GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רויטל קישינבסקי: בעבודה שלי בשטח בתור מתנדבת בעמותה לסיוע לנפגעות תקיפה מינית בחיפה, אני רוצה להגיד שהנזקים הנפשיים, ואני מדברת בעיקר על נפגעות תקיפה מינית, הם אדירים.
רויטל קישינבסקי: מדובר בטראומה שהיא סיוטים, דיכאונות, פלאשבקים, אסוציאציה, מה שמביא לחוסר יכולת לתפקד בחיי היום היום, חוסר תיאבון, חוסר יכולת לקיים יחסים כלשהם וחייבים למצוא לזה פתרון שבדמות שיקום של הנשים האלה.
רויטל קישינבסקי: במחקרים שנערכו שבדקו את ההוצאות הכספיות של כל מיני קבוצות של נפגעות עבירה, עולה שרוב ההוצאות הכספיות שהן בדרך השיקום הן בין 1,200, 1,500 שקלים, ובמחקר שטח שהצוות ערך אנחנו גילינו שהסכומים הרבה יותר גבוהים ומגיעים ל-2,400 שקלים בחודש.
רויטל קישינבסקי: העלויות הגבוהות האלה, לצד היעדר מנגנונים מספקים של פיצוי וסיוע מובילים לשתי תופעות איומות.
רויטל קישינבסקי: אחת היא שככל שהזמן הולך ועובר, הנזק רק הולך וגדל, ובמקביל נוצר מעגל קסמים של נפגעים ונפגעות שהופכים להיות פוגעים בעצמם.
רויטל קישינבסקי: אנחנו שומעים את זה כל הזמן בתקשורת שילדים בני 12 שמתקיפים מינית ואחרי זה אומרים 'הותקפתי מינית בילדותי'.
רויטל קישינבסקי: כיום ניתן באמת לקבל פיצוי במסגרת של הליך פלילי ואזרחי, אני אגיד בקצרה: הליך פלילי – זה הסדר שהרוב המוחלט של נפגעות תקיפה מינית בכלל לא מגיעות שם להליך משפטי , כלומר הנתונים אומרים ש-9 מתוך 10 לא מגיעות להליך משפטי.
רויטל קישינבסקי: גם כשהן מגיעות להליך משפטי הרבה פעמים צפויים שם הסכמים מגוחכים.
רויטל קישינבסקי: אנחנו מצאנו פסקי דין על סכום פיצוי חד פעמי של 750 או אלפיים או חמשת אלפים שקלים ואי אפשר לעשות עם זה כלום, זה סכום מגוחך.
רויטל קישינבסקי: ופעמים רבות, גם כשנותנים את הפיצוי, אי אפשר לגבות את זה, העבריינים לא מעבירים את הכסף, אין סנקציות מספיק חמורות בשביל שהם יעבירו את הכסף.
רויטל קישינבסקי: ובהליך אזרחי יש בעיות של חוקי התיישנות שהם מאוד נוקשים, מאוד מתעלמים מזה שרוב הנשים מדווחות רק אחרי הרבה זמן בגלל אופי הפגיעה.
גדעון סער: עוד רוצים לקצר את תקופת ההתיישנות.
רויטל קישינבסקי: זה משהו שצריך לבטל אותו באופן מוחלט, כי צריכים להבין שהנשים האלה מתלוננות אחרי עשר ועשרים שנה בגלל אופי הפגיעה.
גדעון סער: יש עכשיו צו התיישנות חדש, אתן בטח מכירות את זה.
רויטל קישינבסקי: בעיה נוספת בהליך האזרחי זה שההליך הוא ארוך מאוד, בגלל שאין עצורים וכאמור ככל שעובר הזמן, הנזק רק הולך וגדל.
רויטל קישינבסקי: בנוסף לזה, קיים קושי אינהרנטי של לעבור עוד הליך משפטי כי בדרך כלל עושים את זה אחרי ההליך הפלילי ומעל כל זה מרחף העניין של העלויות האדירות של ההליך אזרחי, שזה לשכור עורך דין, לשלם לחוות דעת של מומחים, לשלם גם לבית המשפט, מרבית הנפגעות לא מסוגלות לעמוד בזה.
רויטל קישינבסקי: גם אם היה להם\ן את הכוחות הנפשיים, עוד הליך משפטי, זה עולה המון כסף.
רויטל קישינבסקי: מה כן יש בשטח?
רויטל קישינבסקי: אני דיברתי עם מישהי שמומחית בתחום, היא אמרה לי שאין שום מומחיות לטיפול בנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, ומעל גיל 6 אין שום מסגרת טיפולית, מה שמסביר את זה (חלק מההסבר), זה ש-95 אחוזים מהפוגעים הם גברים ונשים, בעשרות בודדות, זקוקים לסיוע נפשי ארוך טווח.
רויטל קישינבסקי: אני רק אסכם ואומר שלדעתנו חייב לבוא פתרון בדמות שני מנגנונים: אחד, זה מערך של קרן ממשלתית שתפצה נפגעות עבירה.
רויטל קישינבסקי: אנחנו מדברות בעיקר על נפגעות תקיפה מינית ואלימות במשפחה, שזה ללא תלות של הליך פלילי בגלל הנתונים שמראים כמה פונות להליך פלילי, שלא תחייב לאיזה גוף ושחוקי ההתיישנות יהיו באמת מותאמים לאופי של העבירות והשלכותיהן.
