GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל ניצן: צריך עוד! אז נכנסה השרה השנייה, ואנחנו הלכנו הביתה מהמחאה.
יעל ניצן: למה?
יעל ניצן: כי אנחנו מקבלות ששתיים מתוך 23 זה ראוי?
יעל ניצן: זה טוב?
יעל ניצן: כי אין נשים מוכשרות?
יעל ניצן: לכן, המאבק הוא חוצה קווים.
יעל ניצן: הוא לא רק בנושא מסוים.
יעל ניצן: אילו היו 10 נשים בממשלה, בתמיכתכם ובהפגנות שאנחנו עושים, או 8 נשים, או במקום 15 נשים בכנסת, היו 25, כי אז היה כאן קהל שדרכו אפשר היה להעביר את הדברים האלה.
יעל ניצן: אבל אי אפשר לבוא ולהגיד, אנחנו בוחרים בגברים ונותנים להם עדיפות וממנים אותם.
יעל ניצן: ויש רק מנכ"לית אחת במשרדי ממשלה, ואנחנו מקבלות את זה - ואחר כך לבוא ולהגיד, אנחנו רוצים דחיפה של העניין הנשי, כי מי שמייצג אותנו אינו נמצא שם, כי לא דאגנו שהוא יימצא שם.
יעל ניצן: הרבה פעמים גם לא בחרנו בו.
יעל ניצן: אזיי הנושא הוא מורכב, ואין כאן אשמים בצורה חד צדדית; ואני, לפחות, בוועדה הזאת נותנת צ'אנס בכל דבר שהוא, מלבד יום האישה ויום האלימות ויום הזה, ודרך אגב, אני עקרונית, ביום האישה, אני חושבת שצריך להתרכז בדברים שאינם אלימות.
יעל ניצן: יש יום המאבק באלימות, ואני מסרבת לזהות את מעמד האישה עם אלימות כלפי נשים, או עם האישה כקרבן.
יעל ניצן: אבל שוב, זה נושא בפני עצמו, ומה שכן הוועדה עושה - אנחנו מטפלים בצורה מאד אינטנסיבית במקרים פרטניים, כאשר כל הנתונים מראים שמישהי איננה זוכה לקידום, או אינה מקודמת בשל היותה אישה, ואת זה מאד קשה להוכיח.
יעל ניצן: לתת העדפה מתקנת בתחום אומנותי-
קרן ידעיה: העולם פשוט.
קרן ידעיה: זה מסלול שאומר, יש מקום לקדם סרטי נשים.
יעל ניצן: שדואגים לזה, ארגוני נשים שדואגים לזה.
יעל ניצן: אין זה בא כאיזו מתנה בכוח הערכיות של זה, וכאן הכתובת עדיין נשארת, הקרנות הקיימות וארגוני הנשים, אני חושבת שפה ושם - די הרבה - הם כן נותנים תמיכה ליצירה בתחומים שונים, וודאי מראים אותה וכן הלאה; אבל בנושא הכלכלי, אילו היה לנו זמן, היינו דנים יותר בפירוט.
יעל ניצן: אני בכל אופן, כל בקשה שתופנה דרכנו, אני אתמוך, כמובן, תוך שמירת אמות המידה המתבקשות, האומנותיות, כי זה יפגע בנו אם נעקוף אותן בשם הקיפוח.
יעל ניצן: נמשיך?
ליאור גונן: תהליך רגשי - אפשר להגדיר אותו כדיכאון - איזו שהיא חוויה רגשית קשה.
ליאור גונן: בתחילת הסרט היא כולאת את עצמה בדירה ואיננה יוצאת ממנה עד סיום הסרט.
ליאור גונן: בחוויה הזאת מלווה אותה חבר ששמו יותר, חבר שלה, ובאיזה שהוא שלב הוא עוזב אותה, לקראת סיום הסרט, ומתוך הלבד - או לא מתוך הלבד, היא עושה איזה צעד קטן ומהוסס ומאד ראשוני, ואולי לא אפילו, להחלמה רגשית; ובסרט בחרתי להתעסק באמת בחוויה.
