
נאדיה חילו: אז אנחנו נלך על שש עשרה.
גדעון סער: אם כך אנחנו נצביע על שתי חלופות.
גדעון סער: אני מציע שיהיו שתי חלופות, כפי שהציע חבר הכנסת אורלב, אם הממשלה תרצה היא אפילו לא תצטרך להגיש הסתייגות, יהיו שתי גרסאות והממשלה תוכל לבוא למליאה ולנמק את העמדה שהיא מצדדת בה.
גדעון סער: אם כך אני קודם כל אצביע, אני לא צריך בעצם אם יש לי שתי חלופות, זו אגב גם הסכמת חבר הכנסת אורלב שלא יכול להשתתף בהצבעה אבל אמר שהוא מסכים שיובאו שתי הגרסאות.
הלית מגידו: בהתאם לסעיף 123 (ב) לתקנון קבוע שכאשר היו הקולות בוועדה שקולים לכל אחת משתי גרסאות לסעיף אחד בהצעת החוק תביא הוועדה שתי גרסאות להצבעה בקריאה השנייה.
הלית מגידו: המשמעות היא שתנאי הסף הוא שישנם קולות שקולים.
נאדיה חילו: אני רוצה רק פרוצדורלית לשאול, אם אנחנו נצביע עכשיו על שש עשרה ויהיה רוב על שש עשרה, זה אומר מה?
גדעון סער: זה אומר שהוועדה קבעה שש עשרה, והממשלה יכולה להגיש הסתיגות.
גדעון סער: אם כך מי תומך בחלופה של שש עשרה?
גדעון סער: מי תומך בחלופה של ארבע עשרה?
גדעון סער: ברוב של שניים נגד אחד הוחלט שהתוצאה היא שש עשרה, לממשלה שמורה האפשרות להגיש את ההסתייגות.
גדעון סער: כעת אני מצביע על הצעת החוק כולה.
הלית מגידו: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית, מספר התיקון כמובן ישתנה, הטרדה מינית של קטין שטרם מלאו לו ארבע עשרה שנים, התשס"ו-2006, תיקון סעיף 3 בחוק למניעת הטרדה מינית התשנ"ט-1998, בסעיף 3(א)(6)(א), בסופו יבוא: ואם טרם מלאו לקטין שש עשרה שנים, גם אם לא ניצול יחסים כאמור ובלבד שהמטריד אינו קטין.
גדעון סער: אני קובע שפה אחד ההצעה אושרה, תודה רבה לכולם.
גדעון סער: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה, אני רוצה בראש ובראשונה להודות לראש הממשלה שהגיע לכאן.
גדעון סער: זו פעם ראשונה שראש ממשלה מגיע לוועדה לקידום מעמד האישה.
גדעון סער: אני מאמין שזה משקף את החשיבות שאתה, אדוני ראש הממשלה, מייחס לוועדה, לנושאים שהיא מטפלת ולנושאים שיעלו כאן היום.
גדעון סער: אני מאמין בשיתוף פעולה, יש לנו שיתוף פעולה מאד יפה עם מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה במשרדך בכל הנושאים שעולים כאן.
גדעון סער: אני אציג בתמצית את שני הנושאים העיקריים, הנושא הראשון הוא נושא הטיפול הממסדי בתופעת הזנות בישראל.
גדעון סער: זה דבר שלא קיים, הייתה למדינת ישראל התקדמות רבה, בין היתר בזכות הפעילות של חברת הכנסת זהבה גלאון הרבה שנים בנושא המרבק בסחר בנשים.
גדעון סער: אי אפשר לומר את זה באותה מידה על נושא הזנות במובן הרחב, וקורבנות התופעה הזו מופקרות על ידי החברה לגורלן, אין מאמץ אמיתי להוציא אותם מאותו מסלול קשה, וגם אין מחקר ואין נתונים על הנושא.
גדעון סער: בחודש יוני הוצגה בפני הוועדה עבודה של ציפי גליק ממשרד הרווחה וענת גור מהרשות לקידום האסיר בנושא הזה, חשבנו שחשוב שמדינת ישראל תאמץ את זה כתכנית עבודה רשמית.
גדעון סער: נקודה שניה הוא נושא שהועלה כאן בחודש נובמבר על ידי עמותה בשם מקום בטוח וזה הנושא של נפגעות טראומה של תקיפה מינית כאשר אנחנו מדברים על טראומות שקיימות שנים לאחר האירוע ונכון להיום אין מישהו שמעניק את הטיפול הייחודי בראשון, ואותה עמותה של נשים שעושות את זה בהתנדבות מלאה, הציגו בפנינו את שני הנושאים האלה אנחנו רוצים להעלות היום.