רויטל קישינבסקי: ודבר שני, והכי חשוב, זה הקמת מערך סיוע שיהיה ארוך טווח שישרת נשים וגברים, כל הגילאים ויהיה נגיש גם לפריפריה.
רויטל קישינבסקי: משפט אחרון לסיכום: לארגן שיח ציבורי ששם דגש על השמיעה של הקולות האלה ועל מתן מענה לקולות האלה, אנחנו פשוט משמרים חברה שיש בה נשים רבות וגברים רבים שסובלים מפגיעה נפשית שהיא קשה מאוד, שמשפיעה על החיים שלהם, על החיים של הקרובים שלהם ועל החיים של כולנו.
רויטל קישינבסקי: תודה רבה.
אביטל שחר: אתם חלק מהקואליציה?
רויטל קישינבסקי: הקואליציה הזאת סיימה את תפקידה ביום שנחקק חוק זכויות נפגעי עבירה, היא לא פועלת מאז.
רויטל קישינבסקי: החלקים שדיברו באמת על סיוע נפלו בגלל בעיות תקציביות, אבל אין דבר כזה בעיות תקציביות, יש תעדוף כספים.
רויטל קישינבסקי: אם אנחנו רוצים חברה שיש בה נפגעות, אז לא נתעדף את זה לכסף, אבל גם נישא בתוצאות, וזה לא תופעה שולית וזה לא תופעה מודרת, זה אחת לכל ארבע נשים שעוברת אונס, זה אחת מכל שש נשים שעוברת גילוי עריות ואחד מכל שבעה גברים שעובר תקיפה מינית.
אביטל שחר: אז איזה עוני קשור לזה?
אביטל שחר: הן יוצאות ממעגלים של עבודה?
גדעון סער: צריך פה להפעיל חשיבה, יש איזה שהיא הבחנה בין נושא הסיוע לנושא הפיצוי.
גדעון סער: יש איזה שהיא הבחנה.
גדעון סער: בנושא הפיצוי אי אפשר להרים ידיים.
גדעון סער: אני הייתי חושב על תיקון כמו שיש בחוק איסור לשון הרע, לנוכח מה שאת אומרת שאני, למשל, לא הייתי מודע לזה לחלוטין.
גדעון סער: בחוק איסור לשון הרע יש, כאשר אתה מוכיח עוולה, איזה שהוא סכום מסוים שהוא סכום תחתון, אז לעשות את אותו דבר גם בהטרדה מינית, זה עוולה אזרחית.
גדעון סער: צריך למצוא את הדרך.
גדעון סער: פיצוי מינימלי, כמו שיש בעוולת איסור לשון הרע.
גדעון סער: אם יש את זה בעוולת איסור לשון הרע, אז קל וחומר.
גדעון סער: אין בעיה לעשות את זה, זה מאוד קל, זה גם נעשה בחוק הגנת הפרטיות.
דנה כהן: אני רק אוסיף משפט: כל מענה צריך לענות על הצרכים המיוחדים, והם באמת מיוחדים וייחודיים, של נפגעות עבירות מין ואלימות במשפחה.
דנה כהן: והכי חשוב שזה צריך להיות בלתי תלוי בהליך הפלילי וללא התיישנות, זאת אומרת, ללא הגבלה בזמן.
דנה כהן: צריך להיות גם נגיש ולא מורכב, אבל העיקר בלתי תלוי וללא הגבלת זמן.
דנה כהן: תודה.
גדעון סער: מה שאני מציע לכן זה לשים לב גם, ואני מוכן לעשות את זה, שהוגש חוק התיישנות בכנסת על הטרדה מינית שעבר בקריאה ראשונה.
גדעון סער: עכשיו הממשלה ביקשה להחיל עליו דין רציפות.
גדעון סער: החוק הזה פוגע בזכויות של נפגעות תקיפה מינית.
גדעון סער: אני הגשתי התנגדות, מהטעם הזה, לבקשה לדין רציפות.
גדעון סער: אני יודע שבמרכזים לנפגעות תקיפה מינית מכירים את הנושא הזה, אבל נהיה בקשר בעניין הזה כדי להיות עם יד על הדופק, כי זה מרע את המצב הקיים.
עמירה דותן: בכל מקרה, אני מאוד רוצה לומר יישר כוח והמון תודה על ההזדמנות להכיר מקרוב את הדברים, גם לקליניקה, גם לסטודנטיות, גם לעשייה וגם הכול.
עמירה דותן: אני מניחה שזו פגישה לא אחרונה שמייחדת זמן מספיק כדי להיכנס לעומק ולקדם את הדברים.
עמירה דותן: כמו שאת אמרת, עצם המודעות, הנשים שיושבות כאן פרצו את הדרך ועל כך, מבחינתי, הצדעה זה הדבר הכי גדול שאני יכולה לעשות.
עמירה דותן: וכמו שכולנו יודעים, זה תהליך.
עמירה דותן: זה לא זבנג וגמרנו, זה לא איזו רבולוציה, זה איזה שהיא אבולוציה שלוקחת זמן וכל אחת מאיתנו שתורמת לתהליך הזה, זה פשוט יוצא מן הכלל.
