GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רחל גרשוני: היה לנו ניסיון מוחשי בדרך מטורקיה למולדובה.
רחל גרשוני: אני ישבתי ליד גבר ישראלי בגילאי 40 שהתעסק עם ילדה, שאם היא היתה בת 15 זה כבר מבוגר בעיניי למה שהיא באמת היתה, ושאלתי, אמרתי 'בת כמה היא?' ענת הציעה לי לשאול, הוא אומר 'בת 18'.
רחל גרשוני: אז אמרתי 'היא לא בת 18', הוא ממשיך להתעסק איתה.
רחל גרשוני: אז נתתי לו איזה הטפה רבנית, 'זה רע, זה רע מה שאתה עושה, תחזור בך, אל תעשה את זה, אתה לא יכול להיות מאושר מזה'.
רחל גרשוני: חמש דקות הוא הפסיק ואז הוא שוב התחיל.
רחל גרשוני: זה נתן לנו המחשה מה קורה עם תיירות ישראלית.
רחל גרשוני: זה היה נורא.
רחל גרשוני: ואז במלון יוקרתי רואים פרסום שירותי זנות.
רחל גרשוני: ענת מצאה את זה.
זהבה גלאון: גב' ענת חולתא, אנחנו רצינו לשמוע ממך על כתבי אישום והפרקליטות, אבל אם יש לך משהו להוסיף מהחוויות, אז את יכולה.
ענת חולתא: חזרנו ביום שישי בבוקר ובשבת קמתי בלי קול.
ענת חולתא: לא מחלה, אלא פשוט בלי קול, ולי היה לגמרי ברור שזו תגובה פוסט טראומטית למה שראינו שם.
ענת חולתא: אני חושבת שכולנו חזרנו מחוויה דומה.
ענת חולתא: אני אתחיל דווקא מהסוף, כי אנחנו עכשיו בתוך האנקדוטות ממולדובה, אבל השאלה של חברת הכנסת סולודקין לגבי מולדובה, כמדינת מקור, אני חושבת שאחת התובנות העצובות שהיו לנו מהנסיעה הזאת זה שהמצב במדינות המקור הללו, ובמולדובה בפרט, הוא כל כך גרוע שלא יכולה באמת להיות משמעות אמיתית להסברה שאנחנו נעשה שם, שבה אנחנו מייעצים לנשים לא לבוא לפה.
ענת חולתא: אנחנו שמענו שיותר משליש מכח העבודה במולדובה עובד מחוץ למולדובה.
ענת חולתא: כ-70% מהתל"ג המולדבי בא מכספים של עובדים שעובדים שם בחוץ.
ענת חולתא: אחד מכל חמישה ילדים במולדובה חי בלי ההורים שלו, כי ההורים שלו עובדים מחוץ למולדובה.
מרינה סולודקין: אבל לעבוד בחוץ זה לא לעבוד בזנות.
ענת חולתא: זה לעבוד בזנות.
ענת חולתא: ענף ההכנסה העיקרי של מולדובה היא תעשיית המין, וזה גם על פי הנתונים הרשמיים.
מרינה סולודקין: אני הייתי באיסטנבול, במשפחה יהודית, וראיתי שיש במולדובה מיעוט מוסלמי שאנחנו מכירים, יוצאי ברית המועצות, והם עבדו, אמא ובת, במשק בית, וזה מכובד.
עדה פליאל טרוסין: בהקשר הזה בדיוק, מה שאנחנו הבנו שבעצם הזנות, כמו שהכרנו אותה, כשהתחלנו לעבוד בנושא הזה, שהנשים שנמכרות ושנסחרות עוברות אונס ואלימות קשה, התופעה הזו, כמעט נעלמה, ואין יותר איום פיזי עליהן.
עדה פליאל טרוסין: זה רק הקטע הפסיכולוגי והרבה מאוד הקטע של שכר.
עדה פליאל טרוסין: למשל מבחינת האיום לגבי הנשים, האיום הגדול, כי אנחנו עושים שיבה בטוחה מהמקלט ואנחנו עוטפים את הנשים, המקלט שלנו מאובטח כמו מבצר.
עדה פליאל טרוסין: מה שהסתבר לנו שלמעשה אין יותר איום, אין איום על המשפחות של הנשים, האיום החזק ביותר הוא 'אנחנו נספר לה במה את עוסקת'.
עדה פליאל טרוסין: יש כאן שינוי, שאם קודם אמרנו שמרביצים לה ומתעללים בה, אז לא, השינוי ההסברתי צריך להיות שונה לחלוטין.
ענת חולתא: ולכן דווקא בתחום הזה של ההסברה, שכל כך מעט אופק אנחנו ראינו שם בחיים של האנשים, נדמה לי שההסברה שצריך לחשוב עליה עכשיו, ואנחנו ראינו גם שם שהיא נעשית, בעיקר כשנחתנו באיסטנבול.
