GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירי זיו: יש דחיפה בנושא ויקום מרכז שד "מנסר עמון", כירורג בפרויקט משותף לאגודה לקידום בריאות נשים ואגודה למלחמה בסרטן והג'וינט, אז הוא הולך קדימה ויקים מרכז שד.
לילך זליגמן-מלצקי: זה לא שחסרות רופאות ערביות, אנחנו מכירים אותן, רק שבמסגרת הפרסום לבוא להקמת האיגוד, פרסמנו דרך "הרי" בכל המקומות.
מירי זיו: היו במפגש רופאות ערביות.
יעל דיין: את מדברת על דבר אחר, שהוא ספציפי לבעיה אחת.
לילך זליגמן-מלצקי: במסגרת האיגוד פרסמנו לכולם דרך כתב לחבר של ההסתדרות הרפואית זה הגיע לכולם, חלק בחרו להגיע וחלק בחרו לא להגיע.
לילך זליגמן-מלצקי: הגיעו כ- 100 רופאות לכנס ההקמה מתוך 10,000.
לילך זליגמן-מלצקי: יש התנגדות לחלק מהן.
איימי אבגר: לכן סיפרתי את הסיפור על הרופאה.
איימי אבגר: מחר יש ערב בריאות האישה מטעם "הרי" בואן ליר.
איימי אבגר: יכול להיות שהתחרות או זה שאיגוד חדש קם.
איימי אבגר: ..
אפרת ישראלי: צריך פשוט לעבוד נכון, ללכת לבתי החולים, למצוא נשים, לעשות פרום, לעבוד כמו שעובדים בארגון.
יעל דיין: יש לנו עניין שכל הרופאים והרופאות יעסקו בבריאותן של הנשים, המערכת הרפואית כולה תשים במיקוד את אותם הסעיפים בבריאות נשים שדורשים טיפול ייחודי.
יעל דיין: בנוסף ובנפרד ובמקביל ולא במקום, חס וחליליה אם רופאים יגידו יש איגוד רופאות אנחנו לא מתעסקים בזה, זה לא עובד ככה, זה עובד במשנה כוח, זה מחזק את אותם דברים, ללא תחרות.
יעל דיין: לכן שאלתי אם בין הנושאים שאנחנו מזכירים כאן אם יש נושאים שהחמצנו, והפרעות האכילה נכלל בסדר יום בפועל.
יעל דיין: האם יש נושאים שצריך לשים עליהם את הדגש.
אילנה רבאו: עתידנית תהיה לנו בעיה אדירה עם כל הגנום האנושי והפסקות הריון יבקשו אחר כך, תהיה בעיה אדירה ברפואה שנשים יבואו יבקשו הפסקות הריון בעד זה העוברית נושאת את הגן שבגיל 40 יגלו לה סרטן השד.
יעל דיין: אני בטח שלא אהיה בשטח, אבל אולי גם את תהיי בפנסיה.
אילנה רבאו: יש לי חדשות בשבילך, זה יגיע אולי בפנסיה אבל הבעיות האתיות כבר קיימות.
יעל דיין: הבעיות האתיות קיימות כבר עכשיו לגברים ונשים.
מירי זיו: יש לי נושא אחד, ד"ר דבורה כרמיל, עשתה עבודת מחקר, או פיילוט ראשוני בנושא של תחלואה שנובעת מהעובדה שבארץ יש חרדה נוראית, עכשיו נפתרה הבעיה בלבנון, של אמהות לחיילים שנמצאים במצבי סכנה לאורך זמן.
מירי זיו: הטענה שלה שיש יותר תחלואה אצל נשים.
אילנה רבאו: אצל האמהות יותר מאצל האבות?
אילנה רבאו: ומה הייתה המסקנה?
מירי זיו: עוד אין מסקנה היא עשתה פיילוט בעזרתנו אבל זה נושא שיש משהו בעניין הזה, אולי זה נושא ששווה לבדוק או לבחון אותו יותר.
יעל דיין: אני מאד נזהרת מנושאים שאינם מוכחים מדעית ושהן מעין מחשבה חולפת שנותנת אמנם חומר למחקר למי שעושה את אותו מחקר.
יעל דיין: צריך מאד להיזהר מהדברים האלה.
יעל דיין: לא תאמינו איזה סוגי מחקרים שולחים אלי בנושאים נשיים שמעלים לסדר היום דברים שהם דחופים כי התוצאות הן מדהימות, אחר כך מסתבר שמישהו בדק בשלושה וחצי אנשים והגיע למסקנות מרחיקות לכת.
יעל דיין: אנחנו ארץ ששרויה במצב של נוירוזה קבועה ממלחמה למלחמה.
נעמי חזן: הסיפטומים הכי טובים זה במליאת הכנסת כשהמליאה מלאה.
יעל דיין: אני לא חושבת שזה עובר ישירות מאותן חרדות לאוכלוסיה לא בריאה או אוכלוסיה חולה באפיון נשי או באפיון כזה או אחר.
מירי זיו: אולי זו אחת הסיבות שתוחלת החיים יחסית של נשים בארץ יותר נמוכה.
אילנה רבאו: זה הפוך, נשים הן ורבליות ומדברת על החרדה, האבות לא מדברים וחוטפים את ההתקף.
מירי זיו: יכול להיות, אני רק אומרת שדבורה כרמיל העלתה את הנושא.