עמירה דותן: וכששמעתי את חברתי שרה מהגמלאים מדברת על זה שנשים זה משפחה, ראיתי כמה דרך עשינו, כי נשים זה לא רק משפחה, נשים זה נשים ומשפחה זה משפחה.
עמירה דותן: אמרתי לעצמי, וואו, עשינו איזה שהיא דרך.
עמירה דותן: אני רוצה לקצר ושוב להודות לכם ואני מסכימה עם מה שאת אמרת מהבחינה של שכר, אני חושבת שהנושא של המעמד שלנו, זקיפות הגב שלנו, היכולת לדעת על הזכויות שלנו, זה חזר פה כמעט בכל אחד מהרעיונות שהעליתן כאן.
עמירה דותן: כשאנחנו נדע מי אנחנו ומה הזכויות שלנו, נוכל גם לממש שכר ודברים אחרים.
עמירה דותן: אבל ההתחלה היא באמת מי אנחנו ומה הזכויות שלנו.
אסתר טפטה: אני סטודנטית למשפטים באוניברסיטת חיפה, מציגה את הפרויקט למען נשים בקהילה האתיופית.
אסתר טפטה: יש איתנו עוד שתי נשים שאינן נמצאות איתנו פה היום, היות והן עובדות.
אסתר טפטה: אנחנו הקמנו פרויקט להעלאת מודעות בעניין האלימות ורצח נשים בתוך הקהילה האתיופית.
אסתר טפטה: היום באנו לספר על המלכוד בו נמצאת האישה האתיופית בישראל.
אסתר טפטה: באתיופיה כל העניין של תופעת רצח נשים בכלל לא היה קיים.
אסתר טפטה: ולצערי הרב, היום כשאני נמצאת באוטובוס, אני יושבת עם מישהי שאיננה אתיופית, אנחנו מדברות על כל מיני נושאים, אז היא אומרת לי 'תגידי, אתם תמיד רצחתם שמה?' ואני רוצה להגיד לכם פה היום, התופעה הזו לא היתה קיימת בכלל באתיופיה.
אסתר טפטה: אמנם היו מקרי אלימות, כמו כל חברה, אבל עניין של רצח אישה על ידי בן זוגה כלל לא היה קיים.
אסתר טפטה: המעבר הבין תרבותי וקשיי הקליטה יצרו קונפליקטים וסכסוכים בתוך המשפחה.
אסתר טפטה: בתוך הקהילה האתיופית הקשרים החברתיים כל כך הדוקים, מכל שמועה שנפוצה על אישה שלמשל הולכת עם שרוול קצר, או שוחחה בטלפון עם מישהו שהתקשר בטעות, יכול להיתפס כדבר שהוא בטאבו וכל החברה האתיופית מפנה לה עורף וכתוצאה מכך הגבר מרגיש שכבודו נרמס ובסופו של דבר הוא חוזר הביתה והוא רוצה להשיב את כבודו והוא עושה את זה בדרכים הכי אלימות.
אסתר טפטה: כמובן שאנחנו עדים לזה, רצח אישה.
אסתר טפטה: באתיופיה מי שפתר את הסכסוכים בעצם היו אנשי הקהילה הזקנים, הקייסים, אלה שפתרו את הסכסוכים בתוך התא המשפחתי.
אסתר טפטה: בארץ המצב שונה.
אסתר טפטה: בארץ מי שפותר את הבעיות האלה, אחרי שהאישה ממש נרמס כבודה ובסופו של דבר מעיזה להתלונן ופונה למערכת המשפט, זה מערכת בתי המשפט.
אסתר טפטה: הם נותנים צו הגנה, כדי להשקיט את הרוחות, אבל לצערנו הרב אצלנו בקהילה שלי עניין של צו הגנה, להוציא צו הגנה זה נתפס כמשהו הפוך, הוא משרת את המטרה בצורה הכי הפוכה שאפשר.
אסתר טפטה: אישה, ברגע שהעיזה להתלונן והוציאו צו הגנה, הבעל חוזר אחרי צו ההרחקה הביתה, בסופו של דבר הוא רוצח אותה.
אסתר טפטה: הוא רוצח אותה ואני יכולה לספר לכם על שני מקרים אישיים, שתי הנרצחות האחרונות הן קרובות משפחה שלי.
אסתר טפטה: אחת, למלם בגדרה, אחרי שפנתה עשרים אלף פעם למשטרה, התלוננה (היא אחות של סבתא שלי והדברים הם ממקור ראשון והם מובאים פה).
אסתר טפטה: היא התלוננה מספר פעמים, הוציאה צו הגנה, בסופו של דבר הבעל שלה חזר הביתה, רצח אותה לעיני הילדים.
אסתר טפטה: רצח אותה בדקירות סכין לעיני הילדים, מול שני ילדים בני שלוש ושש.
אסתר טפטה: האישה פה נמצאת באיזה שהוא מלכוד ואנחנו קוראות לכן באמת להיאבק נגד התופעה הזו.
ענת גולן: אנחנו צוות שמורכב מנשים מהקהילה.
ענת גולן: חוץ ממני יש שלוש נשים, סטודנטים ושתי חונכות לזכויות למען הקהילה.