ענת חולתא: בכניסה לשדה התעופה ראינו כרזות גדולות של ה-ION, לאורך כל הטרמינלים, שפונות לנכנסים לארץ ואומרות לזרים שנכנסים לטורקיה, 'אם מנצלים אתכם, אם מכריחים אתכם לעבוד בלי לקבל שכר, אם היחס אליכם שונה ממה שהבטיחו לכם, אלה הגורמים שאתם יכולים לפנות בטורקיה', ונדמה לי שהכיוון של ההסברה שנכון לעשות עכשיו הוא הכיוון הזה, לראות יותר מה אנחנו יכולים לעשות אצלנו, איך אנחנו יכולים לא רק באיזה פינה נידחת בשדה התעופה לשים שלט, אלא איך אנחנו יכולים, גם מבחינת האופן שבו אנחנו מציגים את עצמנו לזרים שנכנסים לישראל.
ענת חולתא: שהדבר הזה יהיה בולט בכל מקום.
ענת חולתא: בשדה התעופה של איסטנבול אי אפשר ללכת שני מטר בלי לראות כרזה כזאת, שפונה אל הנכנסים 'אם מנצלים אתכם, תתקשרו למספר הזה'.
ענת חולתא: נדמה לי שזה כיוון שיכול להיות היום יותר אפקטיבי.
ענת חולתא: לגבי כל הנושא של האכיפה ושל ההעמדה לדין.
ענת חולתא: מבחינת המספרים, המספרים שאנחנו דיווחנו עליהם בשנה החולפת לדוח, היו שבשנה החולפת ניתנו 20 פסקי דין של תיקים תלויים ועומדים בתחום של סחר בבני אדם, למטרות זנות, והעבירות הנלוות לתעשיית המין.
ענת חולתא: הוגשו 15 כתבי אישום חדשים.
ענת חולתא: אני חייבת לציין, לגבי כל כתבי האישום, שלא מדובר בקרבנות חדשות.
ענת חולתא: זאת אומרת, לא מדובר בתיקים של עבירות שנעברו סמוך למועד הגשת כתב האישום, אלא בחשיפה או גילוי או תלונה על עבירות שנעברו כבר בשנים 2004, 2005, 2006.
זהבה גלאון: הנתונים האלה זה ל-2008?
ענת חולתא: הנתונים האלה הם עד פברואר 2008, שזה המועד שבו עשינו ריכוז לדוח של מחלקת המדינה.
זהבה גלאון: וה-20 תיקים האלה שאת מדברת עליהם, שהם תיקים ישנים, כמה זמן לקח להם, כמה זמן הם היו עד שהם...
ענת חולתא: תוך זמן קצר מאוד.
ענת חולתא: מדובר בתלונות חדשות על עבירות ישנות.
ענת חולתא: לא בתיקים שלקח הרבה זמן לחקור אותם, אלא בקרבנות שמספרות היום על עבירות שנעברו בהן לפני שנתיים או שלוש.
ענת חולתא: הסיטואציה שבה מספרים על העבירות היא אחת משתיים, או שעכשיו הן נתפסו על ידי מנהלת ההגירה כשוהות בלתי חוקיות ובמסגרת הזאת, של הזיהוי, כיוון שאנחנו כבר מאוד מיומנים בתחום הזה של תעשיית המין בזיהוי הקרבנות, אז כבר בשלב מאוד מאוד מוקדם הן מועברות למקלט, ניתנת תקופת ערעור, או שמאותרות בשלב מהיר במתקני המשמורת, מספרות איזה שהוא סיפור והסיפור הוא, בדרך כלל, על 'איך הגעתי לארץ לפני שלוש, ארבע וחמש שנים', וסביב העניין הזה מתחילות חקירות.
זהבה גלאון: אז איך זה עומד בסתירה לזה שהנשים במקלט היום זה לא נשים שמעידות?
ענת חולתא: לא הבנתי.
זהבה גלאון: אתם מזהים במתקני המשמורת נשים שנעצרו, נניח על שהות בלתי חוקית, או לא יודעת על מה, ואתם מזהים אותן כקרבנות סחר והן בעצם מתלוננות על דברים שאירעו להן בהגיען לארץ וכולי וכולי.
זהבה גלאון: עכשיו מה קורה אם הנשים האלה?
זהבה גלאון: הן נשים שמועברות למקלט?
ענת חולתא: נשים מועברות למקלט על פי רצונן.
זהבה גלאון: אבל כרגע נמסר לנו שהנשים שנמצאות במקלט הן לא נשים מעידות, זאת אומרת הן לא חלק מזה.
זהבה גלאון: אז כמה נשים כאלה שמטופלות אבל לא שוהות במקלט, או גם כאלה שהתלוננו שאין להן אשרת שהייה ועבודה, אבל עדיין בכל זאת הן מתלוננות?
זהבה גלאון: מה הנתונים, מה אנחנו יודעים?
ענת חולתא: אני לא יודעת להגיד לך---
זהבה גלאון: יש כאן חוסר הלימה בין מה שאת אומרת לבין מה ש---
ענת חולתא: אני לא בטוחה.
ענת חולתא: גם בעבר היו יותר עדות מנשים שהיו במקלט ולא כל העדות שהו במקלט.
זהבה גלאון: כמה נשים כאלה יש במקלט?
ענת חולתא: אני לא יודעת להגיד מתוך 15 כתבי האישום הללו, כמה מתוכן הן עדות ששהו במקלט, או ששהו תקופות קצרות במקלט, כי תיקים מנוהלים היום בצורה יותר יעילה בבתי המשפט, ויש היום בתי משפט שכן שומעים עדויות מוקדמות, אמנם בתל אביב לא מכבדים את הבקשות שלנו לעדויות מוקדמות, אבל בירושלים כן שומעים עדויות מוקדמות ובבאר שבע ובתי משפט שבהם מקיימים את הוראת החוק ושומעים עדויות מוקדמות, נשים לא צריכות לשהות במקלט תקופה של שנה ושנתיים ולחכות.