גדעון סער: בבקשה אדוני ראש הממשלה.
אהוד אולמרט: תודה רבה לך אדוני ראש הוועדה, גברתי יועצת ראש הממשלה למעמד האישה מרית דנון, חברי הוועדה ונציגי הארגונים השונים שנמצאים כאן.
אהוד אולמרט: קודם כל אני מודה לכם על ההזמנה הופתעתי כאשר יו"ר הוועדה סיפר לי בפגישה שקדמה לפתיחת הישיבה, שזהו ביקור ראשון של ראש ממשלה בדיוני הוועדה לענייני מעמד האישה בכנסת.
אהוד אולמרט: אז קודם כל אני שמח שהמפגש הראשון הזה מתקיים, אני קצת מצטער שזה המפגש הראשון כי נדמה לי שהנושא הזה הוא נושא חשוב מידי, מרכזי מידי ודחוף מידי כדי שלא תינתן לו מלוא תשומת הלב והמשקל, קרוב למדי מעורבות של ראש ממשלה יכולה להוסיף לו.
אהוד אולמרט: זה כמובן לא בא לגרוע כהוא זה מהמעורבות הגדולה שמגלה בעניין היועצת שלי מרית דנון, שמהיום הראשון שהיא ממלאת את תפקידה הסתערה על הנושאים האלה במלוא העוצמה והיא מדווחת לי באופן שוטף על היבטים שונים המחייבים תשומת לב גם שמעבר ליכולות ולסמכויות ולאמצעים העומדים לרשות האגף הזה לייעוץ מעמד האישה.
אהוד אולמרט: הבנתי מהיו"ר שהכוונה להתרכז בישיבה הזו בשני נושאים, נושא נפגעי התקיפה המינית ובעיית הזנות.
אהוד אולמרט: אני אשמח בהזדמנות אחרת להיות מוזמן לדיונים בתחומים נוספים שהם חלק מסדר היום.
גדעון סער: אתה תמיד מוזמן.
אהוד אולמרט: אני מודה לך.
אהוד אולמרט: אני מוכרח לומר שהעובדה שבראש הוועדה עומד גבר, אני רואה בזה חלק מהדרך הבריאה בה צריך להתמודד עם הבעיה.
אהוד אולמרט: ההנחה שלעיתים רווחת שהתפקיד של טיפול בנושאים של נשים הוא רק בידי נשים לפי דעתי מצביעה על גישה סטריאוטיפית, שזה נושא גזרתי מגזרי שבעיות של נשים הם עניינם של נשים.
אהוד אולמרט: איני רואה את זה כך אני בהחלט חושב שזו בעיה של החברה כולה ומי שרוצה להתמודד עם מצוקות חברתיות באופן רציני מעמיק ומקיף בהחלט צריך לראות בעניין הזה את האחריות הרחבה של גברים כנשים כאחד, ואני מעריך את המאמץ שאתה עושה ואת תשומת הלב הרצינית שאתה נותן לנושאים של הוועדה.
אהוד אולמרט: כדי לסכם את דברי הפתיחה שלי אני אומר כך, אני מתכוון, וכבר נתתי הוראות וזה יבוא לידי ביטוי בתקציב גם ב- 2007 וגם ב- 2008, להקצות כספים בשלב זה, בשנת 2007 בשיעור של 20 מיליון ₪ ובשנת 2008 כרגע עוד 10 מיליון ₪.
אהוד אולמרט: אני בהחלט חושב שנצטרך להרחיב את זה בנושא נפגעות התקיפה המינית כדי להגדיל את מס' העובדות המקצועיות שעובדות בשטח לאיתור נפגעות של תקיפה מינית, וגם כדי להקים 4 מרכזים יומיים רב תחומיים לטיפול בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית בנוסף למרכזים הקיימים היום בראשון לציון וחיפה.
אהוד אולמרט: להקים דירות מגורים לנפגעות בערים בהם פועלים המרכזים, כשש דירות כאלה לטיפול בנפגעות, ולהקים הוסטל טיפולי אשפוזי לנפגעות תקיפה מינית.
אהוד אולמרט: הכוונה להשלים את ההיערכות הזו עד סוף 2008 זה יחייב השקעה של 15 מיליון וכבר ב- 2007 יושקעו 19 מיליון ₪ לפי הנחיה שנתתי למשרד האוצר, ואין ספק שזה יבוצע.
אהוד אולמרט: אנחנו מדברים גם על תופעת הזנות- אני חושב שלענייננו, סחר בנשים מגדיר תופעה קצת יותר רחבה.
אהוד אולמרט: רק לאחרונה יכולנו לקרוא על מקרים ספציפיים שזכו לכיסוי נרחב בתקשורת, זנות המשולבת בייבוא נשים למטרות זנות בארצות שונות במזרח אירופה.