יעל דיין: יש יותר נשים עניות מגברים עניים, יש יותר נשים מתחת לקו העוני, אולי גם זה תורם לזה שתוחלת החיים של נשים היא לא כמו בארצות אחרות.
מירי זיו: יכול להיות אבל זו שאלה וצריך לבדוק למה.
לילך זליגמן-מלצקי: את אומרת שיש יותר חרדה אצל נשים וצריך לבדוק למה.
מירי זיו: אני לא יודעת, אני רק מעלה נושא שהועלה לנו.
יעל דיין: מאחר והשלום בפתח, כפי שנעמי ואני חותמות לכן, יש נושאים שהם תלויי סוציולוגיה ומאד קשים להוכחה, מאד אינסופיים וזה קצת פינוק לעסוק בהם, מי שיעשה מחקר משכנע ויביא אותו ויציג לוועדה בלי לעשות מזה עניין, זה לא צריך לעבוד ההפך.
יעל דיין: מי שיש לו רעיון אנחנו ישר מעלים את זה לסדר יום הציבורי ואחר כך מסתבר שזה עורבא פרח.
יעל דיין: אומרים גם שהאלימות כלפי נשים נובעת ישירות מזה שאנחנו במצב של מלחמה וכולם עצבנים, שאלימות בכלל ובכבישים, אני לא מקבלת את זה.
מירי זיו: אין ספק מצב של חרדה מתמשך כל כך ארוך בלי שום הכנה ובלי שום כלים להורים להתמודד אתם הוא בעייתי.
מירי זיו: אני לא יודעת אם נשים סובלות מזה יותר או פחות אבל זו עובדה.
לילך זליגמן-מלצקי: אני רוצה להדגיש עוד דבר, התייחסנו לאנורקסיה, אני חושבת שצריך להתייחס גם לחלק השני, וזה לא הבנתי אם עסקתם בזה, להשמנת יתר שהופכת להיות מחלת המילניום, ואני חושבת שבנשים זה קשה יותר.
יעל דיין: זה עדיין מצב יותר טוב מארצות הברית.
לילך זליגמן-מלצקי: אבל זה עדיין קשה ולא בסל בריאות, כל הטיפולים סביב זה, הדיאטניות והניתוחים שאני לא מאמינה בהם, אבל בכלל כל התחום הזה, זה שזה מייצר לך יותר מחלות לב ויותר לחץ דם וסכרת זה אחר כך תהיה בעיה שלנו, אבל עכשיו שאת שוקלת 110 קילו תתמודדי לבד, ואם לא, נפגוש אותך במחלות.
יעל דיין: הגינו משהו והשאלה אם זה ניתן ליישום, הנושא של פעילות גופנית בכל הדברים שמרכיבים את האחוזים הגבוהים של נשים לעומת גברים, אין בכלל ספק שנושא הפעילות הגופנית הוא דומיננטי.
יעל דיין: חשבנו, והיו כמה מועמדים לזה, להתחיל משרדי הממשלה בכמה תעשיות עתירות עבודת נשים, ולתת איזשהו תמריץ לבעלים שזה פרטי, ולנסות להשיג את שותפות ההסתדרות כשזה הסתדרותי, ולתת על חשבון המעסיק את ההדרכה בהתחלה.
יעל דיין: נעשו דברים בעבר אבל שום דבר לא נמשך מעבר לניסוי.
אפרת ישראלי: חלק גדול מהעניין הוא זה שהעובדים עצמם הם אלה שלא צרכו את מוצר.
יעל דיין: אנחנו אומרים אם זה לא בחצי שעה הפסקת האוכל, אלא על חשבון העבודה ובמקום שהם יושבים או עובדים הם יקבלו הדרכה מתאימה, ואם יש אווירה מתאימה מוזיקה ומלווה את זה, זה כבר תופס, כשיש מדריכה להתעמלות נכונה לקבוצה הזו, לגילאים שונים וכן הלאה.
אפרת ישראלי: יש לי חברה טובה, שבמקרה עובדת במשכן הזה, ששאלתי אותה אם היא הולכת לחדר הכושר, אז היא אמרה שהיא בקושי מגיעה אליו.
אפרת ישראלי: יש לנו בעיה של צריכה של נושא הספורט כחלק ממניעה הכנה לקראת זה.
אפרת ישראלי: צריך שינוי בחשיבה.
יעל דיין: השאלה היא אם הנשים לא באות לספורט, אם הספורט יכול לבוא אליהן.
לילך זליגמן-מלצקי: לא הרבה יעצרו ב- 21:00 בערב פעמיים בשבוע לעשות ספורט.
יעל דיין: במקום עבודה שהוא במיוחד לא בריא, שאת יושבת כל יום כמו במתפרה.
לילך זליגמן-מלצקי: או מורות בבית ספר.
יעל דיין: זו לא דוגמא כי להן יש שעות פנאי, והמודעות שלהן יותר גבוהה.
יעל דיין: השאלה אם בריאות הנפש לנשים שונה מאשר לגברים.
יעל דיין: אני שואלת אם יש מלבד הפרעות אכילה על בסיס הפסיכיאטרי שלהם, אם יש מחלות נוירולוגיות או פסיכיאטריות כי כמה שבדקנו קשה מאד לומר שנשים יותר נתונות בדיכאון.
לילך זליגמן-מלצקי: יותר בדיכאון ויותר בחרדה.
