GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל הילב: אז המעסיק מסיבות שונות רוצה לפטר אותה – היא לא מתאימה לו, היא לא מתנהגת כיאות – אבל הוא לא יכול לפטר אותה.
מיכאל הילב: זאת אומרת, יש פה הגנה והמעסיקים מתקשים בביצוע החוק הזה, עם כל האהדה שיש, וזה חוק ותיק ואין לנו שום דבר חס וחלילה נגד נשים בהריון והחוק במבנה שלו יצר איזונים מסוימים שקשה מאוד לחיות אתם לחלק מהמעסיקים.
מיכאל הילב: יש נשים שלפעמים גם מנצלות את זה לרעה.
מיכאל הילב: היא אומרת שעכשיו אני עובדת ששה וחצי חודשים כי ההגנה הזאת היא אחרי ששה חודשים, וגם מתנהגת לא כמו עובדת שאין לה את ההגנה הזאת, אז הוא חייב להיות, כפי שנאמר לי, "תקוע" עם האישה הזאת זמן רב, את כל תקופת ההריון, את כל חופשת הלידה שיכולה להיות חודשים לא מעטים, עד שנה, ואחר-כך עוד 45 יום לקבל אותה בחזרה לעבודה.
מיכאל הילב: מציע ההצעה הזאת למעשה בא להאריך ולתת הגנה לעוד תקופה מסוימת.
מיכאל הילב: זה דבר שאנחנו רוצים שיובן פה שזה כבר מעל ומעבר להגנה.
מיכאל הילב: לפעמים מרוב הגנה המעסיקים, לא שנמנעים מלקחת נשים לעבודה, אבל זו הגנה מעל ומעבר לקיים והקיים הוכיח את עצמו.
מיכאל הילב: יש לי ניסיון עם מעסיקים בתחום הזה, והחוק הקיים הוכיח את עצמו ונותן הגנה יפה מאוד ומאוזנת לאישה וזה חוק שלא קיים בכל המדינות בעולם.
מיכאל הילב: מהבחינה הזו אנחנו מאוד מתקדמים.
מיכאל הילב: בשבוע הבא אני נוסע לוועידת ה-ILO והשנה על סדר היום יהיה נושא המטרניטי, שזה כל הנושא של הגנה על נשים ואני רוצה לומר לכם שאנחנו המדינה המתקדמת ביותר.
מיכאל הילב: ראיתי את הדוחות והספרים ויחסית לעולם המערבי אנחנו מדינה שאין לנו במה להתבייש בהגנה על נשים.
מיכאל הילב: ההצעה הזאת באה ואומרת למעסיק שהוא יחכה עכשיו 45 יום, למרות שהוא לא צריך בכלל את העובדת הזאת.
מיכאל הילב: רוב המעסיקים הרי רוצים את הנשים ואין להם בעיה עם החוק והם מקבלים אותן בשמחה לעבודה, אבל הבעיה היא עם מעסיק שממילא לא צריך את העובדת הזאת יותר מכל מיני סיבות – או שהוא לא רוצה, או שהוא לא מסתדר, מקומות עבודה קטנים.
מיכאל הילב: זה לא בגלל שהיא בהריון או בגלל שהיא ילדה, בגלל זה אסור לפטר ולזה יש סעיפים אחרים בחוק.
מיכאל הילב: למעשה מה שאומר מציע ההצעה שהעובדת תעבוד 75 ימים וזה דבר אנחנו מבקשים לא לחוקק אותו, לא לחוקק את התיקון הזה, מה עוד שאנחנו רק אחרי שנה וחצי, כשבקושי יש ניסיון עם הסעיף הזה.
מיכאל הילב: זה גם עוד לא הגיע לדיונים משפטיים כי יכול להיות שיש פרשנות של עורכי-דין מסוימים שאומרים שממילא זה המצב המשפטי ולכן זה מיותר.
מיכאל הילב: אני בעצמי כעורך-דין מתלבט.
מיכאל הילב: אם המציע או הוועדה היו מוכנים לקחת את זה למחשבה נוספת ולבדיקה נוספת, אנחנו מוכנים לעזור, ואני מציע לא לחוקק את זה ולא למהר כל כך בחקיקה של הסעיף הזה למרות שאני מבין שהיושבת-ראש אמרה שנחוש בדעתה להעביר את זה וזה עוד לפני שהיא שמעה אותנו.
מיכאל הילב: אני מבין שבממשלה עוד אין הסכמה וגם היא עדיין מתלבטת.
יעל דיין: נראה לי שתוספת של שלושים יום היא סבירה לגמרי והיא גם מאפשרת לאישה שמפוטרת לחפש מקום עבודה אחר.
יעל דיין: בכל אופן סביר שהיא לא מסיימת בזה את תפקידה כעובדת והיא תמשיך להיות בשוק העבודה.
יעל דיין: לכן החודש הנוסף הזה הוא לא נראה לי לא סביר.
איריס רש: נקודה נוספת שבכל-זאת רציתי להוסיף למרות שהועלתה על-ידי עורך-דין מיכאל הילב.
איריס רש: החוק הזה באמת מפר את האיזון בו, בין ההגנה על העובדת, שלטעמנו היא נרחבת מדי, לבין ההגנה על המעסיק, באותם מקרים בעייתיים.