אהוד אולמרט: כל המנגנון הזה שהוקם, ההסדרים החוזיים עם הסרסורים הסוכנים או המתווכים הם תופעות נוראיות.
אהוד אולמרט: בדרך כלל כשאנחנו מדברים על זנות אנחנו מדברים רק על גזרה צרה של ניצול נשים, סחר בנשים ושעבוד נשים באופן שבו נתקלנו בו בשנים האחרונות.
אהוד אולמרט: אנחנו רוצים להקים מעונות טיפוליים לנשים ונערות העוסקות בזנות, דירות חירום ללינה זמנית לנשים ונערות, קו חירום ארצי לנשים ונערות במעגל הזנות, מרפאה ניידת לאיתור נערות ונשים-אנחנו מדברים על שלוש ניידות, מקלט טיפולי להוצאת נשים ונערות ממעגל הזנות, מרכז יום לשיקום נשים תעסוקתי-בתכנית הרחבה מדובר על שלושה מרכזים כאלה, נצטרך להכשיר עובדים סוציאליים שתחום ההתמחות שלהם יהיה בטיפול בנשים ונערות ממעגל הזנות.
אהוד אולמרט: צריך להרחיב את מערכת ההסברה ואת פעולות המניעה וגם בתחום הזה החלטנו על הקצבה דו שנתית של 15 מיליון ש"ח על ידי משרד האוצר שמתוכם 10 מיליון יוקצבו השנה ו-5 מיליון יוקצבו בשנה הבאה.
אהוד אולמרט: האמת אדוני היו"ר שבאתי בעיקר להאזין זו הזדמנות שנתתם לי ואני שמח שהיה לי הזמן לשמוע את חברי הוועדה ואת הנציגים השונים העוסקים בעניין.
אהוד אולמרט: אני רוצה לומר לכם שאני חושב שמיניתי לתפקיד הזה אישה בעלת ניסיון, יכולת וקשר אישי מיוחד אתי שמאפשר לה לשים על סדר היום שלי מגוון די רחב של נושאים שהם לא בהכרח בלתי חשובים, ואת הנושא הזה כנושא מרכזי.
אהוד אולמרט: אני מתכוון בהחלט לעסוק בעניין באופן אישי, בכל תפקיד שאמלא, גם אם יוחלט להדיח אותי מתפקיד שר הרווחה ולהשאיר אותי רק בתפקיד ראש הממשלה - - -.
גדעון סער: יכול להיות שנבקש ממך להישאר כשר רווחה.
אהוד אולמרט: יכול להיות שתבקשו ממני שהחילופים יהיו אחרים.
אהוד אולמרט: בכל מקרה אני מתכוון להיות מעורב באופן אישי בנושא הזה, לעקוב אחרי הביצוע של התכניות שלנו הן לגבי התכנית של נפגעות תקיפה מינית הן לגבי הנושא של הזנות ובהחלט לשקול אפשרות להרחיב את ההקצאה התקציבית לפרויקטים הספציפיים האלה כי נדמה לי שזה עלול לא להיות מספיק.
ערוץ 10: האם זה מופיע בספר התקציב?
אהוד אולמרט: אני מציע לא להפוך את זה למסיבת עיתונאים.
אהוד אולמרט: אני מניח שכולם יודעים שאם ההחלטה נתקבלה בימים האחרונים וספר התקציב כבר נכתב לפני כמה חודשים, אז בספר התקציב זה לא מופיע.
אהוד אולמרט: אם אני מודיע כאן שהכסף יהיה בתקציב, הוא יהיה בתקציב.
גדעון סער: תודה לאדוני ראש הממשלה, אני מעריך במיוחד את העובדה שציינת שהתוספת התקציבית הזו תבוא מהאוצר כי כולנו מכירים את המצוקות שמשרד הרווחה מטפל בהם.
גדעון סער: אני מציע שד"ר עפרית שפירא-ברמן תציג את הנושא הראשון בשם עמותת "מקום בטוח", אני רק מבקש מכל הדוברים לנסות לתמצת כיוון שהיכולת של ראש הממשלה להיות אתנו פה מוגבלת.
אהוד אולמרט: הייתי מבקש שמשך הנוכחות שלי לא יכתיב את איכות ההצגה, מקסימום אקח זמן מדבר אחר, אבל אני רוצה לשמוע ברצינות את הדברים.
עפרית שפירא-ברמן: בוקר טוב, בשש דקות שהקצו לי קשה מאד להכניס את הדברים אבל אני אשתדל לדבר מהר מבדרך כלל.