אילנה רבאו: אני יודעת שהרבה נשים שאני רוצה להפנות צריכות גם עזרה של פסיכולוג והרבה פעמים זה נופל על הקטע שאין להם כסף ללכת לפסיכולוגים, אני רוצה שזה ילך דרך קופת חולים, זה נופל על הרקע הזה.
אילנה רבאו: זה הולך ביחד בריאות גופנית ובריאות נפשית וצריך להילחם יותר שהבריאות הזו תהיה יותר בסל הבריאות.
איימי אבגר: אני חושבת שהגברים מגיעים עם התקף ומאשפזים אותם בעוד שנשים מסתובבות עם רמה כזו או אחרת של דיכאון וחוסר תפקוד בגלל שזה חלק מהחיים שלהן ואופן טיפול לנשים הוא יקר.
יעל דיין: כמה מזה הוא גם חוסר יכולת של נשים בגילאים מסוימים עם משפחה, להתאשפז.
אילנה רבאו: אשפוז זה דבר קיצוני אפשר לטפל לפני כן כדי שלא יהיה אשפוז.
יעל דיין: פיזית הזמינות של השירותים באזור המרכז להגיע למרפאה זה כבר סיפור, ובשעות שאפשרי לאם או לאישה עובדת שגם יש לה ילדים, אני חושבת שהאפשרויות שלה לקבל טיפול, על אשפוז אין מה לדבר, אבל גם טיפול בשוטף, אני חוזרת לממוגרפיה הניידת.
אילנה רבאו: זה לא רק מתבגרות, אלה גם נערות או אחרי מקרה אונס, אם להורים אין כסף, הלא היא צריכה באותה תקופה יותר פסיכולוג מגניקולוג ויש את הבעיה הזו של כסף בקטע של הבריאות הנפשית.
איימי אבגר: אם זה היה חלק משולב של מערכת אספקת שירותים לנשים, מרכז לבריאות האישה כאשר הצוות עובד ביחד והפסיכולוג הוא חלק מהצוות.
אילנה רבאו: אבל אני אומרת לא שיהיה כמו העסק הפרטי שלנו, אלא עסק שנשים יבואו ויוכלו לטפל כי זה הולך ביחד.
יעל דיין: אבל נעמי שואלת למה לנשים יותר מלגברים, אז השאלה אם מה שנאמר כאן.
נעמי חזן: השאלה לא הייתה אם הקביעה היא נכונה אבל למה לנשים מגיעה יותר מלגברים מבחינת תמכה הממשלתית לבעיות האלה.
אילנה רבאו: לשניהם מגיע.
אילנה רבאו: אני חושבת שאם נצליח להכניס שצריך גם את זה, זה יגרור שכל מערכת הבריאות תלך על זה, לדעתי זה מאד לוקה בחסר.
יעל דיין: לא מדובר על לקחת מאחד.
נעמי חזן: אני רוצה להגיד דברים קצת אפיקורסים, מערכת הבריאות קורסת יש שביתת בריאות כבר 110 יום ובינתיים לא הצלחנו להזיז אף אחד אף על פי שהיו צעקות בכל פורום אפשרי בעניין הזה.
נעמי חזן: אני רואה את הרופאים, והרופאות שממשיכים לעבוד, קבלו עכשיו רבע או שלישי משכורת כי הורידו להם ימי שביתה, ואת מדברת על חרדה, אני בחרדה אמיתית של המערכת הולכת לקרוס, כי לא מזיז לאף אחד.
נעמי חזן: אני לא יודעת לגבי יעל אבל זה בהחלט לא הנושא המרכזי שאני מטפלת, אני כרגע מתבייתת על הנושא של השביתה כי אם השביתה לא באה על פתרונה בצורה רצינית זו בכייה לדורות תרתי משמע.
נעמי חזן: הייתי מאד שמחה, וסליחה שאני מכניסה נושא שלא היה על השולחן אם איגוד הרופאות בישראל היה משמיע קול מאד חזק בנושא הזה.
נעמי חזן: זה יצא לי כי אני במצב רוח כזה אבל זה הורס אותי, אני לא יכולה כבר לטפל בפניות שמגיעות למשרד.
נעמי חזן: אני חושבת שנעשה עוול נוראי לרופאים, כ מי שמת עכשיו זה בגלל שביתה אף על פי שייתכן מאד שהיו חמישה רופאים מומחי לידו באותו רגע.
נעמי חזן: זה פשוט לא יאומן מה שקורה פה.
אילנה רבאו: למה דעת הציבור לא תומכת ברופאים?
נעמי חזן: לגבי הכנסת אני יכולה להוכיח שנעשו דברים, יש בעיות, אני מעלה את זה בפורום פמניסטי כי אני חושבת שהתפקיד שלנו כפול, מצד אחד לדאוג לנושאים שמיוחדים לנשים כי אף אחד אחר לא יעשה את זה עם כל הכבוד, הוא לא יעשה את זה בעוצמה ובעקביות כמו נשים ומצד שני, לנשים יש חובה גם להשמיע קול מאד צלול בנושא שהם על סדר היום הציבורי כי זה נותן אמינות גם לדרישות שלנו.
נעמי חזן: יש לי הצעה קונסטרוקטיבית, בהפגנה הבאה שאיגוד רופאות יעמדו עם שלט של ארגון הרופאות בעד יישוב הסכסוך בצורה צודקת או משהו כזה.