ענת גולן: אז גם מהניסיון שלהן, גם מנשים שהן מכירות, נשים שהן ראיינו, נשים שבאנו איתן במגע, גם מעבודה מול גורמים שונים שדיברנו איתם, אנחנו בעצם ניסינו עכשיו לבדוק מה ניתן לעשות, ובאנו לפה עם שלוש נקודות שחשובות לנו, שלושה שינויים שהיינו רוצים לראות.
ענת גולן: שינוי אחד זה שינוי בחברה הישראלית.
ענת גולן: שינוי שני זה שינוי בחברה האתיופית ושינוי שלישי זה שינוי שאנחנו מקוות שייצא מהמבנה הזה הלאה.
ענת גולן: בעצם הדבר הראשון שאנחנו מזהות זה צורך ברגישות תרבותית לקדם ולהעצים, רגישות תרבותית אצל הגורמים שבאים במגע עם אנשים בנקודות הסכסוך, אם זה משטרה, אם זה עובדים סוציאליים, אם זה מערכת המשפט.
ענת גולן: שיבינו את המצב, שלא יבואו מנקודה שאם אישה אתיופית מתלוננת, שיבינו שהיא עברה קודם מסכת.
ענת גולן: ..
ענת גולן: אני לא אומרת את זה ביחס לשום אישה ממגזר אחר שמתלונן, אלא אני מדברת כרגע ספציפית על הנשים האתיופיות.
ענת גולן: שיבינו שאם הן באות ומתלוננות, הן עברו מסכת ארוכה מאוד של תהליך אם לפנות, למה לפנות, מה יקרה אם הן יפנו מבחינת הקהילה שעלולה לנדות אותן, עלולה להתלכד אולי כנגדן ולהגיד שהן לא דוברות אמת וכל המחיר החברתי שהן ישלמו ביחס לזה.
ענת גולן: בקשר לדבר הראשון אנחנו פונות לבתי הספר לשופטים, בית ספר לעבודה סוציאלית.
ענת גולן: בשלב הבא לשוטרים, לאנשים שמתפקדים בפועל במקצועות האלה כדי, בעצם, לבסס את הרגישות התרבותית הנדרשת, כשאנחנו היינו מבקשות להעביר את זה לפריסה ארצית.
ענת גולן: אנחנו עושות את זה בצורה נקודתית.
ענת גולן: בשלב הבא אנחנו מבקשות קבוצה שעוברת חינוך לזכויות בתוך הקהילה, שינוי בתוך הקהילה של הגדרת מושג האלימות, והידברות סביב הנושא הזה שנמצא בטאבו ואנחנו היינו מבקשות, לסיום, להקים איזה שהיא ועדה, או תת ועדה, שתחקור יותר לעומק את העניין הזה ותנסה אולי למצוא פתרונות קונקרטיים שמתאימים יותר לקהילה, בין אם זה להתמקד במבט לעבר המערכת הקיימת של הגישור הקיים, שהוא גישור שלא הולך לטובת האישה, שהוא מדכא אותה, שהוא מאפשר קיום אלימות, אבל להשתמש בדרך שמשנה אותה, בדרך שמתאימה יותר לחברה הישראלית ולא מדכאת את האישה ומגיעה לגישור הזה.
ביאטריס הרפז: אני חונכת לזכויות באוניברסיטת חיפה, בקליניקה המשפטית, פמיניסטית, שואפת לצדק חברתי ומאוד מאוד מודאגת מהמצב של אלימות הקיימת במדינה והשלכותיה על החברה.
ביאטריס הרפז: לצוות שלנו, של החונכות, יש עוד שתי חונכות שלא יכלו לבוא, בבט שחוותה אלימות במשפחה במשך עשרים שנה ושני, שיצאה ממעגל האלימות אחרי שילדה שלישייה.
ביאטריס הרפז: כיום הילדים שלה בני שלוש, היא אם חד הורית ומתפרנסת בכבוד, מגדלת את הילדים שלה בכיף ובכבוד.
ביאטריס הרפז: מתוך הקולות שעולים בשטח על אלימות מנשים שונות, ומתוך הניסיון המר של ילד שחוו על בשרם, תרתי משמע, אלימות, ומתוך הזדהות שלי לנושא הזה, אנחנו מוכנות לפעול למען שינוי המצב הקיים, למען חברה יותר טובה ועל המטרה של הצוות שלנו תדבר בהמשך שירה.
שירה בס-רוזן: סטודנטית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
שירה בס-רוזן: אחרי כל הדברים שנאמרו כאן על ידי החברות בקליניקה, אני רוצה להמעיט במלים ולעמוד על שני דברים עיקריים בפרויקט שלנו.
שירה בס-רוזן: מזה חמש שנים, שבמהלכן נרצחו 52 נשים, מסתובבת בכנסת הצעת חוק, יוזמה של מספר חברי כנסת, ביניהם נעמי חזן וזהבה גלאון, לשימוש בלחצן מצוקה כאמצעי הגנה לחיי נשים שנגד בן זוגן הוצא צו הגנה.
שירה בס-רוזן: הצעת החוק עברה בכנסת האחרונה בקריאה טרומית, בעקבותיה הושקה תוכנית פיילוט.
שירה בס-רוזן: תוכנית הפיילוט הוכתרה כהצלחה מסחררת, כאשר 90.3 מהנשים שעשו שימוש בלחצן לא חוו אף אירוע אלימות בתקופת הניסוי.