זהבה גלאון: למה בתל אביב לא מקיימים את זה?
ענת חולתא: זה נושא שאנחנו חוזרים ומדברים עליו פה כבר הרבה מאוד זמן.
זהבה גלאון: אז בואו נדבר עליו שוב.
זהבה גלאון: אדוני המנהל הכללי, איך אנחנו פותרים את העניין הזה?
זהבה גלאון: תל אביב זה ממלכה עצמאית?
משה שילה: קודם כל אני מבקש לציין שכמנהל כללי של משרד המשפטים, אני לא אחראי על בתי המשפט, יש להם מנהל, הוא נקרא 'מנהל בתי המשפט'.
משה שילה: למיטב ידיעתי, בתל אביב יש את הלחץ הגדול ביותר מכל בתי המשפט בארץ, כולל תיקים שהם שונים מהסוגים של התיקים שמוגשים לבתי משפט אחרים.
משה שילה: תיקים של ארגוני פשיעה למשל, זה תיקים עם 17 ו-20 נאשמים ועם מאות עדים שלוקח שנים לסיים אותם, ולכן, למיטב ידיעתי, הלחץ בבית המשפט המחוזי בתל אביב הוא העמוס ביותר בארץ.
זהבה גלאון: אנחנו שומעים את זה מהיום שהתחלנו לעסוק בוועדה.
זהבה גלאון: מה בנושא דן יחיד?
ענת חולתא: בעניין של דן יחיד, מה שאנחנו מצאנו כרגע זה שאנחנו לא באמת מצליחים להביא לשינוי אמיתי עם ההעברה הזאת של הדיונים בדן יחיד.
ענת חולתא: אני אתן דוגמה.
ענת חולתא: בכתב האישום שגמרנו להגיש אותו תוך כדי הנסיעה למולדובה, שמדובר בפרשייה מעניינת בפני עצמה, אם אתם זוכרים את תיק המחילות בזמנו, איזה שהוא המשך לאותה פרשיית מחילות שחוקרים של ימ"ר תל אביב גילו ממש כמעט במקרה, בזמן שהם היו בנסיעת עבודה בבילרוסיה.
ענת חולתא: שיתפו פעולה במסגרת איזה שהיא חקירה אחרת, הם עברו בעצמם על כל חומר החקירה שאספה המשטרה המקומית באותה ארץ ומצאו שם שמות מוכרים להם, מעבודתם, וביקשו להתמקד עוד בעניין הזה ולהיכנס יותר לעומק וכך הם הצליחו להגיע לשתי מתלוננות נוספות, שכבר נמצאות היום בבילרוס ולאסוף שם חומר חקירה נוסף בעניין הזה, שהוגש ממש בימים האלה.
ענת חולתא: אנחנו עשינו הגהות אחרונות לכתב האישום תוך כדי נסיעה באוטובוס.
ענת חולתא: הוגש כתב אישום נוסף נגד הנאשמים בפרשת המחילות על עבירות נוספות שנעברו שם, באמת תודות לחושים מאוד מאוד בריאים של החוקרים בפרשייה הזו.
ענת חולתא: בתיקים הללו יש עבירות מין ועבירות אינוס שנעברו, ברגע שרוצים להגיש כתבי אישום שמכילים את כל המכלול של העבירות, העברה לדן יחיד לא עוזרת לנו, כי עבירת האינוס היא עבירה של מוטב שלושה, וטוב שהיא עבירה של מוטב שלושה, אבל בכל התיקים הללו שבהם יש גם עבירות נלוות חמורות יותר, כמו עבירות חטיפה, כמו עבירות מין, אנחנו לא יכולות להגיש את התיקים לדן יחיד והם ממשיכים להתדפק על דלתות ההרכבים הפליליים של בית המשפט המחוזי.
זהבה גלאון: היו בכלל תיקים שנידונו בפני דן יחיד?
זהבה גלאון: מה יצא?
ענת חולתא: ממה שאני יודעת, אין תיקים כאלה עכשיו.
רחל גרשוני: אבל לפעמים יש תיקים שבהם אין אישומים על עבירות מין וחטיפה, אלא רק על עבירות זנות וזה יעזור בתיקים האלה.
רחל גרשוני: ענת חולתא אלה מוגשים לדן יחיד.
רחל גרשוני: מבחינת החלוקה, אני דיברתי קודם על המספרים, אנחנו כן ראינו בשנה החולפת שמשהו מצוואר הבקבוק שנוצר בבית המשפט העליון קצת הצליח להתרווח.
רחל גרשוני: אם אתם זוכרים בשנה הקודמת דיווחנו כאן על הרבה מאוד תיקים תלויים ועומדים בשלב של הערעור בבית המשפט העליון.
רחל גרשוני: בשנה החולפת ניתנו 12 פסקי דין בבית המשפט העליון בתיקים מורכבים, גם בערעורי מדינה, גם בערעורי נאשמים.
רחל גרשוני: היום תלויים ועומדים 6 תיקים בבית המשפט העליון בעבירות של סחר למטרות זנות ובערכאות הדיוניות, נכון למועד הגשת הדוח שלנו, 10 תיקים בבתי משפט מחוזיים.