אילנה רבאו: הציבור צריך לצאת מהאדישות שלו.
יעל דיין: בבית הזה כל מי שביקש את תמיכה וההיענות וההחתמה והיציאה להפגנות, כל זה נעשה.
יעל דיין: ברור איפה זה נעצר.
יעל דיין: את אומרת הציבור, מי זה בדיוק הציבור?
יעל דיין: התקשורת לא עוסקת בזה?
יעל דיין: היא עוסקת בזה כל יום כל היום בצורה מאד אינטנסיווית.
יעל דיין: צריך להבין גם שדבר שנמשך כבר לא מעניין כי הוא לא חדש.
יעל דיין: יש שיקולים למה זה לא שביתה אני לא מוסמכת לבוא ולהגיד לרופאים חברים יקרים תנטשו כי אחרת ראש הממשלה ושר האוצר לא יזוזו, אני לא יכולה לקחת את האחריות הזו.
יעל דיין: אני לא אומרת להם תפסיקו את השביתה על סמך משהו אבסטרקטי שמובטח לאיזה עתיד לא ידוע, גם את זה אני לא יכולה.
נעמי חזן: אני רוצה להגיד שבגדול, ותמיד יהיו חריגות, אבל בגדול הרופאים עוסקים ולא רק מתמחים בעיקר הרופאים הבכירים, משום שיש סולם מוזר ומעוות, אנחנו לא מכירים בעובדה שרופא או רופאה בכירים מנהלי מחלקות שיושבים שם בצורה זו או אחרת 17 שעות ביום ושכר היסוד שלהם הוא 6,000 שקל לחודש זה בלתי נסבל.
מירי זיו: אם אפשר לא לפרוטוקול.
יעל דיין: אם זה לא לפרוטוקול אז אין ישיבה.
יעל דיין: בישיבות האלה הכל על השולחן והכל לפרוטוקול, ואם יש משהו שפוגע אישית במישהו אז אני מבקשת להוציא את זה מהפרוטוקול.
יעל דיין: אני רוצה התייחסות אחרונה למי שיש מה להוסיף, כפי שאמרתי נקבל נושאים שתרצנה לשים עליהן דגש, מצד שני נזמין כמובן את האיגוד לכל דבר עולה על שולחננו גם אם בצורה עקיפה כמו היבטים סוציולוגים של מצבים מסוימים.
יעל דיין: שאלתי לגבי חרדים וערבים אם יש לכן התייחסות או צורך בחיזוק.
אילנה רבאו: בהחלט כן.
אילנה רבאו: צורך בחיזוק.
יעל דיין: במונעת או שהטיפול איננו שוויוני?
אילנה רבאו: למשל העברנו סדנאות לנשים ערביות, היה לי יותר קל להיכנס לסקטור של הנשים הערביות מאשר הנשים החרדיות.
אילנה רבאו: כי כשרציתי להקים קבוצה של נשים חרדיות אמר לי איזה רב את תכניסי להם שטויות בראש.
אילנה רבאו: זה מגזר שמאד קשה להיכנס אליו אם אתה חילוני.
אילנה רבאו: חלק מהדברים שרצינו להיכנס זה ברפואה מונעת, לדבר עליהם על חינוך נכון לרפואה, ומצאתי שזו בעיה לחדור אליהן.
יעל דיין: עם דתיות יש בעיה?
יעל דיין: דתיות עם שביס אבל לא חרדיות.
אילנה רבאו: אז בהרצאה גדולה ולא בקבוצות קטנות.
יעל דיין: ממה הם מפחדים?
יעל דיין: מהפחתת הילודה?
יעל דיין: או מהחשיפה של הבעייתיות?
אילנה רבאו: לא הנשים מפחדות.
אילנה רבאו: כשביקשתי מאיזה רב לארגן לי משהו, הוא אמר לי, שמעתי שאת מתעסקת הרבה עם נשים בגיל המעבר.
אילנה רבאו: אמרתי לו, כן, והוא לא התבייש לבקש כל דבר ברפואה, אבל אז הוא אמר לי את יודעת מה, אני מפחד שתכניסי להם רעיונות בראש, ובזה נגמרה השיחה.
יעל דיין: מה שהסתבר לנו מהמגזר החרדי לפחות, זה העניין של המניעה שהוא ממש מסוכן.
יעל דיין: יש נתון אחד והוא מדהים שאחוז סרטן השד למשל, הוא יותר נמוך באוכלוסיה החרדית והערבית.
יעל דיין: התעוררה השאלה של קורלציה בין ילודה בלתי פוסקת והנקה וכן הלאה, והאחוזים של סרטן השד.
יעל דיין: לעומת זאת, האחוז הקטן והנותן בהם את ההרגשה שזה לא בבית ספרם, ואז הנגישות שלהם לאבחון היא כזו שהאחוז הגדול שכבר התאבחן זה ממש לא דומה לאוכלוסיה החילונית שמתאבחנת ועדיין ניתנת לטיפול עם אחוזי הצלחה.
יעל דיין: אני אומרת שזה שווה התבוננות גם בהיבט המדעי כי אם זה נכון הקבוצה הזו מחוסנת באופן טבעי, אז סביר שהשוני העיקרי בינה ובין אוכלוסיות אחרות זה עניין של מספר ההריונות הלידות וההנקה.