שירה בס-רוזן: המסקנה היא ברורה, הלחצן משמש כגורם הרתעתי מצוין, מקנה תחושת ביטחון לאישה ומאפשר לה ולילדים להמשיך בשגרת היום יום שלהם.
שירה בס-רוזן: הגיעה השעה שאתם, מי שהופקדתם על הביטחון ועל האינטרסים של נשים, ואנחנו, הנשים ששומעות את הקולות בשטח, כמו שראיתם היום, נחבור יחד ונגרום עוד בכנסת הזאת, אחרי חמש שנים, שהצעת החוק הזו תעבור בטרם נשים נוספות תשלמנה על כך בחייהן.
שירה בס-רוזן: הנושא השני שעלה כאן גם מהצוותים שנגעו לנשים ערביות וגם מהצוות שדיבר על הנשים האתיופיות, זה שצו ההגנה, על אף החשיבות הרבה שלו, לא נותן מענה לנשים ממגזרים שונים.
שירה בס-רוזן: נשים ערביות, נשים אתיופיות למשל, ממעטות לדווח וגם אם הן תדווחנה, הן לא יעיזו להוציא צו הגנה מחשש לחרם, אובדן יכולת כלכלית או פעולת נקם של בן הזוג או המשפחה שלו.
שירה בס-רוזן: הוועדה צריכה לשוב ולהתכנס ולמצוא דרך כדי להחזיר את הנשים האלה למעגלים המדיניים ולגרום להצעת החוק לעבור עוד בכנסת הזו.
שירה בס-רוזן: תודה רבה.
גדעון סער: אני רוצה לסכם וקודם כל להודות לכן ואני בטוח שבשביל כל חברי הוועדה ובשבילי בוודאי זו היתה חוויה מרתקת.
גדעון סער: לא לכל הדברים ששמעתי היום הייתי מודע, לפני הישיבה.
גדעון סער: אני גם מבקש את הסטנוגרמה לסוף השבוע, אני רוצה למפות בדיוק איך אנחנו יכולים לטפל בכל נושא.
גדעון סער: מה בחקיקה, מה מול משרדי ממשלה וזה עולם ומלואו.
גדעון סער: זאת אומרת, כל נושא הוא עולם ומלואו.
גדעון סער: כל פרויקט יכול להוליד פרויקט פה.
גדעון סער: התרשמתי גם מהסטודנטיות.
גדעון סער: כשאני הייתי סטודנט למשפטים זה לא היה.
גדעון סער: המעורבות החברתית זה דבר גדול.
גדעון סער: ולכן אנחנו נהיה בקשר.
גדעון סער: חלק מהנושאים אנחנו נצטרך לייחד להם דיונים, חלק מהנושאים אנחנו נצטרך לשבת מול שרים מסוימים על נושאים שהם יכולים לקדם, חלק מהדברים זה עבודת חקיקה, אנחנו נצטרך למיין את זה.
גדעון סער: יישר כוח גדול שבאתן מרחוק ובצורה כזו או אחרת אתן תחזרו לפה, כי אנחנו נמשיך לעסוק בנושאים האלה ואני מאוד מאוד מודה לכן.
גדעון סער: הוצגו פה בעצם שבעה נושאים, גם הנושאים שהוצגו, הוצגו באמת בקליפת אגוז בצורה מאוד מאוד תמציתית, לא הצלחנו להיכנס לדברים כפי שאולי היינו צריכים לעשות, וכל אחד מהם מחייב איזה שהיא התעסקות נפרדת ואני אזמין את נציגי המשרדים.
גדעון סער: לא עשינו פה איזה שהוא משפט שדה, יכול להיות שבחלק מהתחומים יש פעילות של משרדי הממשלה שאנחנו לא מודעים לה, אני בטוח שבחלק מהדברים אין פעילות, והם יבואו ויאמרו שיש בעיות תקציביות, בסדר, אנחנו נשמע את כל הדברים, אבל אני רוצה לעשות את זה במסגרת יותר נפרדת, כי זה יהיה דיון מעורבב ודיון לא רציני.
מרים שכטר: אני אבקש להציג באחת מהוועדות את הפעילות של משרד מערכת החינוך, כי בחמש השנים האחרונות נעשתה פריצת דרך בסדר גודל שבלתי יתואר, גם בהשוואה למדינות עולם.
דבורה איציק: אני נציגת משרד הבריאות ולגבי הנושא של תקיפה מינית, זה בהחלט אחד הנושאים הקשים ביותר כי אין מערך טיפול נפשי לנשים המטופלות דרך---- מה שרציתי להגיד זה שאנחנו כרגע, במסגרת ועדת השרים לנושא אלימות, גיבשנו מסמך מקיף מאוד שמתייחס לכל הטיפול בנפגעי תקיפה מינית, קטינים ובוגרים, והצגנו את המודלים הטיפוליים ואנחנו גם עושים הערכה תקציבית.
דבורה איציק: עכשיו, מה שחשוב, ועדת השרים הזאת היום נמצאת במעבר, זאת אומרת---
גדעון סער: מי יעמוד בראשה בקדנציה הזו?
דבורה איציק: דיכטר.
דבורה איציק: הוועדה היא בראשות המשטרה.
דבורה איציק: הכספים שניתנו עד כה ניתנו רק למשטרה.
דבורה איציק: במהלך השנתיים האחרונות ניתנו מאתיים משרות למשטרה.