ליאור גונן: זה לא סיפור קלאסי עם התחלה, אמצע וסוף, כמו כל סיפור קלאסי, זה יותר מנסה להציג את הרגע, להתעמק בדקויות הקטנות של החוויה הרגשית, תוך ניסיון לבדוק את הגבולות הדקים בין שיגעון לשפיות, בין חיים למוות, הקשרים בין השיגעון לאומנות.
הדס שובי: חנה, שהיא אישה מוכה, שפוגשת באופן מקרי את ונסה, שהיא אישה זרה מבחינתה, והם עוברות לילה מאד לא שיגרתי, שבו חנה מגיעה לחופש שלה ומסתייעת דרך האישה הזרה שהיא פוגשת.
הדס שובי: הבעל המכה.
הדס שובי: הן מכניסות אותו - אני לא אתחיל ממש לספר את כל הסיפור - אבל הן מכניסות אותו לתוך הבגאז' ובורחות ביחד לתוך איזה מין מסע, שבו הן פוגשות כמה דמויות, בעיקר גבריות, לא הכי חיוביות.
הדס שובי: וזהו.
הדס שובי: ישראלי טיפוסי כזה, ששואל אותן אם הן מוכרות את האוטו.
הדס שובי: הן מוכרות לו את זה בסכום זעום ונוסעות ביחד לאיטליה.
יעל ניצן: בעלי חיים, איסור חיתוך ברקמה חיה, אבל יש לזה רוב גם בלעדיי, סמכויות אכיפה, מעצרים, מעצר נאשם בעבירות מין, ביטול הגבלת הפירסום, סוביודיצה - ביטול הסוביודיצה, בקיצור, יש עוד בערך 20 חוקים שיש לי להצביע עליהם למעלה.
יעל ניצן: אני מאד מודה לכן.
יעל ניצן: אני הייתי רוצה שזה יהיה דיון יותר לעומק ויותר לרוחב, ואולי נעשה את זה בהזדמנויות אחרות.
יעל ניצן: מה את עושה עכשיו, הדס?
יעל ניצן: שהיא מסגרת של עבודה במקצוע?
לימור קלו: פרילנסרים.
קרן ידעיה: עוזרת הפקה, כאילו הם רק עכשיו סיימו.
קרן ידעיה: הבעיה היא שלוקח לפעמים 10 אם לא עשרות שנים, להצליח לעשות משהו, ודווקא אני מקבלת הרבה תמיכה.
קרן ידעיה: זאת אומרת, זה לא שאני מדברת ממקום שהוא יותר פגוע, אבל באמת, הן לא יהיו כל כך נחמדות - לא אליך אישית, כן?
קרן ידעיה: - עוד כמה שנים הן יהיו הרבה יותר עצובות מהיום, וזה מה שכואב לי, שהן בעצם יגלו-
דנה גובי: באמת, יש הרבה מאד נשים, ואולי הרוב הן נשים.
דנה גובי: בתחום של בימוי ויותר ב"קטע" הטכני באמת יש פחות נשים, הרבה פחות נשים.
דנה גובי: יש ריבוי, שכולנו מכירים אותו, של פסטיבלים בארץ.
דנה גובי: אולי דווקא מהפן החיובי הזה, אולי כדאי איזה שהוא פסטיבל לייחד לנושא של נשים, כמו שמקובל בהרבה מקומות בעולם.
דנה גובי: זאת אומרת, יש פסטיבלים לנשים-
קרן ידעיה: פסטיבלים.
קרן ידעיה: אפילו בתורכיה הייתי לא מזמן, והם התחילו עכשיו פסטיבל לנשים.
קרן ידעיה: מאד התפלאתי, כי בתורכיה יש - ואנחנו עוד אין לנו?