איריס רש: מאחר שהחוק מחייב את העובדת להודיע את עובדת הריונה רק בחודש החמישי ואילך, נוצרים מצבים של ניצול לרעה על-ידי עובדות שהן עדיין רק בשלב הניסיון.
איריס רש: התקבלו לעבודה או החלו לעבוד ופתאום קורה מצב שבו המעסיק "נתקע" עם אותה עובדת לתקופה של כל תשעת החודשים פלוס חופשת הלידה פלוס ה45- ימים וכרגע אנחנו רוצים להוסיף גם את השלושים יום.
איריס רש: אני חושבת שזו מגבלה שהיא קיצונית מדי.
ברכה זיגלמן: לכן אני חושבת שהחודש הזה, שהוא מעבר ל45- ימים, נותן אולי יותר למעסיק מאשר לעובדת תקופת מבחן לבוא ולראות שהעובדת מתפקדת טוב.
ברכה זיגלמן: אסור לא לתת תקופה של חודש וחצי, כי אם אנחנו לוקחים את החודש, לא נשאר הרבה.
ברכה זיגלמן: לא לתת תקופת מבחן כל כך קצרה, אלא לתת לעובדת אפשרות להוכיח בתקופה כזאת שהיא מתפקדת כראוי.
ברכה זיגלמן: לפי דעתי זו הייתה מטרת החוק.
ברכה זיגלמן: אני יודעת שבשטח זה עובד טוב.
ברכה זיגלמן: אנחנו לפחות הוצאנו גם את ההוראות וההנחיות לוועדי העובדים ואנחנו יודעים שגם כשהחוק הזה יהיה קיים, כולנו נהיה אחראים שהוא באמת יתבצע.
ברכה זיגלמן: אסור לקזז מ45- הימים את החודש ימים.
שי סומך: יש כמה סוגים של חופשות לידה.
שי סומך: יש את חופשת הלידה הקלאסית של 12 השבועות שכל אישה זכאית לה, יש את חופשת הלידה של מקסימום ששה חודשים שהיא מסיבות רפואיות וזה בעצם דומה לחופשת מחלה, ויש את אותה חופשת לידה שדובר עליה של עד שנה שהיא בעצם חופשה ללא תשלום.
שי סומך: הצעת החוק מדברת רק על שתי החופשות הראשונות ולא על החופשה ללא תשלום של עד שנה.
רבקה שקד: שירות המדינה – ואני אומרת את זה בגאווה – היה תמיד והנו בנושאים האלה המעביד הנאור במשק ואנחנו תיקנו את התקשי"ר כבר לפני כמה חודשים ובתקשי"ר ישנה הוראה ברורה שאומרת שמדובר על חודש הודעה מוקדמת מתוך מועד ה45- ימים.
רבקה שקד: אני חושבת שזה דבר אלמנטרי.
רבקה שקד: נכון שלמעביד יש אינטרסים, אבל צריך לשקלל את זה מול ההגנה על עובדת שאם מפטרים אותה עלולה להישאר בלי דמי לידה, בלי מענק אבטלה, בלי מקום עבודה.
רבקה שקד: אני לא יודעת כמה מהדוברים כאן ששים לקבל למקום עבודה אישה עם תינוק בן שלושה חודשים ולכן אין לנו הרבה ברירה.
רבקה שקד: מבחינתנו התיקון הזה לכאורה הוא אפילו מיותר.
רבקה שקד: מכיוון שיש כל כך הרבה מעבידים שמנסים לנגן על הפרשנות הלכאורה לא ברורה של החוק הזה, כנראה שאין מנוס אלא לחוקק אותו.
רבקה שקד: דיברנו על זה כמה פעמים עם אסתר סיוון בשדולה וכנראה שאין מנוס מתיקון חקיקה כזה כמו שחבר הכנסת נווה מציע ואני מברכת עליו.
מיה צחור: אני צופה שהמניפולציות של המעבידים כדי לא לשלם את ה75- יום יהיו יותר גדולות.
מיה צחור: אני רואה שהמטרה היפה של החוק, שמעביד יראה שעובדת שחוזרת מחופשת לידה היא עדיין יכולה להיות עובדת, אני לא רואה את זה.
מיה צחור: מי שרוצה לפטר עובדת, מפטר אותה ועושה מניפולציות כדי לא לשלם את זכויותיה.
מיה צחור: אני חושבת שאולי צריך לקבוע בתקנות לחוק הזה, ל45- יום, לפני שאנחנו מאריכים אותו ל75- יום, מה לעשות אם יש הודעת פיטורים עד 45 יום.
מיה צחור: כלומר, אני חושבת שצריך להתרכז בעניין הזה.
אסתר סיוון: להבדיל ממה שקורה בשירות המדינה, שם באמת כמעט ולא שומעים על בעיות במישור הזה, מעבידים בשוק הפרטי מאוד מאוד מנצלים את הלכאורה פרצה הזאת בחוק, למרות שמבחינה משפטית אפשר באמת לראות את זה אחרת ומפטרים עובדות.
אסתר סיוון: אני מוצאת את עצמי מתמקחת עם עורכי-דין האם מגיע לה, האם לא מגיע לה, אין מצב משפטי ואין חקיקה ברורה ולכן אומרים לי שנתפשר וזה כשזאת לא צריכה להיות פשרה אלא הנושא הזה צריך להיות מעוגן בחקיקה.
אסתר סיוון: בהתייחס לדברים של מיה, אני חושבת שהצעת החוק הזאת תפתור את המצבים שהיא מביאה.