דבורה איציק: בתוך הוועדה הזאת אנחנו נלחמנו על נושא של טיפול ומניעה והצלחנו להקים ועדה שתתעסק בנושא הזה.
דבורה איציק: אנחנו כרגע נציגת המשטרה, שהיא מרכזת הוועדה, ואנוכי, וזה נעשה אחרי שבאמת הראינו להם את הצרכים בזה שהבאנו אותם למרכז לתקיפה מינית בוולפסון.
דבורה איציק: אני כן מבקשת מהוועדה וממך לדאוג שאחרי שנגיש את המסמך, אנחנו נוכל להגיש אליך העתק שלו.
גדעון סער: או שאולי נקיים כאן דיון על זה ונדחוף את זה מפה.
אביטל שחר: אני לא מייצגת שום משרד.
אביטל שחר: אני המנהלת הכללית של שדולת הנשים, אני רוצה לברך את ארגון אית"ך ואת מה שהן הציגו כאן.
אביטל שחר: זה תמיד גם זכות להיפגש עם אנשי שטח, ואל תיקחו את זה אישית שחברי הכנסת עזבו, ככה זה, מה לעשות, זה הנוהג וחבל באמת, כי הם יכלו ללמוד ולהפיק מכך הרבה.
אביטל שחר: אני רק לא יכולה שלא להתייחס לעניין הגבר.
אביטל שחר: גדעון, אל"ף, באמת ברכות לך על קבלת הוועדה גם ברוטציה יבוא אלינו גבר נוסף, ואני חושבת שזה באמת לא עניין של גבר או אישה, מי עומד בראש הוועדה, כמו שזה תוצאה של תופעה שאין נשים במפלגות שונות, וזה מאבק שכל ארגוני הנשים צריכים להיות מלוכדים, כי אם יש לנו סיעות, מבחינה אידיאולוגית או מבחינת תוצאת בחירות, אין להן נשים, אז המינוי של גבר או אישה הוא פשוט תוצר של תופעה עגומה ולא חס וחלילה איכותית, כן או לא.
אביטל שחר: דבר שני, היה חשוב לשמוע את הדברים של הגברת מרינה סולודקין בהקשר הפמיניסטי.
אביטל שחר: אני חושבת שהוועדה הזאת משתמשת הרבה פעמים וחברות כנסת משתמשות בטרמינולוגיה שהן בעצמן לא מבינות את המהות של השימוש בה ואולי כדאי בוועדה הזאת, פעם אחת, לעשות איזה חצי שעה מה זה בכלל פמיניזם, כדי שבאמת נהיה כולנו באיזה שהיא עמדה שווה ונהיה מכילים ולא נעשה אקסלוסיביות של פמיניזם רדיקלי.
אביטל שחר: עכשיו, לעניין מה שנאמר כאן.
אביטל שחר: נורא חשוב לי דווקא כשכולנו באמת עוסקות בעניין של מובילות של שינוי חברתי, שנפסיק לעשות מדרגים, אני ממש לא אוהבת את העניין הזה שכשמציגים פרויקטים, אז אומרים 'שכר שווה זה פחות שווה, כי זה לא נוגע לנו'.
אביטל שחר: רבותיי, אנחנו שותפות לשינוי רב שכבתי, ובאמת כל אחת תעשה את תפקידה ואת מקצועה ואת ייעודה, ואל תגידו 'זה יותר חשוב, זה פחות חשוב'.
אביטל שחר: אני אף פעם לא יודעת אם המודעות של אישה עובדת לזכויותיה במעמד האישי לא נובעות משם והפוך.
אביטל שחר: לכן ההליכה הזאת ביחד וזריקה החוצה של העניין של מדרג, מה יותר חשוב מה פחות חשוב, צריך להיכנס אלינו, לחלק מהאמונה שלנו.
אביטל שחר: אני מכבדת את העבודה של מעמד אישי מאוד, יחד איתה, עם תהליכי העצמה שקשורים לתעסוקה וקשורים לאכיפה של שכר שווה, זה חלק ממש שווה של הזכויות וזה חלק של העניין המגדרי ופני החברה שלנו כמו מעמד אישי.
אביטל שחר: זה לא ויכוח, זאת הערה.
אביטל שחר: משפט אחרון.
אביטל שחר: זאת ישיבה ראשונה של הוועדה, יש כאן כמה נשים שאנחנו נפגשות כבר ככה שנים, בוועדה, בעניין, באהבה, בחשיבות ונמשיך לעשות את זה, אבל נורא חשוב לי שהוועדה הזאת לא תיפול לחזור ולדון בדברים.
אביטל שחר: למשל הפרויקט של האתיופיות, אין חשוב ממנו, אנחנו רוצות להיות שותפות לו בכל אפשרות, אבל הדיון, אולי, אחד האחרונים שעשינו, בוועדת הקליטה, יחד עם הוועדה לקידום מעמד האישה, היה בדיוק אותן מלים ובדיוק באותו אופן.
אביטל שחר: אם לא נלמד לקחת את המקום שכבר הגענו אליו ולהמשיך משם, נדשדש בזה, נמצא עוד רצח של נשים אתיופיות, נמצא עוד פעם את עצמנו דנות באותם דברים.
אביטל שחר: אני חושבת שהוועדה הזו צריכה להיות יותר פרגמטית.