יעל דיין: מלבד התוצאות בסוף היום, שאומרות שאחוז החולות יותר קטן אצלם, אין לנו מדד לשוני.
אילנה רבאו: אורח חיים שונה.
יעל דיין: אורח חיים היום הוא דבר שניתן לפירוק.
יעל דיין: זה תזונה ועישון ופעילות גופנית.
יעל דיין: את תמצאי שאצל ערביות וחרדיות יש דברים שהם מוגברים ויש דברים שהם מופחתים.
אפרת ישראלי: עוד מעט יהיה המפתח הגנטי.
יעל דיין: אני מסרבת לחשוב שזה גנטי כי אז השער לגזענות היא ישרה בלי תחנות.
יעל דיין: להגיד שגנטית אורח חיים הופך להיות גנטי זה באחוז כל כך קטן שזה בוודאי לא יכול להיות אינדיקציה לההפך שאני יכולה להגיד לאוכלוסיה תחיו כך וכך.
יעל דיין: אני מתכוונת קודם כל בעניין הפריון, לידות וכו'.
יעל דיין: אלה נושאים שזה דרך אגב לא רק בחברה שלנו, בכל החברות שאינם הומוגניות מנסים למצוא את הסוד הזה מדוע קבוצה אחת לעומת קבוצה שניה חולה פחות, ופגיעה יותר, ולשם נכוון את האבחון.
יעל דיין: חרדיות נפתחות קצת, יש היום יותר מרפאות והן באות עם ילדיהן למועדון שיש לו אפיון חברתי, והן באות לשמוע.
יעל דיין: הם נותנות חיסונים לילדים.
איימי אבגר: הדרך להתגבר על מחסומים תרבותיים זה להכשיר מקדמות בריאות.
יעל דיין: אחת הקופות מאד פעילה ברחוב החרדי.
אילנה רבאו: לאומית, היא עושה את ההסעות.
יעל דיין: היא עובדת גם במסגרת של הסברה ולהכניס דברים כלליים של בריאות.
יעל דיין: נשים לא תבאנה לשמוע באותו מקום שאני הולכת לשמוע, אבל אם זה ברחוב שלהן, במסגרת שלהן, בשעות שנוחות שלהן בשפה שלהן, אז זה נכון גם לגבי הערביות.
יעל דיין: לכן מאד חשוב שתמשכו רופאות ערביות וחרדיות.
יעל דיין: אדוני רוצה לומר מילה ולכבד אותו בקול הגברי בישיבה הזו?
יורם לוטן: יש פה מצבור של נושאים שחלקם היו בדיונים פרטניים בעבר.
יורם לוטן: הדברים שכן עושים לפחות זה הנושא שהועלה של אוסטואפורוזיס, היה את הקונצנזוס קונפרנט, יש החלטות יש דברים שכבר ברמה של ביצוע, ולאחרונה המנכ"ל הקים ועדה מקצועית, שאני גם חבר בה, דברו על הקריטריונים לבדיקות עצמם של צפיפות עצם.
יורם לוטן: יש די ג'ונגל בעניין הזה.
יורם לוטן: בקניון יש מכון מוכר, עשיתי את הבדיקה, ובקופת החולים אמרו לי שאנחנו לא מכירים בבדיקות האלה.
יורם לוטן: לפחות בנושא הזה שיהיה גם סדר, מאחר שזה כבר הוכר כנושא מחייב השגחה.
מירי זיו: צריך בקרה של המשרד כמו ממוגרפיה.
יעל דיין: זה היה בוועדת ההסכמה.
יורם לוטן: ועכשיו אנחנו הלכה למעשה יושבים על זה ואנחנו מתכוונים שלפחות לעשות סדר, יש נושאים גדולים ויש דברים נקודתיים שאנחנו מנסים להתמודד אתם ולתת להם פתרון.
יורם לוטן: עולים פה הרבה נושאים.
יעל דיין: בכוונה העלנו את כל מגוון הנושאים כי באמת הישיבה הזו נועדה לקדם בברכה את איגוד הרופאות ולדבר על מכלול הנושאים.
יעל דיין: אנחנו נמצאים עכשיו במחצית שנה, השאלה היא אם התקציבים שנוספו לסל האם הם מנוצלים?
יעל דיין: אנחנו עושים על זה ישיבה נפרדת בעוד כשבועיים, האם נתקלים כאן באיזשהו קיר של קריטריונים חדשים שמצד אחד הכנסנו ומצד שני אנחנו יצרנו שורה של עיכובים בעיקר לגבי ההרצטין אבל גם לגבי הפוסאלן.
יורם לוטן: אין לי על זה נתונים.
יעל דיין: כי אם יסתבר לנו שהסל לא נוצל והתקציב הנוסף לא נוצל, זה אומר דרשני, הרי זה לא שבאורח פלא נכנס לסל ואין חולים, אלא מה שזה אומר שמכיוון אחר יש מחסומים.
יעל דיין: אני יודעת ממקרים ספציפיים שאני מטפלת בהם, יש בעיה עם האינדיקציות והקריטריונים, כולל בתרופות שלא לענייני נשים, כולל בתרופות האלצהיימר, והדברים הנלווים.
יעל דיין: באיזה שהוא מקום צמצמו, הכניסו לסל וצמצמו את הזכאות לדברים מסוימים.
יעל דיין: שווה לבדוק את זה לפני שנת התקציב ולא להתעורר ברגע האחרון ולא לבוא מוכנים לזה.