אסתר סיוון: כיום מעביד יחויב להחזיר עובדת ל75- ימים, אז הוא יחשוב קצת יותר טוב אם לפטר אותה או לא לפטר אותה ולו משום הסיבה שזה לא יהיה "משתלם" לו לפטר אותה.
אסתר סיוון: אי לזאת אני חושבת שהחקיקה היא במקומה.
דני נוה: מהניסיון שלי כמזכיר הממשלה, לפי תקנון עבודת הממשלה, כשיש החלטת ועדת שרים, לא רק ועדת שרים לחקיקה אלא כל ועדת שרים בכל עניין, כל שר בממשלה רשאי להגיש ערעור בתוך 14 יום.
דני נוה: אם הוא מגיש ערעור בתוך 14 יום, זה אומר שהחלטת ועדת השרים איננה בתוקף עד שהממשלה לא תענה.
דני נוה: אם הוא מגיש ערעור לאחר 14 יום, זה כבר מאוחר מדי והחלטת ועדת השרים הופכת להחלטת ממשלה.
מיכאל אטלן: העמדה של המשרד נובעת מזה שבאמת בדיונים המשרד תמך בהארכת התקופה החל מ90- יום ובוודאי 75 ימים.
מיכאל אטלן: כיוון שזאת התוצאה, אין לנו בעיה עם ההצעה הזאת, אבל יש לנו בעיה לגבי הניסוח והדרך להגיע לתוצאה הזאת.
מיכאל אטלן: פה יש הבחנה שעדיין לא נעשתה.
מיכאל אטלן: יש את מועד מתן ההודעה עצמה ומועד כניסת הפיטורים לתוקף.
מיכאל אטלן: כלומר, תוכן ההודעה.
מיכאל אטלן: כאן ההצעה תמנע אפשרות של מתן ההודעה שמועד כניסתה מהימים שאחרי, וזה דבר שאולי הוא לא רצוי.
מיכאל אטלן: כלומר, יכול להיות שיש שכל מאחורי הגישה שאומרת שהנה, קחי הודעה, את יודעת מה הולך להיות, אבל בכל-זאת יש צ'אנס לחזרה לחיים על-ידי זה שאתה מחויב לקחת אותה חזרה, היא מחויבת לראות מה קורה, ויכול להיות שהדינמיקה תעשה משהו.
יעל דיין: אני רוצה להוסיף לדבריו של דני נווה.
יעל דיין: הפרוצדורה – ואם השר לא יודע את זה, מן הראוי שידע את זה – היא שכאשר שר מתנגד בוועדת שרים לחקיקה והחוק מאושר על-ידי ועדת שרים למרות התנגדותו, עברו שבועיים והוא לא הגיש ערער, יש לו עוד שתי אפשרויות: הוא יכול לבקש דיון חוזר וגם אם זה עובר בוועדת שרים בדיון החוזר ויש לזה רוב, הוא רשאי לערער על החלטת ועדת שרים במליאת הממשלה וזה בלי מגבלה של זמן.
יעל דיין: אני אומרת למיכאל אטלן שנכון הוא שאין לנו נתונים חברתיים אמיתיים משום שאף משרד לא מוכן לקחת על עצמו – וזה בכל התחומים – מלבד משרד הבריאות.
יעל דיין: כאן היו נתונים שהספיקו לפסיקה והספיקו לשינוי בתקשי"ר ולכן במקרה הספציפי שלנו אנחנו לא באים סתם עם רעיון טוב של דני נווה שאנחנו מקדמים אותו.
אתי בנדלר: אני מבקשת מנציג האוצר.
אתי בנדלר: בסופו של דבר בשורה האחרונה לא הבנתי אם אתה טוען שבביצועה של הצעת החוק כרוכה הוצאה או התחייבות להוצאה מתקציב המדינה או שבביצועה כרוכה הפחתה של הכנסות המדינה.
דני נוה: קודם כל לגבי הדבר העקרוני.
דני נוה: אני אכן מסכים שנורמטיבית ראוי היה שגם הרשות המבצעת וגם המחוקק, תהליך קבלת ההחלטות שלהם יהיה לאחר עבודת מטה מסודרת וביצוע הערכות ריאליות של המשמעויות.
דני נוה: לצערנו הרב זה לא כך בחלק גדול מהמקרים.
דני נוה: הבעיה היא יותר חמורה, כשיש מקרים שבהם עבודת המטה אפילו איננה נדרשת ולמרות זאת אנחנו נתקלים בקשיים רבים מאוד כשאנחנו מגיעים לחוקים מן הסוג הזה ובעיקר לחוקים בעלי משמעויות חברתיות.
דני נוה: אני אתן כאן רק דוגמה אחת וזה לא בנושא ולכן אני לא רוצה להאריך בדברים.
דני נוה: יש את הבעיה שכולנו מודעים לה והיא צצה לאחרונה יותר ויותר בתקשורת, בעיה של ילדים שנשלחים לאשפוז בבתי-חולים לחולי נפש משום שאין בישראל מסגרות מתאימות, מספיק תקציב לאכלס אותם בפנימיות שיקומיות או טיפוליות, והכתובת על הקיר.