אביטל שחר: גדעון, אני בונה עליך.
אביטל שחר: אני מכירה אותך כאיש פרגמטי במובן הזה.
אביטל שחר: אני אומרת שבוועדה הקודמת היו נציגי משרד הקליטה ונציגת המשטרה ואני כבר יודעת שיש דברים שהיא עוד לא יודעת, זאת שהציגה את הפרויקט.
אביטל שחר: ולכן חשוב גם ללמוד, גם להתעדכן, ולהמשיך משם.
אביטל שחר: בואו לא נלך אחורה, בואו לא נמשיך את הדיונים התיאורטיים, קדימה, לעבודה.
אביטל שחר: עכשיו באמת שהמשטרה תגיד לנו מה יש.
אביטל שחר: אם צריך לשנות, נשפר.
אביטל שחר: אם צריך לחקוק – נחקוק.
אביטל שחר: אבל לא עוד פעם לדבר.
גדעון סער: אני בן אדם מעשי והוועדה הזאת תהיה ועדה מעשית.
גדעון סער: חברי הוועדה, אני קודם כל רוצה להודות לחברים הנוספים שהצטרפו אלינו, שאינם חברי הוועדה, שהצטרפו לדיון החשוב הזה.
גדעון סער: הדיון הוא דיון מהיר בנושא רצח נשים על רקע חילול כבוד המשפחה.
גדעון סער: בהזמנה לדיון שמתי את התיבה "כבוד המשפחה" במרכאות, משום שאני חושב שהביטוי הוא ביטוי בעייתי.
גדעון סער: ההצעה היא על פי שני חברי כנסת שהעלו את ההצעה לדיון מהיר ונשיאות הכנסת, בשבוע שעבר, קיבלה את ההצעה.
גדעון סער: חברי הכנסת הם נאדיה חילו וגאלב מג'אדלה והם גם יפתחו את הדיון.
גדעון סער: אני מקווה שכל חברי הוועדה קראו את הנייר של המ.מ.מ.
גדעון סער: שהוא נייר שהוכן לבקשתה של חברת הכנסת חילו, שבו יש הרבה היבטים חשובים, בין היתר, חוסר הזהות לגבי היקפי התופעה בין נתוני המשטרה לבין נתוני עמותת נשים נגד אלימות, המחקר של הגברת עאידה תומא-סלימאן שמצוטט וגם סקר של המרכז הפלשתיני לדעת הקהל שמוזכר, לרבות בעיות וכשלים בטיפול בתופעה שלגביהם נבקש את התייחסות משרדי הממשלה וכמובן נציג המשטרה, שנמצא כאן.
נאדיה חילו: אני שמחה שחברי כנסת רבים הצטרפו לנושא מאוד מאוד חשוב וכאוב מאוד, הייתי אומרת, בחברה כולה ובמיוחד בחברה הערבית.
נאדיה חילו: יותר מפעם הוועדה למעמד האישה ששמה בסדר יומה גם קידום מעמד האישה, אבל גם טיפול בתופעות חברתיות קשות והייתי אומרת, עוולות חברתיות בכלל, אלימות נגד נשים ואם אנחנו מדברים גם על נושא של אלימות נשים, אנחנו פה מדברים על השיא של השיאים, של אלימות נגד נשים תחת, ובצדק אמר אדוני, ששמת במרכאות 'על רקע חילול כבוד המשפחה', כי רצח זה רצח מבחינתנו ואין שום הצדקה, לא תחת כיסוי לא כזה ולא אחר להצדיק מעשה של נטילת חיי נשים וחיי נערות מכל סיבה, ולא משנה מה הסיבה.
נאדיה חילו: נכון הוא שהחברה הערבית עדיין חברה מסורתית שיש בה עדיין קודים מסוימים, יש ערכים, יש נורמות, היא יותר חברה שמרנית בנושא של נשים ובנות.
נאדיה חילו: יש בה את החלק הפטריארכלי עדיין שמכתיב כללים כאלה ואחרים, אבל לא יעלה על הדעת שאנחנו בשנת 2006 והסטטיסטיקות שלפנינו.
נאדיה חילו: .. אם אני רק מסתכלת, כל שנה בשנה בסטטיסטיקות האלה, הן ספציפיות לנושא של רצח נשים מה שנקרא 'על רקע חילול כבוד המשפחה', הם מתווספים לכל מעשי הזוועה של רצח נשים ואלימות פיזית נגד נשים וזה לא המספרים המוחלטים טוטאלית בשורה התחתונה.
נאדיה חילו: אני יזמתי את הדיון הזה---
מגלי והבה: את טוענת שיש יותר רציחות, סליחה אדוני היושב ראש, המספרים שנמצאים פה עד 2006, זה לא מספרים טוטאליים?
מגלי והבה: יש עוד מספרים שאנחנו לא יודעים עליהם?
נאדיה חילו: לא, המספרים האלה זה מספרים שהמשטרה נתנה.
נאדיה חילו: לפעמים, ואני תיכף אשמע גם את ארגוני הנשים, המשטרה לא מקטלגת או לא שמה בקטגוריה רצח נשים שהוא על רצח זה והוא נחשב כרצח כללי, כשלפעמים הסיבות הן גם כאלה שגובלות, הייתי אומרת, לא במובן מאוד מאוד ברור, כך שאני חושבת שהתופעה לפעמים היא גם תופעה יותר רחבה והיא גם מתווספת לנושא של אלימות בכלל ורצח נשים שקיים ולא על רקע כבוד המשפחה.