רחל גרשוני: אני יודעת מאז על עוד 3-2 תיקים שהוגשו.
רחל גרשוני: אז אנחנו מדברים על בין 10 ל-15 תיקים תלויים ועומדים.
רחל גרשוני: יכול להיות שיש אחד או שניים שהסתיימו, אבל אלה המספרים שבהם אנחנו מדברים.
רחל גרשוני: בכל מקרה לא עבירות חדשות.
רחל גרשוני: לכן גם הגשת כתבי האישום הם על עבירות הסחר לפי נוסחם הקודם, לפני התיקון לחוק, מכיוון שמדובר בעבירות שבוצעו בתקופה שלפני התיקון לחוק ולכן אין לנו עדיין ניסיון מעשי בעבירות לפי החוק החדש.
רחל גרשוני: אני רוצה כן להגיד עוד משהו לגבי תעשיית המין בכלל, גם בהקשר של ההערות שהיו בדוח.
רחל גרשוני: ראשית, לגבי ישראל כמדינת מקור.
רחל גרשוני: אני חייבת להגיד שכפרקליטות, אנחנו לא יודעים על תופעה עבריינית כמו שאנחנו מגדירים אותה מבחינה מקצועית, של ישראל כמדינת מקור.
רחל גרשוני: התיקים שהיו היו תיקים ספורדיים, שדיברנו עליהם פה גם בישיבות במהלך השנה.
רחל גרשוני: אני לא יודעת על תיקים שהם מעבר לכך.
רחל גרשוני: אם יש נתונים או מידע על הדבר הזה כתופעה, אני אשמח לשמוע.
רחל גרשוני: לא היו פניות אליי וגם ארגוני סיוע שפונים אליי לפחות פעם, פעמיים, שלוש בשבוע בכל מיני שאלות, בעניין הזה לא פנו אליי, אז אני לא יודעת להתייחס לעניין הזה של תופעה עבריינית.
זהבה גלאון: זאת אומרת, את לא מזהה את מדינת ישראל כמדינת מקור, את מזהה מקרים אלה או אחרים של "יצוא".
ענת חולתא: זה מהמקום שלי.
ענת חולתא: המקום שלי הוא לא המקום של המשטרה, הוא לא המקום של המודיעין והוא לא המקום של השטח.
ענת חולתא: מהמקום שלי, כתביעה, אני לא יודעת על תופעה כזאת.
ענת חולתא: גם לגבי הסחר הפנים מדינתי.
ענת חולתא: אני חוזרת על ההערה שאמרה גב' רחל גרשוני.
ענת חולתא: הפרקליטות גם הגישה בקשה רשמית, אם אפשר לומר, לאמריקאים, לקבל הבהרות בעניין הזה בדוח, מכיוון שבדוח מספר פעמים חזרו על המושג הזה של 'סחר פנים מדינתי', זה מושג שלנו לא מוכר מבחינה מקצועית, למעט פרשייה אחת שגב' יעל אהרונוביץ הזכירה קודם, של תיק שהוגש בפרקליטות מחוז תל אביב, על נשים מקומיות שמנגנון ההזניה שלהם היה שגרמו להם להתמכרות לסמים ואז מתוך ההתמכרות לסמים, נעשתה ההתדרדרות לזנות.
ענת חולתא: זאת הפרשייה של רח' פין בתחנה המרכזית בתל אביב.
ענת חולתא: למעט התיק הזה, אנחנו לא מכירים תופעה של סחר פנים מדינתי.
ענת חולתא: המונח הזה לא מוכר לנו מבחינה מקצועית, לא קיבלנו עליו הערכות מודיעין מהמשטרה, לא פניות מסודרות מארגוני הסיוע, וביקשנו הבהרות.
ענת חולתא: אנחנו מחכים להבהרות, ואני מקווה שהן תגענה.
זהבה גלאון: את אומרת:
זהבה גלאון: אני לא אומרת 'לא כצעקתה', אבל אני מבקשת הבהרות.
ענת חולתא: בוודאי.
ענת חולתא: ממני את אף פעם לא שמעת 'לא כצעקתה'.
ענת חולתא: כאשר לא מוגשים כתבי אישום בסחר הפנים מדינתי, ואני אומרת 'אופס, אולי יש כאן משהו שאני מפספסת', אז אני רוצה שיספרו לי איפה יש סחר פנים מדינתי, לפני שאומרים לי 'את לא מגישה כתבי אישום'.
קריאת ביניים: אנחנו יכולים לספר.
ענת חולתא: אז תספרי לי, לא לפרוטוקול בישיבת ראווה, אלא בדרך העבודה המקובלת.
ענת חולתא: יש צוותים בין משרדיים, אנחנו נפגשים אצל גב' רחל גרשוני כמה פעמים בחודש, אני מתכתבת באופן קבוע עם נציגים של ארגוני הסיוע, כשרוצים שנטפל במשהו, פונים אלינו במכתב ואנחנו מטפלים.
ענת חולתא: תמיד.
ענת חולתא: לגבי תעשיית המין בכלל.
ענת חולתא: פה אני כן חושבת שיש מקום שאנחנו צריכים להישאר עם אוזניים פתוחות, כולנו, כי ברור לנו שבתחום של הביקוש לתעשיית מין אין ואקום, ואת המקום שבו היום אין נשים זרות, מישהו אחר ממלא את המקום הזה.