דני נוה: אני הגשתי הצעת חוק יחד עם תמר גוז'נסקי להבטחת מסגרות חוץ-ביתיות ולבטל את שיטת המכסות הנהוגה במדינת ישראל כאשר שר העבודה והרווחה יש לו תקציב למכסות והוא קובע אם יש לו מכסה או אין לו מכסה והילד המסכן שאין לו מכסה יישלח לבית-חולים איתנים כי לא הייתה מכסה, שזה דבר מזעזע.
דני נוה: בעניין הזה צריך עבודת מטה?
דני נוה: בעניין הזה יש השלכות שהן לא ברורות?
דני נוה: בעניין הזה האוצר אומר שאין לו כסף.
דני נוה: אני חושב שהבעיה האמיתית במדינת ישראל – אני לא מזלזל חלילה בעבודת מטה, אני חושב שהיא ראויה ונכונה – היא בסדרי העדיפויות הפנימיים שלנו ולא בהיעדר עבודת מטה.
דני נוה: אני לא רוצה כרגע לפתוח כאן דיון רחב בנושא.
דני נוה: לכן אני חושב שעל-מנת להסיר ספק, ראוי שהחוק הזה או התיקון הקטן הזה ייכנס לספר החוקים שלנו.
יעל דיין: אני רוצה להצביע על הצעת חוק עבודת נשים (תיקון – מניין ימים למתן הודעת פיטורים), התש"ס2000-, הצעת חוק של חבר הכנסת דני נווה.
יעל דיין: מי בעד? 3.
יעל דיין: אין נגד ואין נמנעים.
יעל דיין: הצעת החוק אושרה.
יעל דיין: אני מודה לכם.
יעל דיין: ברכות ליום הגאווה הבינלאומי.
יעל דיין: אני רוצה להקדים ולומר מילה לפני שאני אציין מה שעומד על סדר יומנו.
יעל דיין: היה ניסיון שחוזר על עצמו כל שנה, ניסיון שנעשה על-ידי חברי כנסת, לבטל את האירוע בכנסת.
יעל דיין: אנחנו עוד זוכרים בפעם הראשונה שהניסיון היה של בא-גד, אבל כל שנה מגיעים חברי כנסת חדשים ואחד האקטים שלהם, לפחות בשנה הראשונה לחברותם בכנסת, זה לפנות ליושב-הראש ולבקש לבטל את ציון יום הגאווה הבינלאומי.
יעל דיין: כל יושבי-הראש – ואני אומרת את זה גם על יושבי-הראש הקודמים, בוודאי שבח וייס שבזמנו התחלנו עם סדרת האירועים הזו ואחר-כך דן תיכון ועכשיו אברהם בורג – כמובן לא נענו לבקשה לבטל את ציון יום הגאווה.
יעל דיין: אני רוצה לציין שביקשו ממני להוריד את השלטים בחוץ אולם מאחר שלא היו שלטים בחוץ נעניתי לבקשה להוריד את השלטים שלא הוכנו ולא היו.
יעל דיין: נשארנו עם ההזמנות שנשלחו, עם הדגל של יום הגאווה ועם דגם של פורום ההורות כאשר היום אנחנו מקדישים את עיקר הכנס, לא את כולו, לנושא של הורים לילדים הומוסקסואלים ולסביות וההתמודדות, למרות שאני לא אוהבת את המילה הזאת כי היא מראש מעידה על קושי ועל בעייתיות, אבל אנחנו רוצים לציין את תמיכת וגיבוי ההורים.
יעל דיין: לפיכך אתם רואים כאן בעצם עירוב של הורים.
יעל דיין: אני מאוד מודה להורים שהצטרפו אלינו ועשו זאת כמובן ברוב המקרים יחד עם בניהם ובנותיהם.
יעל דיין: אני חושבת שיש חשיבות עצומה לתת תמיכה חברתית ותמיכה מהבית הזה לא רק להומוסקסואלים, ללסביות, לטרנס ובי אלא באמת גם למשפחות שלהם.
יעל דיין: אני מבקשת לציין שאני לא רוצה לשים על סדר היום את ההתבטאויות הנלוזות והבלתי חוקיות של חבר הכנסת זאב.
יעל דיין: אני מציעה גם לאגודה להגיש תביעה משפטית, ואני מוכנה להצטרף אליה - במו ידי שיניתי את חוק לשון הרע והוספתי לשון הרע בשל נטייה מינית - אני חושבת שהדברים שהוא אמר ותיאר אתכם כנשאי איידס, מפיצי וירוסים וסוטים, אלה דברים שראויים לתביעה משפטית.
יעל דיין: היום אנחנו נפתח בנושא המרכזי של שיח הורים וילדים.
יעל דיין: אני אענה ברצון לבקשת חברי הכנסת שכולם בדרך מישיבות ועדות ולישיבות ועדות ואנחנו נשלב אותם תוך כדי הדיון.
יעל דיין: נבקש מהם גם לשמוע ולא רק להשמיע.
יעל דיין: נאמר כמה מלים אחר-כך על בג"ץ שתי האמהות שאם אתם רוצים גם הוא במסגרת הורים.
יעל דיין: יש כאן נשים שהן סבתות לילדים שהם ילדים של הומוסקסואלים או לסביות, בין על-ידי אימוץ או אמהות ביולוגיות, ואנחנו מברכים על פסק-הדין.
יעל דיין: אני רוצה לומר שהובא אל שולחננו עוד נושא וזה צנזורה על סרט שנקרא "כמעט 18" כאשר הגבלה של גיל הצופים בו מגיל 18 ומעלה.