יעל דיין: אני יודעת שבתחום האלצהיימר והדברים הנלווים, עשו מאד בנוקשות את האינדיקציות שמאפשרות את קבלת התרופות החדשות שהוכנסו לסל.
יעל דיין: אז זה יפה מאד שזה בסל, אבל אם אני חולה הפרקינסון צריך לקבל תרופה שמיועדת לאלצהיימר והרופא לא כתב על המחלה שלי אלצהיימר והתרופה הזו היא היחידה שיכולה לעזור לי על פי מומחים, זו בעיה גדולה מאד.
לילך זליגמן-מלצקי: ראיתי הפניה של בקשה לתרופה לאלצהיימר, שבה כתוב, יש לו אלצהיימר, אין לו מחלות לב וכו'.
לילך זליגמן-מלצקי: ממש פרט את ההוראה אבל הפוך, יש לו שטנץ כזה שאין חולה כזה וזה רק כדי שיקבל את התרופה, כי אחרת לא מקבלים את התרופה.
מירי זיו: בקשר לנושא האחרון שהעלית לגבי התרופות.
מירי זיו: רצפטין כדוגמא, לדעתי אי אפשר להימנע מקביעת התוויות אבל מה שקרה בפועל זה שבגלל שזה נושא מאד דינמי, הנתונים שהצטברו הם כאלה שמחייבים את שינוי ההתוויות.
מירי זיו: דבר שני, צריך לבדוק באמת כמה נוצל?
יעל דיין: הכרזתי שיש לנו תאריך ושעה שבה אנחנו יושבים רק על זה וכל חומר שיובא בפני הוועדה, נשמח מאד, אני מתבססת על פניות אישיות שפשוט גובלות בהתוויה, הם על הסף, ונלווה לזה מכתב של רופא מומחה שאומר, ההתוויות אמנם כך וכך, האישה תמות אם היא לא תקבל את זה.
יעל דיין: אז אני מתחילה את הסיפור מהתחלה, אני אלך למשפט כמו שעשינו אז.
יעל דיין: לכן אנחנו יושבים על זה, והשאלה אם לדברים האלה ועדת חריגים שיושבת מיד על המקום, תוך יום שיכולה לאשר חריגים, או שזה הפרוטקציה הרגילה.
יעל דיין: אם אין ועדת חריגים הצמודה לסל או למשרד הבריאות, או לקופות, זה חמור מאד.
יעל דיין: ועדת הסל קובעת את הסל והיא הולכת הלאה, היא לא עוסקת בדברים המזדמנים, במעקב.
מירי זיו: הם לא רוצים כפילות.
יעל דיין: לא שהם לא רוצים כפילות.
יעל דיין: זה עובר למשרד הבריאות ולקופות, ולצרכנים, ואז יש מערכת אחת שמטפלת ביישום.
יעל דיין: דרשנו שוועדת הסל תשב יותר מפעם בשנה אבל לא ביחס להתפתחות המדעית לגבי תרופות ולא לגבי ההתוויות, הן לא ניתנות על ידי ועדת הסל.
מירי זיו: ההתוויות מומלצות על ידי הוועדה לטכנולוגיות רפואיות, היא קבעה על איזה אינדיקציות.
מירי זיו: ד"ר אסנת לוקסנבורג, וד"ר שמר, והם יושבים בראש הוועדה הזו
יורם לוטן: ההמלצות באות על ידי אנשי המקצוע , וצריך לאשר אם כן או לא, לא עושים דיון אקדמי מדעי מחדש, הוועדה לא בנויה ללכת לפרטים, אלא האם מקבלים את זה כמו שזה מתקבל או לא.
יורם לוטן: את ההתוויות שאנשי המקצוע מגישים את זה.
יעל דיין: אני חושבת שצריכה להיות ועדת חריגים, מצדי שתהיה סמוכה לקופות.
אפרת ישראלי: אולי יש, צריך לבדוק.
יעל דיין: בכל פניה ממציאים בשבילי מישהו שיטפל אולי בחריג הזה ואחר.
אפרת ישראלי: השאלה אם כשאת שולחת מכתב, לא יחזירו לך ויגידו שזה לא בתחום סמכותך.
יעל דיין: בואי אלי למשרד אני אראה לך את התיקים שמצטברים, ואיך מעבירים מאחד לשני, ומסתבר שאין אחידות בין הקופות שיש דבר שמכבי ממנת וכללית לא.
יעל דיין: תודה רבה לכם שבאתם.
יעל ניצן: שלא באשמת אף אחד.
יעל ניצן: כמובן שזה מגביל מאד את זמננו, כי ישיבת המליאה מתחילה בשעה 11:00, עם הצבעות, ואני מניחה שזה גם מונע מחברות כנסת ומחברי כנסת אחרים להיות כאן.
יעל ניצן: הייתה כאן בשעה הנקובה חברת הכנסת נעמי בלומנטל, ואני באתי מישיבה אחרת, שהפסקתי אותה.
יעל ניצן: לכן אנחנו נקיים את הישיבה הזאת במתכונת מצומצמת, ואני מביעה צער על זה.
יעל ניצן: מאד חשוב לי גם לשמוע מכן וגם לברך את קמרה אובסקורה, שזאת איננה הפעם הראשונה שהיא עוסקת בנושאים חברתיים, דרך תלמידים ובוגרים.