עפרית שפירא-ברמן: קודם כל אני רוצה להודות לכבוד ראש הממשלה ולחבר כנסת גדעון סער על כך שהם נותנים לנו את ההזדמנות להביא את הקולות המושתקים של נפגעות טראומה מינית.
עפרית שפירא-ברמן: על התכנית שאני אציג בפניכם את עיקריה, שקדו במשך חודשים ארוכים הרבה נשות מקצוע ואני בסך הכול הנציגה שלהם פה, אחרי תציג הגברת אורית נווה סיפור קצר של אישה צעירה אחת שעברה טראומה מינית בתקווה שתהיה לכם לפחות את הזכות להכיר פרצוף אחד מאחורי הנתונים הקשים.
עפרית שפירא-ברמן: עמותת מקום בטוח הוקמה על ידי נשות מקצוע כולן מומחיות בתחום של טיפול בטראומה מינית וכולנו הגענו למסקנה בתוך תהליך העבודה שלנו והוא שאין מספיק מענים ציבוריים הולמים בתחום של טיפול בנפגעות טראומה.
עפרית שפירא-ברמן: אין לנו ספק שמה שצריך הוא ליצור רצף של מענים טיפוליים החל משלב משברי רפואי, דרך טיפול אמבולטורי אבל אנחנו פה היום כדי להציג רק את התכנית של החלופה האשפוזית.
עפרית שפירא-ברמן: החלופה האשפוזית נדרשת לאותם מקרים שבהם מצבן הנפשי של הנשים מתדרדר ויש צורך בהשגחה נפשית מקצועית צמודה.
עפרית שפירא-ברמן: אני אתחיל עם כמה נתונים סטטיסטיים על היקף התופעה, אחת מתוך 4 נשים ואחד מתוך 7 גברים עוברים טראומה מינית בילדותם.
עפרית שפירא-ברמן: אחת מתוך 7 ואחד מתוך 11 גברים עוברים גילוי עריות.
עפרית שפירא-ברמן: כשגילוי עריות זה תקיפה על ידי בן משפחה וטראומה מינית יכולה להיות גם על ידי בן אדם שמחוץ למעגל המשפחתי.
עפרית שפירא-ברמן: נעשו הרבה מחקרים אפידימיולוגיים בעולם שמנסים לעמוד על שכיחות התופעה באוכלוסיה הכללית, בארץ נעשה עד היום רק מחקר אחד על ידי צוות של הדסה עין כרם בירושלים שפורסם בשנת 2000.
עפרית שפירא-ברמן: כל המחקרים מצביעים על זה שכ- 25% מהילדים בגילאי 0-18 עוברים פגיעה מינית מסוגים שונים.
עפרית שפירא-ברמן: ממחקרים שקיימים בעולם עולה כי מעל כשליש מהנשים יאנסו לפחות פעם אחת במהלך חייהם.
עפרית שפירא-ברמן: משמעות גראפית של הנתונים האלה זה כמו לקחת כל אישה שלישית בחדר הזה.
עפרית שפירא-ברמן: ישנה עלייה מתמדת בשיעור הנפגעות שפונות למרכזי הסיוע.
עפרית שפירא-ברמן: לפי הנתונים שיש לנו רק בחצי השנה האחרונה ישנה עלייה של 20% לעומת מספר הנשים שפנו בשנה הקודמת וההנחה המקצועית שלנו היא שמדובר בקצה הקרחון בלבד.
עפרית שפירא-ברמן: מרבית הנשים לא מגיעות למרכזי הסיוע, מרביתן לצערי נופלות בין הכיסאות.
עפרית שפירא-ברמן: גם המעגל הקרוב ביותר לנפגעת ולפעמים גם אנשי מקצוע לא יודעים לזהות שמדובר בטראומה מינית ויותר מזה, לא תמיד יודעים לטפל בזה כשמזהים.
עפרית שפירא-ברמן: מעל 85% מהנפגעות, וזה בניגוד למיתוס הרווח, נפגעות על ידי על ידי אדם שהם מכירות, במקרים רבים מדובר בבן משפחה קרוב ולהכרות הזו יש השלכות דרמטיות על חומרת הפגיעה.
עפרית שפירא-ברמן: בין ההשלכות הארוכות והקצרות טווח אפשר למנות דיכאון, התקפי חרדה, התקפים דיסוציאטיביים, שבקצה הקיצוני של הרצף מדובר בפיצול אישיות, פגיעות עצמיות, תסמינים פסיכוסומאטיים רבים ומורכבים, הפרעות אכילה, קשיי ריכוז שמקשה עליהם להתנהל בתוך מוסדות חינוך ומקומות עבודה קשיי תפקיד רבים וקשיים ביצירת קשרים.