יעל דיין: אנחנו נראה קטע מהסרט ואנחנו פונים למועצה הציבורית בבקשה להוריד את הגיל של הצופים ולהגביל אותו מגיל 16 ומעלה כי אנחנו חושבים שיש בסרט הזה חשיבות עצומה גם לגילאי 16 ולא רק לגילאי 18.
יעל דיין: את האירוע נסיים בהגשה על-ידי האגודה של זכויות הקהילה ההומו-לסבית בישראל, אג'נדה משפטית, כלומר הצעות לכנסת לחקיקה, לתיקוני חקיקה וכן הלאה.
יעל דיין: ברשותכם, אני מבקשת לקרוא את ברכת שר החינוך.
יעל דיין: אנחנו הזמנו מספר שרים.
יעל דיין: יוסי שריד כרגיל שותף אתנו לאירועים של יום הגאווה אבל נבצר ממנו לבוא.
יעל דיין: אני אחלק את דבריו למי שמבקש וגם אקרא את דבריו.
יעל דיין: "חברת הכנסת יעל דיין, חברי כנסת, חברי ופעילי אגודת ההומוסקסואלים, הלסביות, קהל נכבד.
יעל דיין: הייתי אמור להיות עמכם היום, לשאת דברים בישיבה חגיגית זו המציינת את יום הגאווה הבינלאומי לשנת 2000 אבל ממש ברגע האחרון נבצר ממני הדבר.
יעל דיין: בשנה האחרונה התרחבה מאוד הפעילות למען יצירת מודעות ציבורית לפעילותכם ולזכויותיכם.
יעל דיין: אנו כולנו עדיין עושים צעדים ראשונים לחינוך החברה לקבלת האחר ולמתן זכויות מלאות ושוות לכל אזרחי ישראל ללא קשר להעדפותיהם המיניות.
יעל דיין: מלאכה רבה לפנינו.
יעל דיין: הכנסת עדיין רחוקה מחקיקה הקובעת כי לא יופלה אדם בשל העדפותיו המיניות בכל תחומי החיים ולכל דבר ועניין.
יעל דיין: עדיין לא בוטל רישום מפלה של הומואים ולסביות במאגרי המידע של המשטרה, עדיין אין זכויות שוות ומלאות לבני זוג חד-מיני החיים יחדיו ממש כמו גבר ואישה, עדיין אין מודעות מספקת במערכת החינוך כיצד לסייע לבני נוער הומוסקסואלים ולסביות בהתמודדות עם בעיותיהן המיוחדות ועדיין לא ניתנת תמיכה ממסדית ומסודרת להפקות תרבות, ספרות ואומנות הומוסקסואליות ולסביות ללא כל אפליה ביחס לסוגי יצירה אחרים.
יעל דיין: ישיבה חשובה זו והאירועים שיתקיימו בימים הקרובים במסגרת אירועי הגאווה 2000 יקדמו אותנו עוד צעד קדימה לקראת מטרותינו המשותפות.
יעל דיין: אני מצרף את חתימתי למגילת הזכויות שתוגש היום לכנסת ואמשיך ללוות אתכם כל ימות השנה".
יעל דיין: אני מבקשת מדוקטור ישעיהו תדמור – אביו של עידו ונמצאת גם אמו של עידו – לשאת דברים בשם ההורים.
ישעיהו תדמור: קבלי נא יעל את תודתנו גם על יוזמת האירוע הזה המטה לראשונה ביום הגאווה את תשומת הלב הציבורית להורים, לאימא ולאבא של בת לסבית, לאימא ולאבא של בן הומוסקסואל.
ישעיהו תדמור: הבן שלנו, של נטע ושלי, עידו שנמצא פה אתנו, הנו הומוסקסואל.
ישעיהו תדמור: הוא כוריאוגרף ורקדן שמשלב ביצירותיו מוטיבים הומוסקסואליים שיש בהם גם הבעת מחאה זועמת ואירונית נגד היחס העוין בחברה כלפי הומוסקסואלים ולסביות.
ישעיהו תדמור: אני אוהב את עידו מאוד וגאה בו לא על היותו 'גיי'.
ישעיהו תדמור: ההומוסקסואליות זרה לי, עדיין אני נרתע ממנה, ובכל-זאת אני גאה בעידו על שהוא גאה במה שהנו, על תעצומות הנפש שנמצאו בו בתהליך התבגרותו להתמודד עם שאלת זהותו המינית ועל אומץ לבו לצאת מן הארון.
ישעיהו תדמור: היו ימים שהיה לי ספק באהבתי אליו, עד כדי כך הזדעזעתי מנטייתו, אבל בעתות כאלה צריך אדם, הורה, מחנך, לגייס את התבונה, את החובה ואת האחריות כדי להעניק באמצעותם לנער או לנערה את התמיכה שהוא והיא זקוקים להם ולשקם את האהבה כלפיהם.
ישעיהו תדמור: אני יודע על הורים המתנכרים לילדם מהרגע שבו נודעת להם נטייתו החד-מינית.
ישעיהו תדמור: ידיד של עידו, אדם נפלא ואומן מעולה חלה באידס, הוריו, לכאורה אנשים מן הישוב, התנכרו לו, עזבוהו לנפשו ולא התעניינו בו כלל.
ישעיהו תדמור: גם כשנפטר ממחלתו, הם לא באו להלווייתו.