נאדיה חילו: לדעתי, יש פה כמה אלמנטים ובהחלט היה דיון גם בעבר על הנושא הזה, אבל אנחנו חייבים גם להתחיל לחשוב חשיבה טיפה אחרת וגם לפעול בעניין.
נאדיה חילו: אני יודעת שארגוני הנשים עושים גם עבודת הסברה ומניעה וגם טיפול בעניין הזה והעבודה היא מבורכת, אבל עבודת ארגוני הנשים לא באה במקום האחריות של מערכות ממסדיות, מערכות בכלל, של המשטרה, של בתי המשפט, של כל המנגנון האוניברסלי האחראי שגם אמור לתת את הדעת על זה, ואני לא אומרת שלא חלה אחריות (ואני תיכף אדבר עליה) על הנושא של הציבור הערבי ומנהיגיו למיניהם, דתיים, ציבוריים, פוליטיים.
נאדיה חילו: גם אנחנו וגם הציבור הערבי וכל מקבלי ההחלטות ומעצבי הדעות חייבים, גם בנושא הזה, להשמיע את קולם ואני לא אומרת שהם לא משמיעים את קולם.
נאדיה חילו: אני שמעתי יותר מפעם, בהתבטאויות של חברי כנסת על אלימות נגד נשים ועל רצח נשים, לדעתי הקול צריך להיות יותר גבוה, יותר ברור ועם המשכיות ועם רצף מסוים.
נאדיה חילו: כלומר, לא חד פעמי.
נאדיה חילו: כשקורה אירוע מסוים, אנחנו נזעקים, מתבטאים, לפעמים משפט כזה, משפט אחר ובזה מסתיים עד הרצח הבא.
נאדיה חילו: אם לא תהיה פה פעולה מסודרת, אינטנסיבית שקולה ומערכתית שתיקח בחשבון את כל המערכות הנוגעות בדבר, אני לא רואה שסיום התופעה הזו יהיה בקרוב, לצערי.
נאדיה חילו: וכשאני מדברת על מערכות חברתיות וחינוכיות, אני מדברת על התחלה של הסברה ומניעה במערכות החינוך אצלנו, ממש משם צריך להתחיל.
נאדיה חילו: אני מדברת על הסברה, מניעה ומודעות של הורים, נשים וגברים.
נאדיה חילו: אני מדברת על אנשי דת שבהחלט צריכים להשמיע את קולם, וכבוד וערך חיי האדם עולה על כל ערך אחר, בכל הדתות, על פי ידיעתי ותפיסתי.
נאדיה חילו: אני מדברת על מערכות טיפוליות.
נאדיה חילו: אנחנו יודעים היום מה עובר על לשכות הסעד ועל מערכות טיפוליות בהעדר שר רווחה.
נאדיה חילו: העובדים הסוציאליים מתמוטטים והמערכות הטיפוליות, יש להן גם משקל.
נאדיה חילו: נערות במצוקה וכל מיני גורמים מקצועיים שחסרים בכלל, במשרות ובמתן טיפול ומניעה והתייחסות, גם כשיש איזה סטייה מסוימת של נערות.
נאדיה חילו: אני מדברת על מערכת אכיפת החוק שצריכה להיות (ואנחנו נשמע את נציג המשטרה), יותר בעניין הזה חד משמעית, שום סלחנות לא ניתנת.
נאדיה חילו: ואני מדברת על מערכת השפיטה והענישה.
נאדיה חילו: כלומר יש כמה מערכות שכולן צריכות להיות בקו אחד מאוד ברור.
נאדיה חילו: אני גם, ברשותך אדוני היושב ראש, רוצה לקרוא מכאן ליושב ראש ועדת המעקב וראשי הרשויות שגם אם זה לא מתבצע באחריות של היישוב שהם נמצאים בו, ברגע שקורה דבר כזה, הם אמורים לצאת בהחלט נגד התופעה הזאת.
נאדיה חילו: התופעה הזאת היא לא רק בעיה של נשים, היא לא בעיה של נשים ערביות רק, צריך לראות בה בעיה חברתית ממדרגה ראשונה ובעיה חברתית מרכזית וחמורה מאוד, כל הגורמים צריכים לצאת יחד נגד התופעה הזאת.
גדעון סער: תודה, גבירתי.
גדעון סער: רק לציין, נמצאת פה גם גב' עאידה תומא-סלימאן והיא תדבר, אבל מאותו נייר שאנחנו קיבלנו עלה שהיתה בהחלט ביקורת על רשויות המשטרה והתביעה.
גדעון סער: יחד עם זאת, נאמר לגבי מערכת השפיטה שבתי המשפט בדרך כלל אינם מקילים באישומים הללו ועל פי רוב נוטים להטיל על הנאשם את העונש המקסימלי.
גדעון סער: אני מציין את זה לגבי רשויות אכיפת החוק השונות.
גדעון סער: חבר הכנסת גאלב מג'אדלה, שהוא המציע השני, עדיין מנהל את ישיבת ועדת הפנים שבראשותו ויצטרף בשלב יותר מאוחר ואני כמובן אאפשר לו לדבר בשלב יותר מאוחר.