יעל ניצן: זה איננו מכוון ככה - זאת אומרת, אין כאן איזו יד מכוונה מלמעלה, אלא הרגישות החברתית של התלמידים עצמם, או התלמידות במקרה הזה, לגבי נושאים שמעסיקים את כולנו.
יעל ניצן: אני בטוחה שהיוצרות עושות גם דברים שהם לגמרי מופשטים, או שאינם קשורים בבעיות שביום יום שלנו, אבל מהבית הזה, לפחות, כמו בנושאים אחרים, אנחנו שמחים לכל חיזוק שיש ולכל הבעת דעה באמצעים האומנותיים שיש, לנושאים שאנחנו עוסקים בהם וזקוקים בהם לחיזוק.
יעל ניצן: אפשר לדבר על נורמות.
יעל ניצן: אפשר לומר שהנורמות, כפי שהן משתקפות במציאות, בוודאי בנושא האלימות כלפי נשים, הייחוד של נשים, הקול הנשי - לא משנה, הוא יכול להיות מובע גם על ידי גבר - אבל הייחוד של הקול הנשי ושל מה שאנחנו קוראים מעמד האישה בנושאים שונים, אזיי חשוב לנו מאד שזה לא יהיה איזה נושא של ספר החוקים, או של בית המחוקקים, אלא נושא חברתי; כי שינוי נורמות והצבת נורמות, אין זה דבר שיכול להיעשות על ידי כתיבה בספר החוקים.
יעל ניצן: הוא חייב לפלוש ולחדור לכל השכבות, ואני - כיוצרת שנקטעה יצירתה בשלב החקיקה והפכה להיות סעיפי חוק במקום רומנים, מאד מעריכה את זה.
יעל ניצן: גם משום קבוצת הגיל שלכם, שהיא - בין אם זה סטודנטים או סטודנטיות או בוגרים - בכל זאת מצביעה על איזו שהיא המשכיות של ערכים מסוימים ועיסוק בנושאים מסוימים והעלאתם על סדר היום בצורה שונה לגמרי מזו שבה אנחנו עושים את זה.
יעל ניצן: אני אבקש שנראה, שוב מפאת קוצר הזמן, את הקלטות, את הסרטים שהובאו לפנינו; ואינני יודעת אם כל היוצרות נמצאות כאן, אבל אם כן, אזיי שכל אחת תקדים כמה מילים לסרט שלה כאשר הוא יוצג.
יעל ניצן: מי מתחילה?
איבון מיקליש: ב"תיבת תעודה" ואני מניחה שאני ממשיכה לכתוב ולנסות לעשות סרטים.
יעל ניצן: וה-
יעל ניצן: יש מועמדות שאינן מתקבלות?
איבון מיקליש: מפני דברים שקשורים במקצועות טכניים.
איבון מיקליש: אלו דברים שאני מניחה מתחילים הרבה קודם.
איבון מיקליש: כל מה שקשור במקצוע שדרושים בו אילו שהם כישורים טכניים-
יעל ניצן: אומנותי, יצירתי.
יעל ניצן: טוב.
יעל ניצן: נראה-
לימור קלו: קשור בטכניקה.
לימור קלו: בלוגיסטיקה אנחנו יותר חזקות.
יעל ניצן: אוטוביוגרפיים, או-
יעל ניצן: או שהוא היה במגירה?
יעל ניצן: שרון נתנזון נסעתי בגללו, וכמובן ידעתי שאני גם אעשה את הסרט - זה היה חלק מהעניין.
שרון נתנזון: לא היו מצלמות נסתרות, או משהו כזה, מתוך ידיעה, שבאמת ידעתי איפה זה מתחיל, אבל מעבר לזה, שום דבר.
שרון נתנזון: זאת אומרת, זה היה באמת, לנסוע ולראות מה קורה, ומה שקורה כנראה גם יצטלם.
שרון נתנזון: לפני זה, בארץ - אבל שם הרוב.
יעל ניצן: אלא יש לנו חברים חרדים בוועדה - אזיי ציינו לעצמנו שטוב שהם לא כאן, מן הסתם, הם לא היו נשארים בכל מקרה, לא בגלל הקטע האחרון, אלא בגלל העירום.
קרן ידעיה: פשוט רוצה להגיד כמה דברים.
קרן ידעיה: אני בוגרת של קמרה אובסקורה מזה 8 שנים, אני מלמדת שם היום, ואין לי סרט פה, כי אני כבר אינני תלמידה.
קרן ידעיה: הן נורא מוכשרות, וראיתי אתמול את הסרטים שלהן, אבל חשוב להבין - ואני אגנוב 3 דקות מהזמן, ואני מתנצלת - אם הן ירצו להמשיך לעשות סרטים, סביר להניח שלא יהיה להן כסף לאוכל.
קרן ידעיה: זה חשוב מאוד להבין שמצב הקולנוע פה בארץ גם ככה הוא מזעזע.
קרן ידעיה: העניין הוא שאין בארץ בעצם שום גורם שמבין, בתוך הסיפור של הקולנוע, שחשוב לקדם קולנוע של נשים.