ישעיהו תדמור: לבי רחש צער ורחמים לחולה כמובן, אך לא פחות מכך בצד הכעס הנורא כלפי ההורים, גם ריחמתי עליהם.
ישעיהו תדמור: נטע ואני עברנו תקופה קשה.
ישעיהו תדמור: היא אמנם סבלה קצת פחות.
ישעיהו תדמור: סבלנו את סבלו של עידו וסבלנו את סבלנו שלנו ובאורח כפייתי חיפשנו תשובה לשאלה איך קרה לנו הדבר הזה.
ישעיהו תדמור: חשנו אחריות כבדה ואשמה קשה למה שעוללנו כביכול לעידו.
ישעיהו תדמור: חיטטנו בהתנהגותנו כהורים, נברנו בתכונות האופי שלנו, שיחזרנו אירועים משפחתיים וכמובן חיפשנו דרך להוציא את עידו מההומוסקסואליות שהייתה ארורה בעינינו.
ישעיהו תדמור: בין לבין קראנו כל חומר אפשרי על ההומוסקסואליות, העמקנו בכל התיאוריות, נועצנו בפסיכיאטרים.
ישעיהו תדמור: השורה התחתונה מסומנת במה שאמר לנו פסיכיאטר חבר: העזרה היחידה שאני מסוגל להציע היא לכוון את עידו לחיות עם זהותו ההומוסקסואלית מתוך שלמות עצמית.
ישעיהו תדמור: בתוך ערבוביית הרגשות שהיינו נתונים בה בלטה אצלנו הבושה.
ישעיהו תדמור: במשך שנים רבות הסתרנו כביכול את עובדת היות בננו עידו הומוסקסואל מבני משפחה ומחברים קרובים.
ישעיהו תדמור: אחר-כך התברר לנו שהם ידעו, רובם כבר בשלב המוקדם.
ישעיהו תדמור: רק כעבור שנים יצאנו מהארון אבל אצלנו זו לא הייתה בגדר של גבורה כלל.
ישעיהו תדמור: עידו הוא זה שבאומץ רב ומתוך יושר פנימי יצא מן הארון באורח ברור, פומבי ותקשורתי ואנחנו בעקבותיו.
ישעיהו תדמור: אבל משיצאנו לא גמגמנו יותר בזה, הישרנו מבט, נחשפנו בנושא בתקשורת ועד מהרה נעשינו כתובת להורים רבים שמצאו את עצמם שרויים בהלם עת התוודעו להיות ילדם הומוסקסואל.
ישעיהו תדמור: אנו מבינים ללבם ומתוך עוצמת הרגשות והחוויות שפקדו אותנו, אנו מסוגלים לראות לנגד עינינו בבהירות רבה את הדקויות של כל מה שעובר עליהם, על ההורים, ואולי גם להציע להם תובנה חדשה וגישה וכיווני התייחסות והתנהגות כלפי ילדם.
ישעיהו תדמור: ברובנו נטועות עמדות שליליות קדומות כלפי ההומוסקסואליות.
ישעיהו תדמור: יתכן שאלו מועצמות בגלל תחושת האיום הרוחשת בנו מפני ערעור הסדר החברתי והסדר המשפחתי ואולי גם בגלל תחושת האיום על מוצקות זהותנו האישית שלנו.
ישעיהו תדמור: בקרב רבים מקוננת הומופוביה שהיא שילוב של שנאה וסלידה כלפי הומוסקסואלים.
ישעיהו תדמור: השקפה שעדיין תופסת בחלקים בציבור היא שההומוסקסואליות הרי היא סטייה המצריכה טיפול רפואי או פסיכולוגי, כאשר דוגמה צורמת להתבטאות הזו שמענו זה מכבר על-ידי שר הבריאות.
ישעיהו תדמור: חמורה ממנה היא העמדה השוללת את ההומוסקסואליות בנימוק שהיא בלתי מוסרית.
ישעיהו תדמור: מכאן ועד רדיפת הומוסקסואלים הדרך קצרה מאוד.
ישעיהו תדמור: המפתח הוא בחינוך ובשל הקיצור לא ארחיב בזה אלא אומר רק שחינוך נאור בבית-הספר צריך שיכלול בתוכניות החינוך והלימוד המכוונות בעיקר לגילאי ההתבגרות גם התייחסות להומוסקסואליות.
ישעיהו תדמור: זו יכולה להשתלב במסגרת החינוך לחיי מין ולבריאות, אבל בעיקר באותם השיעורים והפעילויות שבהם מתבטאים ערכים הומניסטיים.
ישעיהו תדמור: על המחנכים והמורים להדגיש את ערך כבוד האדם, את ערך תפיסת האדם כסובייקט וכבעל אוטונומיה לחיות את חייו על-פי מהותו שלו ואת ערך הרגישות והסובלנות כלפי מי שמובחן על-ידינו כשונה וכאחר.
ישעיהו תדמור: אין צורך לאהוב את תופעת ההומוסקסואליות כדי לאהוב נער הומוסקסואל ונערה לסבית כדרך שאנו אוהבים כל נערה ונער אחרים.
ישעיהו תדמור: בעיקר יש לכונן בבית-הספר אקלים חינוכי המבוסס על דיאלוג וסובלנות והבטחת אוזן קשבת קבועה וסיוע תמידי לנערות ולנערים המצויים במצוקה נוראה, כולל מצוקת ההתחבטות בזהות המינית.