עפרית שפירא-ברמן: אחת ההשלכות הקשות ביותר של פגיעה מינית בעיקר כשמדובר בפגיעה בתוך המשפחה הוא שישנו קושי גדול לתת אימון בעיקר בדמויות סמכותיות.
עפרית שפירא-ברמן: לעמדה הזו מבחינתנו יש משמעות קריטית לגבי המקום הגיאוגרפי בו תתקיים המסגרת שאנחנו מדברות עליה, זה חיוני מבחינתנו שהמערכת הזו לא תתקיים בבית חולים ולא במוסד פסיכיאטרי מהסיבות שאמנה בהמשך.
עפרית שפירא-ברמן: עקב ההיכרות עם התוקף, בגלל דילמות של נאמנות לבן המשפחה ובעיקר בעיקר החשש מפני התגובה של הסביבה המיידית והתיוג החברתי, מרבית הנפגעות חושפות את הפגיעה שלהן שנים אחרי שהם הגיעו לבגרות ושנים אחרי שהפגיעה הסתיימה.
עפרית שפירא-ברמן: הגיל הממוצע של מרבית הפונות לטיפול הוא בשנות ה- 20 לחייהם, בדרך כלל מדובר בטיפול ארוך ומורכב שבתוכו נחשפים התכנים הטראומטיים והרבה פעמים יוצאת גם הפגיעה.
עפרית שפירא-ברמן: משום שהפגיעה כל כך מורכבת ומדובר בנשים בוגרות ולא בקטינות, יש צורך לפתח רצף של שירותים טיפוליים, ואני אתקן את כבוד ראש הממשלה, כיום קיימים בארץ שלושה מרכזים אמבולטוריים, לא הזכרת את המרכז של ד"ר צביה זליגמן באיכילוב, ישנו המרכז בראשון לציון וישנו המרכז בבית חולים בני ציון, אבל אין שום מענה אשפוזי מתאים לנפגעות טראומה.
עפרית שפירא-ברמן: המשמעות היא שכאשר היום נפגעת טראומה מינית נקלעת למצב נפשי משברי אין לנו אלא או לאשפז אותה במחלקה בבית חולים פסיכיאטרי או להחזיק אותה בכוחותינו מחוץ לממסד הפסיכיאטרי, בשני המקרים הטיפול נפגם.
עפרית שפירא-ברמן: למה יש לנו התנגדות או קושי שהמענה יינתן בתוך מסגרת פסיכיאטרית קיימת, קודם כל הצוות המקצועי בבתי החולים הפסיכיאטריים, למרות שאנחנו לא מטילות דופי במקצועיות שלהם, ברוב המקרים אינם מוכשרים,
עפרית שפירא-ברמן: בלשון הכשרה ולא בלשון יכולת, אין להם את ההכשרה המתאימה לטפל בטראומה מינית.
עפרית שפירא-ברמן: התחום הזה דורש ידע והכשרה ספציפית, כאשר היעדר הידע מוביל הרבה פעמים להבחנה שגויה.
עפרית שפירא-ברמן: בהרבה מקרים הנפגעות מאובחנות כפסיכוטיות ומיותר לציין שזה לא כך בחלק גדול מהמקרים ולכן המענים שהן מקבלות לא מסייעות כהוא זה למצבן.
עפרית שפירא-ברמן: הצוות המקצועי מעורב, יש בו גם גברים וגם נשים דבר ש לא פשוט לנפגעות טראומה מינית לבוא במגע יומיומי עם גברים, לחלקן זה מעורר זיכרונות טראומטיים.
עפרית שפירא-ברמן: גם אוכלוסיית המטופלים מעורבת, במקרה הטוב זה מעלה זיכרונות טראומטיים במקרה הרע זה יכול להוות פתח לפגיעות נוספות.
עפרית שפירא-ברמן: שני דברים נוספים, בתוך מסגרת רפואית מקובל לעשות שימוש בסמכות רפואית ולפעמים גם שימוש בכוח פיזי.
עפרית שפירא-ברמן: על אף שהמתודות האלה מגובות מקצועות, הם מאד טראומטיות לנפגעות טראומה מינית.
עפרית שפירא-ברמן: אני מבקשת מכם לדמיין תמונה של אישה שנאנסה בילדותה עוד פעם ועוד פעם, והיא מגיעה לבית חולים פסיכיאטרי בתוך התקף דיסוציאטיבי או בתוך התקף זעם, נקשרת למיטה על ידי אח סיעודי, זה לא יעלה על הדעת מבחינתנו.
עפרית שפירא-ברמן: מעל הכול, התיוג- בית חולים פסיכיאטרי עדיין מהווה תיוג של האנשים המאושפזים בו, מבחינתנו נפגעות טראומה מינית הן לא חולות נפש בשום צורה שהיא, הן גם לא חולות ולכן מקומן לא בבית חולים אלא במקום שיהלום את הצרכים שלהם.