קרן ידעיה: כלומר, אין פה שום מסלול, או שום משהו שמבין שיש מקום יותר חשוב - לא יותר חשוב, אבל יש חשיבות לקדם סרטים של נשים, בתור חלק מקידום של מעמד האישה - שזה אומר, בחוץ לארץ למשל, קרנות ספציפיות של מימון, או מסלולים בתוך קרן, אם אנחנו הולכים על קרן תל אביב, או איזה שהיא קרן שמיועדת למסלולים של נשים.
קרן ידעיה: אני מדברת על תכניות בטלוויזיה, שלא יקרה להן מה שקרה עם הסרט שלי, שהטלוויזיה איננה קונה אותו, אפילו ליום האישה הבין לאומי, כי הם אומרים שהם לא חוגגים בטלוויזיה את יום האישה הבין לאומי, ושהסרט שלי קשה להם מדיי, שאנשים אינם רוצים לראות זנות בטלוויזיה ואינם רוצים לראות נשים אמיתיות, אלא רוצים לראות - ואני מקווה בשבילן, שהן לא יעשו סרטים שמראים רק דוגמניות; ואני בטוחה - ובאמת הסרטים שלהן נפלאים, וכדאי לך לראות את זה, אבל אם מדברים על הצעות חוק - ואנחנו פה בשביל דברים פרקטיים, כדי שהן לא יגוועו ברעב, והן ימשיכו - ואי אפשר לעשות בארץ סרטים, ואי אפשר לעשות בארץ סרטי נשים, שמנסים להעביר איזה שהוא משהו.
קרן ידעיה: אם אפשר היה לקדם איזה שהוא גוף ספציפי, שיתמוך בסרטי נשים קשים, או המביעים מסרים - אין זה משנה אם יש לנו סרט על אישה שהיא מוכה, כל מיני דברים כאלה שאין להם מקומות בטלוויזיה.
קרן ידעיה: הטלוויזיה שלנו פשוט אינה קונה דברים כאלה.
יעל ניצן: ולפני חודש-
קרן ידעיה: אני מדברת מניסיוני, ואני מכירה כמה זה-
יעל ניצן: הפקה מקורית, זה היום קצת עלה תאנה, אזיי פה הם מראים, ושם הם מראים, בזמן שצריך לתת אחוזים הרבה יותר גבוהים.
יעל ניצן: הם גם משלמים פרוטות, או שאינם משלמים בכלל.
יעל ניצן: אתם אומרים שאחוז הנשים הוא קטן, יחסית.
יעל ניצן: מן הצד האחר, אנחנו רוצים קידום של הסרטים שנעשים על ידי הנשים, או נושאים נשיים, ובנוסף לכך - אין לי ספק שאף אחת איננה רוצה שתהיה לה העדפה מתקנת אומנותית.
יעל ניצן: זה אני אומרת מהשולחן הזה, כי אנחנו עוסקים בנושאים האלה.
יעל ניצן: אני שמעתי אותך, אני חושבת שאת מכלילה במובן של סגירת דלתות.
יעל ניצן: אינני חושבת שהטלוויזיה, בגדול, אינה קונה סרטים עם נושאים קשים.
יעל ניצן: יש לנו כבר ספריה מהסרטים שאנחנו מקליטים, שכן מוצגים, ואנחנו כן מראים אותם.
יעל ניצן: זה יחסית לנושאים אחרים קשים, חברתיים.
יעל ניצן: לא אגיד שאין מראים סרטים נשיים וכן מראים נושאים קשים אחרים.
יעל ניצן: החברתי, כולל בתקציבים.
יעל ניצן: יש בעיה עם קולנוע - אנחנו מנסים להעביר, כבר די הרבה זמן, את עניין - גם חוק הקולנוע, וכן העברנו בכל הרשתות את אותו נתח שצריך להינתן ליצירה מקורית.
יעל ניצן: אף פעם לא יהיה די בזה, אבל אי אפשר להגיד שזה איננו קיים, ובתוך זה לתת העדפה לנשים.
יעל ניצן: הייתי עושה את זה אם מצבנו היה על אפס.
יעל ניצן: אני חושבת שאם מישהו סובל חרפת רעב, כי הוא מנוע קידום למרות כשרונותיו, אני הייתי מאד נזהרת מלעשות את ההבדלה, אם זה איש או אישה, אם זה גבר או אישה.
יעל ניצן: ואני אומרת את זה כמי שאחראית לקידום נשים ואמונה על הנושא, ולא בדיוק נטולת הישגים בנושא.
יעל ניצן: אני מאד זהירה בעניין הזה, בתחום האומנויות, כי אנחנו רואים היום, בספרות למשל, רואים פריצה עצומה ופריחה עצומה של סופרות.
קרן ידעיה: לקולנוע.
יעל ניצן: כל הנושאים שאני מדברת עליהם.
יעל ניצן: אף אחד לא אמר:
יעל ניצן: הבה עכשיו נעשה פריצת דרך, או המו"לים לא קיבלו החלטה שנותנים עכשיו לקבוצה של נשים להתבלט, כי הן היו מקופחות קודם.
יעל ניצן: הטוב, בסופו של דבר, זוכה להצגה, ומצבנו לא שונה משאר העולם; וזה נושא שאילו היה לנו זמן - ואנחנו עושים את זה גם בתחומים אחרים של האומנויות ולא רק - הרי אם יש סך הכל שתי נשים בממשלה, מתוך 23 מיניסטריונים - תיקים - ואנחנו מסתפקות בזה, כי צרחנו ברחובות כשהייתה רק אישה אחת ואמרנו, לא די בזה.