ישעיהו תדמור: לבסוף, אשר להורים של ילד הומוסקסואל או ילדה לסבית.
ישעיהו תדמור: הנתונים הם ברורים והברירה היא ברורה.
ישעיהו תדמור: הנתונים הם שהבן הוא הומוסקסואל, שהבת היא לסבית ולא ניתן לשנות עובדה זו.
ישעיהו תדמור: הברירה היא האם לזנוח את הבן, את הבת, או להיות אתם.
ישעיהו תדמור: ההמלצה שלי הכי ברורה, כהורים, כבני אנוש, יש לנו אחריות כלפי ילדינו, גם כלפי הבן והבת הגדלים ומתפתחים לא בדיוק על-פי המרשם שלנו.
ישעיהו תדמור: זה מחייב גיוס כל מאגרי התבונה והנפש כדי לתמוך בהם באהבה.
ישעיהו תדמור: כבני אדם ואזרחים אנו מצווים על כבוד האדם, כבודו של כל אדם, רגישות כלפי הזולת, כלפי כל זולת, ומאבק בכל פגיעה בכבוד ובזכויות.
ישעיהו תדמור: כאן נאספנו ההורים המשוכנעים, ההורים התומכים, ההורים האוהבים, ההורים הגאים בילדיהם, וזו לי הזדמנות להביע הזדהות עמוקה אתכם וחיבה אליכם חבריי ההורים ולהוסיף מילת הערכה ותודה לכל מי שפועלת ולכל מי שפועל באורח פרטי ולכל אלו שפועלים במסגרת תהילה המונהגת בכשרון רב על-ידי דבורה לוז שנמצאת כאן אתנו, לתמיכה בהורים המתייסרים נוכח עובדת הלסביות או ההומוסקסואליות של ילדיהם.
יעל דיין: הוזכרה כאן דבורה לוז שעומדת בראש תהילה.
יעל דיין: דבורה אתנו כאן במשך שנים רבות.
יעל דיין: נמצא כאן פרופסור עוזי אבן שכאן בחדר הזה לפני שמונה שנים קם ואמר שהוא שפרופסור וראש החוג לכימיה והוא הומוסקסואל.
יעל דיין: אז הייתה לכולנו הרגשה שאנחנו פותחים מחסום ואז גם דבורה קמה ואמרה שהיא דבורה לוז והיא אם לילד שהוא הומוסקסואל והיא גאה בו ואוהבת אותו.
יעל דיין: אני רוצה לציין שדבורה הוציאה לאחרונה ספר שעוסק בנושא שלנו ונקרא "אימא, יש לי משהו לספר לך".
יעל דיין: אני אבקש מנחמה להיות האימא שיש משהו לספר לה.
נחמה שטיר: אני רוצה לקרוא לכם מה הביא אותי לחשוד בכלל בבני שהיה בן 16 עוד לפני שידעתי שהוא הומוסקסואל.
נחמה שטיר: אחת מחברותיו צלצלה אלי בבכי והביאה לי מכתב שהעתקתי בכתב ידי כי היא השביעה אותי לא לספר לו על כך והוא אכן לא ידע.
נחמה שטיר: היא כנראה הייתה ידידה שלו, הם היו יחד בתנועה, ואולי היא אהבה אותו וקיוותה להיות חברה שלו, אבל הוא הבין זאת והוא כתב לה בין השאר: "אני מאוד מחבב אותך, את אחת מבני האדם האהובים עלי ביותר, אך לעולם לא אוכל לאהוב אותך באמת, לא את היא האשמה, בי האשם ובנשמתי המקוללת אשר אינה יודעת את טעם האהבה.
נחמה שטיר: אני לא אוהב אותך כשם שאינני מסוגל לאהוב את משפחתי, את ידידי ואת עצמי.
נחמה שטיר: אני שייך למוות".
נחמה שטיר: זה כתב ילד בגיל 16.
נחמה שטיר: לקח לי הרבה זמן לחשוב למה ילד בגיל 16, ילד מוכשר, יפה, נבון ואינטליגנטי שיודע להתבטא, מתבטא כך.
נחמה שטיר: אני חשבתי שאני מהווה את שיא האימהות הליברלית, אבל עד היום אני לא יכולה לסלוח לעצמי על אותן חמש-שש שנים שהוא היה בקטע הזה והוא לא שיתף אותי בו.
נחמה שטיר: אני שואלת אתכם ואני שואלת את עצמי למה ילד בגיל 16, למה ילדים בגיל 16, צריכים להגיע לתחושה כזאת.
נחמה שטיר: אחד כותב, אחד מתאבד.
נחמה שטיר: רק השבוע צלצל אלי חייל שהוריו גילו במקרה דרך איזשהו טלפון שהוא הומוסקסואל והם חתכו מיד, ארזו לו את החפצים ואמרו לו שהוא לא חוזר יותר הביתה.
נחמה שטיר: הוא התייעץ אתי מה לעשות.
נחמה שטיר: לא ידעתי לאן להפנות אותו, אני חיפאית וגם הוא חיפאי אבל בחיפה עדיין אין מקום שיכול לאסוף את הילדים האלה.
נחמה שטיר: הצעתי לו שהוא יכול זמנית לבוא לגור אצלי.
נחמה שטיר: אני מדברת על ילד שגורש מהבית על הרקע הזה.
נחמה שטיר: אני באה לכאן כאם וכאשת חינוך ומה שמעניין אותי זה הצד החינוכי.