ענת חולתא: אנחנו גם כולנו יודעים מה הוא התהליך הסוציו אקונומי שעוברת מדינת ישראל באופן כללי, ואנחנו גם כולנו יודעים שעבירות מין וסחר בבני אדם הם דברים שצומחים על הקרקע הפורייה של מצוקה חברתית וכלכלית.
ענת חולתא: לכן אני אומרת עכשיו, באופן אינטואיטיבי ומהניסיון המצטבר שלנו, שאחד ועוד אחד שווה שניים.
ענת חולתא: אבל להגיד שיש לנו על זה נתונים ברורים, אני לא יכולה לומר.
ענת חולתא: אנחנו פנינו לניצב דנינו.
ענת חולתא: מר שוקי למברגר שהוא המשנה לפרקליט המדינה שבלשכה שלו אני פועלת, פנה בכתב לניצב דנינו לפני זמן מה וביקש ממנו התייחסות מודיעינית מעודכנת למבנה של תעשיית המין בישראל בכלל ונתונים מפורשים של פילוח של תעשיית המין הזאת.
ענת חולתא: אנחנו מחכים עדיין לתשובה.
ענת חולתא: אני מקווה שהתשובה מתמהמהת כי עושים מחקר רציני.
ענת חולתא: ושאחרי שיעשו את המחקר הרציני, אנחנו גם נקבל תשובה רצינית.
זהבה גלאון: ואז נשמח לקבל דיווח.
ענת חולתא: ברור.
ענת חולתא: ואז גם אפשר יהיה לעשות הערכה מחודשת של כל מאמצי האכיפה בתחום של תעשיית המין.
ענת חולתא: אני יודעת שאני מדברת הרבה, אבל אני חייבת להגיד עוד משפט אחד לגבי העובדים הזרים.
דודי פרץ: מהגרי עבודה, לא עובדים זרים.
ענת חולתא: אני לא משתפת פעולה עם מכבסת המלים, אני עובדת.
ענת חולתא: הם עובדים זרים, הם זרים והם עובדים כאן.
זהבה גלאון: בוועדה הבין משרדית תפתרו את השפה.
ענת חולתא: אני יודעת שזה לא המנדט של הוועדה הזו, אבל אני חושבת שיש משהו שבכל זאת יש קשר בין הדברים.
ענת חולתא: מכיוון שבתחום של העבירות בתחום של תעשיית המין, אנחנו הצלחנו לפתח מודל של עבודה, והמודל הזה הראה תוצאות, ועם תוצאות אי אפשר להתווכח, ולמדנו איך לעבוד.
ענת חולתא: למדנו איך צריכים להיות בנויים צוותים, למדנו איך בונים קשרי עבודה, למדנו איך בונים יחסי עבודה בין אישיים, בין כל הגורמים, גם הגורמים הממשלתיים, גם בין המשטרה לפרקליטות, גם בין המשטרה לארגוני הסיוע, גם בינינו לארגוני הסיוע.
ענת חולתא: למדנו לא להתייחס אחד לשני רק כפונקציות מנוכרות, אלא לעבוד, ויש כאן אנשים שיושבים סביב השולחן שאני עובדת איתם ביחד ואני יכולה להגיד גם שהם חברים שלי והם מכירים אותי והם ראו אותי ואנחנו עובדים במשותף ואנחנו מדברים על מה שצריך ולדבר הזה יש תוצאות בשטח.
ענת חולתא: ואת המודל הזה, אם אנחנו רוצים להצליח, חייבים להעתיק גם לתחום של האכיפה בתחום העובדים הזרים, ואת הדבר הזה, נדמה לי שאני לא רואה שהוא לגמרי קורה ובעניין הזה יש לנו עוד עבודה.
ענת חולתא: גם בתחום של מערכת היחסים עם המשטרה.
ענת חולתא: היחידות המרחביות של המשטרה צברו ניסיון מקצועי שלא יסולא בפז בתחום הזה של האכיפה, של הקשר עם ממשלות זרות, של הקשר עם יחידות משטרה זרות, בתחום של עבודה למטרות זנות ונדמה לי שעכשיו אנחנו נותנים לכל הניסיון המצטבר הזה לרדת לטמיון, כי הם לא מתעסקים עכשיו באכיפה בתחום של העובדים הזרים.
ענת חולתא: מתעסקות בזה יחידות משטרה אחרות וחבל.
ענת חולתא: לא חבל על כל השנים הללו של עבודה, של הניסיון, של הקשרים, של המיומנות, של המקצועיות, שבמקום לקחת את המודל ולהגיד 'אנחנו יודעים איך לעשות דברים כמו שצריך, בואו נמשיך לעשות', כאילו ממציאים את הגלגל מחדש ועל הדבר הזה חבל, ונדמה לי שהניסיון שהתרכז בוועדה הזאת, תחת הפיקוח המקצועי שלך, חברת הכנסת גלאון, אפשר פשוט ללמוד ממנו.
ענת חולתא: וחבל על הבזבוז.
צבי לביא: המודל הזה נמצא בספרים כבר קרוב ל-50 שנה.
צבי לביא: כנראה שלא קראת את זה.
ענת חולתא: לא קראנו, כי אנחנו לא מקצועיים.