עפרית שפירא-ברמן: החלופה האישפוזית שמקום בטוח מציע, מבחינת קהל היעד הפוטנציאלי שלנו, יש מעט נתונים בארץ, מתוך הנתונים של מרכז סיוע עשינו חשבון שכ- 4000 נשים בשנה האחרונה בלבד ענו על ההגדרה של טראומה מינית קשה.
עפרית שפירא-ברמן: זאת אומרת ש- 4000 אנשים פנו למרכז סיוע עם סיפור של אונס, אונס קבוצתי או גילוי עריות.
עפרית שפירא-ברמן: שוב אני מזכירה שמדובר בקצה הקרחון, הרוב המכריע נמצא מחוץ למעגל של מרכזי הסיוע ובמקרה האופטימאלי הן צריכות השגחה של אנשי מקצוע כשהן נקלעות למצב משברי.
עפרית שפירא-ברמן: בסך הכול להערכתנו אנחנו מדברות על קהל יעד פוטנציאלי של אלפים רבים של נשים.
עפרית שפירא-ברמן: אין ספק שאם השירות הזה יוקם ואם הוא יוקם ברמה המקצועית הנאותה, בתווך של שנתיים שלוש, יהיה לנו יותר ביקוש מהיצע.
עפרית שפירא-ברמן: לגבי חלופה אישפוזית של בית- מדובר על חלופה אישפוזית שתפעל 24 שעות ביממה, עם השגחה נאותה ומוקפדת בעיקר לשעות הלילה, שהם השעות הקשות ביותר.
עפרית שפירא-ברמן: מקום שייתן טיפול רב מקצועי, מבחינתנו חיוני שהמקום יוקם בשיתוף פעולה של גורמים מקצועיים בתחום של טראומה מינית, של גורמים פרטיים וממסדיים.
עפרית שפירא-ברמן: מבחינתנו רק צורת פעולה כזו מעבירה את המסר שכולנו, גם אנשי מקצוע וגם נציגים חברתיים מושיטים יד מסייעת לנפגעות תקיפה מינית.
אורית נווה: אני אתייחס לדברים של עפרית דרך סיפור טראגי של בחורה צעירה , מוכשרת, שובת לב שהתמודדה כמיטב יכולתה עם השלכות של התעללות מינית מתמשכת.
אורית נווה: היא הייתה קורבן לגילוי עריות, היא הייתה קורבן להתעללות מינית של מספר אבות ושל חבריה בבית הילדים ובמשך השנים הייתה גם קורבן להתעללות פיזית ומינית של בני גילה שגם הם עברו תקיפה מינית, חצו את הגבול והפכו לתוקפים.
אורית נווה: בטיפול היא העלתה חוויות קשות מנשוא, היא העלתה את האובדנות, את הפגיעה העצמית יחד עם התקווה והרצון לחיים מלאים שקטים וללא סיוטים.
אורית נווה: כשמצבה השתפר היא החליטה לעבור למקום אחר וללמוד באוניברסיטה.
אורית נווה: המעבר היה קשה משציפתה והמערכת הציבורית הטיפולית שקלטה אותה לא יכלה להתמודד עם המורכבות הפוסט טראומתית שלה לכן שחררה אותה והמליצה על אשפוז.
אורית נווה: אני אקרא בפניכם מספר קטעים מתוך מכתב שהיא כתבה זמן קצר לפני שהתאבדה בינואר 2005.
אורית נווה: "הפלשבקים חזקים מידי ואני לא מצליחה להתמודד אתם לבד, אני נשברת וחותכת את עצמי.
אורית נווה: זה מוריד אותם מיד אבל אני יודעת שאני חייבת להתאשפז כי אני בסיכון.
אורית נווה: אני חוזרת למחלקה הסגורה, הם מסרבים לאשפז אותי כי אני לא פסיכוטית ואין להם כלים לעזור לי, ושוב, כי הממסגרת לא מתאימה לי.
אורית נווה: המחלקה הפתוחה מעורבת והרוב בה בנים, ואני לא יכולה לישון בלילה ולהפחית פלשבקים במקום שיש בו בנים.
אורית נווה: הרופא הכונן גבר, קשה לי לדבר אתו, הוא אומר שהמקרה שלי עצוב נורא ואין לו כללים לעזור לי, שאותם הבעיות שיש בבית החולים הזה יש בכל האחרים באזור, שהמחלקה הסגורה היא רק לפסיכוטיים ושהפתוחה מעורבת, בנים בנות, ושאין מסגרת שמתאימה לי.
אורית נווה: אין שום מקום בשבילי, שום מקום שיש בו את התנאים הנכונים לעזור לי להתמודד עם הפוסט טראומה.