נחמה שטיר: פגשתי הרבה בני נוער ואני מסתובבת בבתי-ספר ואני יודעת שבבתי-הספר לא מדברים על הנושא.
נחמה שטיר: למה הילדים האלה פוחדים לספר להורים?
נחמה שטיר: למה הילד שלי פחד לספר לי?
נחמה שטיר: משום שמה שהם שומעים מסביב זה אנטי ואנטי ואנטי.
נחמה שטיר: המילה הכי טובה שאפשר לומר על מישהו היא שלמרות שהוא הומו, הוא בכל-זאת מוכשר.
נחמה שטיר: למה הלמרות הזה?
נחמה שטיר: ההומוסקסואלים שאני מכירה הם הרבה מעל הממוצע, מעל הנורמה, למרות שהם הומוסקסואלים כולל הבן שלי.
נחמה שטיר: הילדים האלה מבקשים שיזכירו את הנושא בבית-הספר, שידברו עליו.
נחמה שטיר: הבן שלי אמר לי שכאשר מדברים בכיתה על אלברט איינשטיין, כל מורה מצטט בגאווה ואומר שהוא היה יהודי, מדוע שכאשר מזכירים את צייקובסקי או מיכאל אנג'לו, לא יאמרו באותה הזדמנות שהם היו הומוסקסואלים?
נחמה שטיר: למה זו מילה גסה?
נחמה שטיר: למה כשילדים מקללים בבית-הספר ואומרים רוסי מסריח או מרוקאי מסריח, כל המורים קופצים ומיד רצים לטפל בזה, אבל כשמכנים מישהו הומו או לסבית ככינוי גנאי, המורים אומרים שזה לא נורא, אל תקשיב.
נחמה שטיר: כלומר, כל ההתייחסות הזאת היא התייחסות שמכניסה את הילדים שלנו פנימה למטה ולמטה.
נחמה שטיר: הדרך מכאן אל דרך שאין לה מוצא היא מאוד מאוד קצרה.
נחמה שטיר: בארץ עוד לא עשו מחקרים, אבל בארצות-הברית הגיעו על-ידי מחקרים למסקנה ששלושים אחוז מההתאבדויות של גיל ההתבגרות הם על הרקע של זהות מינית.
נחמה שטיר: אצלנו בארץ, עד כמה שאני מצויה, כל המתאבדים בגילאי ההתבגרות והצבא הם על רקע אהבה נכזבת, כנראה הטרוסקסואלית, אולי לחץ בלימודים, לחץ של הורים, אבל אף ילד במדינת ישראל, לפי המידע הפורמלי, לא התאבד כתוצאה מזהות מינית או מלחץ מהסוג הזה.
נחמה שטיר: כל מה שאמר דוקטור ישעיהו תדמור לחברת הכנסת יעל דיין ולכל חברי הכנסת שמטפלים בנושא, חוץ מאשר לברך אותם ביום, בלילה ובכל שעות היום, אני רוצה לבקש ולומר שזה לא מספיק וצריך לעשות עוד.
נחמה שטיר: אני מבקשת להעביר לשר החינוך – שאני מכירה את דעותיו – שהוא יחייב את בתי-הספר לעבור השתלמויות, לחייב את היועצות והיועצים לדבר על זה.
נחמה שטיר: דווקא בחיפה נעשתה התחלה של פעולה אבל היא הייתה עם המון קשיים.
נחמה שטיר: צריך להריץ את זה ולדחוף את זה.
נחמה שטיר: זה חשוב לפחות כמו השלום.
נחמה שטיר: אני רוצה שיהיה שלום לנו בפנים עם הילדים שלנו.
נחמה שטיר: הסיפור שלי מופיע בספר ואחרי עשר שנים אני מופיעה בשמי הפרטי.
נחמה שטיר: אני לא מבינה למה כולם משבחים אותי ואומרים לי שיש לי אומץ.
נחמה שטיר: איזה אומץ צריכה אימא כדי לאהוב את הבן שלה?
נחמה שטיר: למה זה דבר כל כך חריג?
נחמה שטיר: למה זה דבר כל כך לא טבעי?
נחמה שטיר: אנחנו מבקשים, תנו לנו את הלגיטימציה, להורים ולילדים האלה, להיות כמו כולם, להופיע בכבוד עם ההורים ועם המשפחות.
נחמה שטיר: אני מנחה קבוצת הורים בחיפה, אני מכירה למעלה ממאה אנשים שאני יודעת עליהם אבל לקבוצה באים בקושי 25-20 והשאר בקושי מעיזים לדבר אפילו בטלפון.
נחמה שטיר: לפעמים כשאני מדברת בטלפון עם הורה, נראה לי שהוא שם מחסום על פיו שמא אני אזהה את קולו.
נחמה שטיר: הפחד הזה שקיים והבדידות הזאת.
נחמה שטיר: הבן שלי, אחרי שקרא את הספר שלי, אמר לי - והוא מאוד מאושר.
נחמה שטיר: יש לו בן זוג וכמו אימא פולניה אני מאוד גאה בבן הזוג שהוא עורך-דין מצליח – למה אתן האימהות תמיד נשמעות כקורבנות, תמיד אתן אומרות שקשה לכן, על הלילות של הבכי, על הדמעות, על הבושה ועל הקבלה, אבל תגידו שיש אור בקצה המנהרה.