צבי לביא: כל המודל הזה נמצא בספרים כבר 50 שנה, מודל של עבודה משותפת בארגונים.
צבי לביא: אני למדתי את זה באוניברסיטה כבר לפני 30 שנה.
זהבה גלאון: הנקודה שאת מעלה היא מאוד מאוד חשובה, רק אני חושבת שהיא נשמעת בפורום הלא מתאים.
ענת חולתא: השמענו אותה גם אתמול.
זהבה גלאון: גב' מרית דנון, תגידי לנו משהו בעיקר על מבצעי ההסברה.
מרית דנון: המנדט של הרשות לקידום מעמד האישה הוא נושא של העלאת מודעות.
מרית דנון: אנחנו מרכזים את מרב מאמצי ההסברה לחודש דצמבר.
מרית דנון: ב-2 לדצמבר חל היום הבין לאומי לביטול העבדות.
מרית דנון: ב-2 לדצמבר השנה, בעקבות החלטת ממשלה שקיבלנו בדצמבר 2007, ייערך אירוע בבית הנשיא ונשיא המדינה והמדינה מעניקה אות הוקרה למשרד ממשלתי, גוף לא ממשלתי או אדם פרטי שתרמו תרומה משמעותית למאבק בסחר בבני אדם.
מרית דנון: המטרה של המבצע הזה היא, כמובן, להעלות מודעות.
מרית דנון: פעילויות אחרות שנעשות הן כמובן במסגרת משרד החינוך.
מרית דנון: נמצאת פה הגב' מרים שכטר, שבוודאי תרצה לדבר.
מרית דנון: בצבא – בצבא אנחנו עומדים בקשר עם יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
מרית דנון: בתנועה הקיבוצית מדי שנה בחודש דצמבר, או סוף נובמבר, יש יום בניצנה שבו עוברים כ-3,000 בני נוער, בסיום תיכון ולקראת גיוס לצבא ושנת שירות.
מרית דנון: עומדות שם תחנות הסברה לנושא הסחר.
מרית דנון: זו כבר שנה שנייה או שלישית.
מרית דנון: בשלטון המקומי – עדי אלדר מוביל גם פעילות, ביחד איתנו.
מרית דנון: אנחנו רוצים לעשות מדי שנה יום עיון מרכזי.
מרית דנון: לפני שנה היה אחד בתל אביב.
מרית דנון: השנה אנחנו נעשה יום עיון שהמטרה שלו העלאת מודעות, בבאר שבע, ואני רוצה לציין שבמסגרת התכנית הבין משרדית להוצאת נשים ממעגל הזנות, אנחנו נעשה בסוף השנה קמפיין להעלאת מודעות הציבור לנושא הזנות.
מרית דנון: הקמפיין לא ממוקד בסחר, אבל אנחנו רואים את זה כמקשה אחת.
מרית דנון: הקמנו את הקמפיין הזה כדי לעשות אות כאשר כבר השירותים קיימים, כי אנחנו רוצים לפרסם קו חירום, ובשבוע הבא אנחנו יוצאים, לקראת הקמפיין הזה, בסקר אומניבוס, באמצעות לשכת הפרסום הממשלתית, כדי לבדוק את עמדות הציבור בנושא הזנות ועל סמך התוצאות של הסקר הזה לראות מה יהיו המסרים שאנחנו נרצה להעביר בקמפיין.
זהבה גלאון: זה מאוד מעניין, אבל לאור הדברים האחרונים שאמרה גב' ענת חולתא, גם עם מה שראיתם בדרך לאיסטנבול, אני חושבת שכל הדבר הזה מצריך, בניגוד לדברים שאמרה חברת הכנסת סולודקין, שלאור מה שנשמע כאן על מולדובה, שזה הופך להיות בכלל לא אפקטיבי, המחשבה הזאת לעשות מבצעי הסברה בחוץ לארץ.
זהבה גלאון: כך אני חושבת.
זהבה גלאון: יכול להיות שזה מצריך איזה סוג של מערך הסברה הרבה יותר אגרסיבי, עם הרבה יותר משאבים.
מרית דנון: בעקבות המלצות ועדת המנהלים הכלליים, אחד הצוותים, שאני עומדת בראשו, יחד עם נציגת משרד החוץ, אנחנו יושבים בימים אלה, ועד ספטמבר נגיש המלצות.
מרית דנון: זה צוות למבצעי הסברה בארץ ובחוץ לארץ ואנחנו, במסגרת עבודת הצוות, עסקנו בהרבה חומרים השוואתיים מהעולם, והדברים האלה בהחלט עלו; מבצעי הסברה בארצות מעבר, מבצעי הסברה בחברות תעופה, בשדות תעופה.
מרית דנון: אנחנו בהחלט דנים וכל הנושאים האלה יעלו שם.
רוני אלוני: לא היתה כאן התייחסות לנושא של הקרן לפיצוי, איפה זה עומד?
רוני אלוני: וגם לגבי הנושא של חברות כח האדם שמביאות עובדות לצרכי עבודה, סיעוד וכדומה, יש לא מעט מקרים שלפחות אנחנו נתקלנו בסיפורים שהן אמנם עובדות והן באמת מסייעות לסיעוד, אבל הן מנוצלות מינית גם, על ידי בני משפחה שונים.