אורית נווה: החברה הישראלית מקבלת בחום אדיר את ההצטיינות שלי בלימודים, את העשייה החברתית וההתנדבותית האדירה שלי, את החיוך המקסים שלי.
אורית נווה: אבל החברה הישראלית לא מוכנה להתמודד עם הפוסט טראומה שלי, עם ההתעללות המינית, עם גילוי העריות ועם האונס הקבוצתי.
אורית נווה: זו הבעיה שלי, אבל אני חושבת שהנושאים האלה הם גם הבעיה של החברה כולה ושצריך להתמודד אתם כחברה.
אורית נווה: אני רוצה לגדול, להיות אזרחית טובה, לתרום למדינה.
אורית נווה: יותר מכול אני רוצה לחיות ולא לפגוע בעצמי, אבל אני לא יכולה לבד, אני צריכה עזרה".
אורית נווה: אין לי ספק שלו היה מקום כמו שאנחנו מתארים אותו, היום היא הייתה בחיים אתנו.
גדעון סער: אני רוצה לעבור מעבר לא כל כך חד מבחינת הכאב אבל מבחינת הנושא, לנושא השני, ולפני ההצגה אני רוצה לאפשר לנציגת מכון תודעה, לאה גרינפטר-גולד, לומר כמה מילים, בסופו של דבר היה לכם חלק בזמנו בחודש יוני בפריצה שלנו עם כל הנושא.
גדעון סער: בעקבות סדרה של כתבות תחקיר בסמוך למועד הזה בעיתון העיר שהציפו את כל הנושא והיה לזה חלק בטיפול שלנו.
לאה גרינפטר-גולד: אני בהחלט מתרגשת לראות את כל היושבים ומודה על כך שמתקיימת ישיבה זו ברשות חבר כנסת גדעון סער והתכבדנו גם בישיבתו של ראש הממשלה אהוד אולמרט וכל חברי הכנסת שבאמת הקדישו לנושא של תופעת תעשיית המין בארץ, כמו חברת הכנסת זהבה גלאון, לצידה חברת הכנסת נדיה חילו וחברת הכנסת סולודקין.
לאה גרינפטר-גולד: אין ספק שכולם תרמו את תרומתם.
לאה גרינפטר-גולד: מכון תודעה קיים בארץ 10 שנים והעלנו את נושא הזנות למודעות החברתית במשך שנים, גם דרך בטיפול בזנות קטינים, דרך תופעת הסחר בנשים, שרק דרך זה הצלחנו להעלות למודעות הציבורית את העובדה שנשים וגברים שנמצאים בזנות הם קורבנות ולא צריך להתייחס אליהם כעבריינים או אנשים שבוחרים את העיסוק שלהם.
לאה גרינפטר-גולד: שמענו ממקום בטוח, שאני מתרשמת מעצם קיומם ומשום מה לא שמעתי עליהם, בהחלט אנחנו מודעים לזה שלפי מחקרים רבים בעולם, 85% עד 90% מהאנשים שנמצאים בזנות חוו טראומה מינית בילדותם, גילוי עריות, או כל דבר אחר, מלבד זה שהם נמצאים במצב שקשה להם להתמודד עם המצב הזה.
לאה גרינפטר-גולד: פעלנו שנים עם ענת גור ומכירים את התרומה הגדולה שהיא תורמת לנושא דרך שיקום האסיר כאשר הדברים שקיימים, קיימים רק עבור נשים אסירות, וזנות היא לא עבריינית בישראל לכן צריך להכין דברים אחרים עבור נשים וגברים שנמצאים במלכוד הזה.
לאה גרינפטר-גולד: שוב אני מודה לכל הנוכחים.
גדעון סער: גברת ענת גור מהשיקום לאסיר תציג את התכנית שהוצגה בחודש יוני לפני הוועדה בנושא הזה.
ענת גור: אני מצטרפת לחברותי ורוצה להודות לכבוד ראש הממשלה, ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה חבר הכנסת גדעון סער, למרית דנון מנהלת הרשות למעמד האישה, לחברת הכנסת זהבה גלאון שפועלת רבות בעניין הזה, לחברות הכנסת ולקהל הנכבד.
ענת גור: אני חושבת שזה יום מאד מרגש בעקבות ההודעה של ראש הממשלה על הקצאת התקציב לשני הנושאים החשובים האלה.
ענת גור: כדי לעשות חיבור בין שני הנושאים אני רוצה לפתוח ולהגיד שרוב הנשים הנערות והילדות שעוסקות בזנות מגיעות לזנות כתוצאה מפגיעות מיניות בילדות, ובמובן הזה שני הנושאים קשורים קשר הדוק אחד לשני אחד לשני.