רוני אלוני: יש כאן איזה שהיא תופעה שאולי לא מביאים אותן להיות נסחרות לשם זנות בלבד, זה סוג של.
מעין: גב' רחל גרשוני ציינה פה את המעבר מבתי בושת למכוני ליווי שיוצר קשרים חקירתיים.
מעין: לפני מספר שנים היתה סוגיה של מבצעי עוקץ והיא נפסלה.
מעין: היתה ועדה בראשות פרקליטת מחוז דרום וכולי.
מעין: אני מעלה את זה כשאלה למנהל הכללי, האם כרגע כשהשתנו דפוסי ההסתרה של הפושעים המסוכנים שאנחנו עובדים מולם, האם אפשר להעלות---
משה שילה: אנחנו בודקים את הנושא הזה.
משה שילה: הקמנו צוות שזה בדיוק התפקיד שלו, לבדוק האם השתנו הדפוסים.
משה שילה: אנחנו עם סימן שאלה בדיוק כמוך.
יעל גור: דיברת על הסחר הפנים מדינתי, שאין נתונים, ועל תעשיית המין שהם מבקשים מהמשטרה נתונים.
יעל גור: חשוב להגיד שאם את מחפשת את זה בתביעות של נשים, זה כמעט ולא יעלה.
יעל גור: זאת אומרת, נשים לא תובעות.
יעל גור: בגלל שהן נשים בזנות, הן לא מודעות לזה שמבוצעות כלפיהן עבירות.
יעל גור: אני מנהלת את המרפאה שמפעילה מרפאה ניידת ופין 1 הוא הסביבה שאנחנו פועלים בה ולא רק ברח' פין 1.
יעל גור: נשים בזנות יום יום מספרות לנו על אונס, על תקיפות של אלימות.
יעל גור: הן לא ניגשות למשטרה עם התלונות האלה.
יעל גור: אני חושבת שלחפש את הנתונים במשטרה על סמך תביעות של נשים, זה קצת---
ענת חולתא: זה לא מה שאמרתי.
ענת חולתא: אמרתי שהתפקיד שלהם זה לחקור את השטח, לא לספור תלונות.
יעל גור: אני משתמשת בדברים שאמרת כדי להעלות את הבעיה, לא לתקוף אותך.
יעל גור: אני רוצה להגיד שבשביל להבין את ההיקפים של התופעה, אנחנו צריכים לעשות שינוי תודעתי אצל הנשים האלה שכלפיהן מבוצעות עבירות ושהן מנוצלות ושהן קרבנות, ואם זה מצוין לכם בדוח של מחלקת המדינה האמריקאית, אני לא חושבת שהתייחסנו למה אנחנו עושים.
יעל גור: לא התייחסנו למצב של נשים ישראליות.
זהבה גלאון: מה שאמרה גב' רחל גרשוני, שזה מצוין בדוח האמריקאי לא כעובדה, אלא הדוח מצטט טענתם של ארגוני זכויות אדם שטוענים.
זהבה גלאון: לכן זה צריך להיבדק עכשיו.
זהבה גלאון: זה עדיין לא קביעה שזה מה שקורה.
יעל גור: אני מציעה שהדרך לבדוק לא תהיה דווקא דרך המשטרה, אולי דווקא דרך ארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים שנמצאים בקשר עם הנשים.
זהבה גלאון: הם יצטרכו למסור מידע.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שבלי הסיוע של הארגונים החוץ ממשלתיים---
יעל גור: והממשלתיים.
זהבה גלאון: כולם.
זהבה גלאון: כולם פה חוברים ביחד, אין ספק.
עידית הראל שמש: אני דוברת של מכון תודעה.
עידית הראל שמש: מכון תודעה הוא למעשה נציגות של ארגון בין לאומי, הפדרציה האבוליסיוניסטית הבין לאומית.
עידית הראל שמש: אנחנו ארגון לא ממשלתי.
עידית הראל שמש: אמנם אנחנו עניים מאוד, כמו כל ארגון, אבל יש לנו את הזכות להגיד את מה שאנחנו חושבים ללא איזה שהם סייגים דיפלומטיים ואני רוצה דווקא להתייחס לדוח של מחלקת המדינה ולהעלות פה איזה שהיא תהייה שאולי חלקכם שותפים לה.
עידית הראל שמש: אנחנו הרגשנו אכזבה מאוד גדולה ותמיהה מאוד גדולה כשראינו את הדוח ובו ראינו שמדינות כמו גרמניה והולנד מדורגות בטור 1.
עידית הראל שמש: השאלה שלי היא איך זה יכול להיות בכלל ששתי מדינות, שממסדות את הזנות, ועכשיו שמענו שבהולנד רוצים להנפיק רישיונות לנשים בזנות וכל לקוח –אנחנו קוראים לו 'משתמש'- שיגיע לאישה בזנות, היא תצטרך להראות לו תעודה, בגלל שהם לא יכולים להתמודד עם שיעורי הסחר הגואה, איך מדינות כאלה יכולות להיות מדורגות מספר 1.
עידית הראל שמש: מדינה נוספת זו איטליה שנפלה בזכותי האפשרות לבקר שם וראיתי מדינה גדולה שמתמודדת עם שיעורי סחר נוראיים וכעלה תאנה הקימה שירותי שיקום מפוארים, אבל בתכל'ס לא עושה שום דבר בהסברה.
עידית הראל שמש: ואני חייבת להגיש שהרגשתי גאווה והקלה לדעת שאני חוזרת למדינתי, כאשר פה יש פעילות כזאת ענפה, גם בנושא הסחר בנשים, גם התכנית הלאומית להוצאת נשים ממעגל הזנות, גם הצעות חוק.
עידית הראל שמש: אני מרגישה שלנו יש איזה שהיא תקווה, יש פה אופק, לעומת איטליה, שמדורגת, שוב, במקום מספר 1.
עידית הראל שמש: אנחנו הרגשנו את חוסר הרלוונטיות ואת האכזבה מהדוח, אבל זו העמדה שלנו.
עידית הראל שמש: עוד אנחנו מרגישים הישג למכון תודעה וכמובן לפעילות של כל הארגונים, זה שהדוח מתייחס לסחר פנים ארצי ואנחנו כאן בישיבה מדברים על סחר פנים ארצי, כשבעצם הסחר הפנים ארצי זו היא הזנות.
עידית הראל שמש: אני חושבת שכדי להבין מה הן ההגדרות, לא צריך הרבה לכתוב, כלומר להתלבט בהן.
עידית הראל שמש: אני רוצה להגיד לכם שצריך שינוי בתפיסה אצל גורמי האכיפה ואני רוצה להגיד להם שכל אישה בזנות היא אישה נסחרת, אנחנו לא ראינו, ואנחנו בקשר עם נשים ישראליות, המודל הזה שסטודנטית בבית מקבלת גברים לא קיים.
עידית הראל שמש: אישה בזנות נסחרת על ידי הסרסורים שלה, שמעבירים אותה ממכון למכון, שלא תמיד משלמים לה, שזורקים אותה ברחוב, ויש לנו כאלה נשים שבקשר איתנו.
עידית הראל שמש: אתם למשל קיבלתם תלונה אישית ממני, ואני יודעת שגם התכנית 'משמר אזרחי' עשתה על זה תכנית, כשהתלוויתם אליה לגבי מועדון מאוד מפורסם, שלא אגיד את שמו, ששם יש פעילות של סחר.
עידית הראל שמש: נשים ישראליות נכנסות למועדון, צריכות לשלם פיקדון של 30,000 שקל, שהן לא מקבלות בחזרה, נדרשות לעשות שם זנות, יש שם סמים, והמועדון הזה, למרות כל הפניות, פועל בלי שום בעיה, ויש שם אפילו שלט 'הנחות לוועדי עובדים'.
ענת חולתא: אני רוצה לרשום את שמו.
רוני אלוני: אני אגיד.
רוני אלוני: בבורסה בתל אביב יש מודעות גדולות שכתוב 50% הנחה לחיילים במדים, בלי בושה, חדרי VIP, וזה נורא.
עידית הראל שמש: למשל.
עידית הראל שמש: אני עברתי אישית על עדויות שקיבלנו על דברים כאלה.
ענת חולתא: בבורסה בתל אביב צריך לשלם 30,000 שקל פיקדון?
זהבה גלאון: הבורסה ברמת גן.
צבי לביא: מישהו מאלץ את הנשים האלה לבוא לשם?
עידית הראל שמש: אנחנו לא בעניין האילוץ והבחירה.
עידית הראל שמש: אני לא נכנסת לזה.
ענת חולתא: אני רוצה שתגידי לי את השם של המקום שבו נשים משלמות 30,000 פיקדון.
צבי לביא: אבל מישהו מאלץ את הנשים האלה לבוא לשם?
זהבה גלאון: תרשה לי לנהל את הישיבה.
זהבה גלאון: אני מבקשת שתעשו את זה אחרי הישיבה ותתקשרו ישירות.
זהבה גלאון: אני חושבת שיש איזה סוג של פער במינוחים שלצורך העניין נוקטים בהם הארגונים ובקריטריונים שעל פיהם עובדות מערכות האכיפה והפער הזה, שכבר היו מקרים שהשלמנו או צמצמנו פערים לאור השתנות דפוסי הפעולה, מצריך ישיבה של הארגונים עם המתאמת והגורמים שהמתאמת תמצא לנכון להביא לישיבה וצריך לראות האם דפוס כזה של פעולה, שתיארת עכשיו, שאישה נאלצת לשלם כדי להיכנס למקום הזה, נאלצת כי אם היא לא תשלם, אז היא לא תוכל לעבוד שם, אז יכול להיות שזה משנה את ההתייחסות.
זהבה גלאון: יש כאן דפוסים חדשים ואנחנו נסתפק בזה בשלב הזה.
עידית הראל שמש: אני הכנסתי אישית למקלט במעגן אישה ישראלית שהיא קרבן סחר.
עידית הראל שמש: היא נסחרה על ידי הסרסורים שלה, ממקום למקום, היא נאלצה להיות בזנות במקום וכשנגמרו שעות העבודה, זרקו אותה לרחוב, היא קיבלה איומים ואני ניסיתי להכניס אותה במעגן.
עידית הראל שמש: הייתי צריכה להוכיח שהיא קרבן סחר.
עידית הראל שמש: אחרי התערבות של גב' ציפי נחשון גליק ושיתוף פעולה עם מר רענן כספי, הצלחנו להכניס אותה לשלושה חודשים לשם.