ענת גור: אני עובדת עם נשים שעסקו בזנות למעלה מ- 20 שנה, החל מעבודתי בנווה תרצה והמשך בעבודתי כאחראית לשיקום אסירות ברשות לשיקום האסיר.
ענת גור: לפני כחמש שנים יצאתי לשטח לדבר עם נשים העוסקות בזנות במסגרת מחקר שערכתי באוניברסיטת תל-אביב שנקרא "חוויתן של נשים שעסקו בזנות בישראל" ולא אצליח להעביר במילים את גודל הכאב, הקושי והמצוקה שנחשפים מהנושא הזה.
ענת גור: אני אתחיל במצגת ואגיד שהזנות והסחר בנשים הפכו בשנים האחרונות לבעיה חברתית לאומית מאד רחבת היקף במדינת ישראל.
ענת גור: כל נושא הסחר נדון כאן ארוכות וטופל.
ענת גור: מבחינת היקף הבעיה, לאף גורם רשמי במדינת ישראל אין נתונים מדויקים, אבל אנחנו יודעים שקיימת הערכה שמידי חודש מתקיימים בישראל כמיליון ביקורים אצל זונות.
קריאה: הערכה של מי?
זהבה גלאון: של ארגוני זכויות אדם.
ענת גור: אפשר לנסות ולדמיין שעם ביקוש כזה גדול, סוחרי הנשים והסרסורים יוצאים לשטח ומגייסים את הילדות, ואני אומרת ילדות כי רוב הנכנסות לזנות נכנסות בגיל מאד צעיר, מתחת לגיל 18, זה מאד חשוב לציין, אלה גילאים שנמצאים מתחת להסכמה לקיום יחסי מין על פי החוק והוועדה לניצול מיני מסחרי של קטינים בישראל דברה על זה שבשנים האחרונות קיימת ירידה בגילאים של ילדות שמנוצלות לזנות עד לגילאים 11, 12.
ענת גור: נתון נוסף שמלמד על היקף הבעיה זה הסוגים של הזנות, אספתי מהמודעות של עיתוני יום שישי כמה דוגמאות: אנחנו מדברים על חשפנות, ריקוד ארוטי, ריקוד בעירום, ריקוד על שולחנות, ריקוד בחזה חשוף, פורנוגרפיה של ילדים ומבוגרים, מכוני ליווי, זנות ברחובות, פיפ שאו, נערות ליווי וכו'.
ענת גור: אחד המשפטים המרכזיים שהנשים אמרו לי במחקר כששאלתי אותם מה זה בשבילם החוויה של הזנות, הם אמרו לי שאני צריכה להתחיל לשאול מהילדות, שם זה התחיל.
ענת גור: דברנו על זה שהפול הזה של הילדות שמסורסרות לזנות אלה ילדות שעברו פגיעות מיניות בבית והפגיעה המינית בילדות הכשירה אותם נפשית ופיזית לעסוק בזנות כי הן מתנתקות מהגוף שלהן.
ענת גור: שאלת הסרסורים היא שאלה קשה וכאובה.
ענת גור: קיים חוק בנושא שכמעט ולא נאכף.
ענת גור: בניגוד למיתוס שקיים שנערות וילדות בוחרות לעסוק בזנות, כי זנות זה כסף קל ומהיר, אנחנו יודעים בהערכה נמוכה וזהירה שלפחות 90% מהנשים נשלטות על ידי סרסורים ורוב הכסף לא נשאר בידי הנשים אלא עובר לידי הסרסורים והסרסורים לוכדים את הנשים והנערות בזנות באמצעות התמכרות לסמים קשים ובאמצעות שיטות עינוי של טרור ואלימות מהקשים ביותר שניתן להעלות על הדעת.
ענת גור: מחקרים וידע כללי מתארים רמה קיצונית של אלימות כלפי נשים בזנות, הן מצד הלקוחות והן מצד הסרסורים.
ענת גור: אני יודעת שקשה לשמוע אבל עשיתי רשימת מכולת מה קורה, מתוך הניסיון הקליני שלנו וגם ממחקרים, נשים ילדות ונערות בזנות חשופות לאונס, שוד, חטיפה, רצח וניסיונות לרצח על בסיס יומיומי, פציעות, דקירות סכין, החדרת חפצים חדים לאיברי המין, סכינים, רובים, אקדחים, מברגים, בקבוקים, קשירה, תלייה על עצים, כיבוי סיגריות בוערות על הגוף, ועוד.
ענת גור: נקודה נוספת חשובה במניעה זה הנושא של העברה הבין דורית.
ענת גור: רוב הנשים העוסקות בזנות הן אמהות לילדים, רובן אמהות חד הוריות ליותר מילד אחד.