דנה גובי: שהוא פסטיבל, או לפחות להתחיל באיזו שהיא קטגוריה בפסטיבל, ליצירה נשית.
דנה גובי: אני חושבת שזו איזו שהיא דרך חיובית להתייחס לבעיה.
יעל ניצן: אומרת, זה לא שנאמר יש X סרטים - ואת כולם אנחנו מראים בפסטיבל.
לימור קלו: בגלל שבאמת בתחום הזה המין הגברי הוא זה ששולט.
לימור קלו: אני חושבת שבאמת, אם יהיה פסטיבל, יהיה יותר מקום גם ליצירה, ואז הרבה יותר נשים יירשמו לבתי ספר לקולנוע, ימשיכו בלימודי צילום; יש המון צלמות סטילס, יש מעט מאד צלמות שעוסקות בווידאו ובקולנוע, ואולי זה יהיה המקום באמת לפתוח להן את הדלת ולהמשיך הלאה, שתהיה כתובת.
דנה גובי: אפילו אולי בשירות הסרטים, המקום שאני עובדת בו, תהיה קטגוריה אולי לתמוך יותר בנשים.
דנה גובי: זאת אומרת, זה יפתח איזה צוהר ליצירה נשית, לדעתי.
דנה גובי: אני רואה איך זה עובד בעולם.
נתנאלה אייזנברג: נתקלתי באופן אישי בבעיה של אוטוריטה נשית בקולנוע.
נתנאלה אייזנברג: מאחר שהתחום הטכני באמת בידי גברים, זאת אומרת - יש צלם, ויש עוזר צלם, ויש מקליט, ויש עוזר מקליט ועוד עשרות גברים אחרים.
נתנאלה אייזנברג: קורה לפעמים שיש בעיה של השלטת אוטוריטה.
נתנאלה אייזנברג: אינני אומרת שזה הכרח - אני חושבת שאפשר להשתלט על זה - זה בכלל לא בהכרח, אבל זה קיים.
נתנאלה אייזנברג: זה משהו שהוא חברתי.
נתנאלה אייזנברג: אני חושבת שפסטיבל יכול מאד לעזור, אבל הבעיה מתחילה בחברה.
נתנאלה אייזנברג: פסטיבל זה לעטוף את זה באריזה ורודה.
יעל ניצן: הדרכה נפרדת?
יעל ניצן: זאת אומרת, לגבי קשיים, או לגבי מעצורים, או לגבי דברים שאישה עלולה להיתקל בהם, אפרופו הדברים שאת אומרת, וגבר לא?
קרן ידעיה: בהם הם מורים לבימוי.
קרן ידעיה: אני רואה כשאני נכנסתי ללמד, איזה הבדל זה.
קרן ידעיה: כלומר, שנשים באמת יותר פמיליריות עם מורה אישה.
קרן ידעיה: יש משהו שמאד חשוב לי להגיד - סליחה שאני קצת, מרום שנותי בתעשייה המסובכת והבלתי נסבלת הזאת - מה שהבנתי פתאום, הבנתי את זה די הבוקר, לפני שבאתי לפה - יש חשיבות עצומה לגיל שהן מסיימות בו ללמוד.
קרן ידעיה: חשוב להבין, זה לא כמו כתיבה.
קרן ידעיה: כתיבה את יכולה לכתוב בחדר שינה שלך.
קרן ידעיה: בשביל להרים סרט, את צריכה להתנתק מהמשפחה, זה משהו שהוא שואב אותך לתקופה מסוימת, שאין יום ואין לילה.
קרן ידעיה: זאת המשמעות של קולנוע - בגלל זה זה מקצוע גברי.
קרן ידעיה: זה מקצוע שאינו משאיר לך פנאי, הוא אינו מחולק לשעות.
קרן ידעיה: הוא שואב.
קרן ידעיה: את מצלמת סרט - אין יום, אין לילה, אין משפחה, אין חבר - ובגלל זה, אם הן לא יקבלו את הצ'אנס בחמש שנים הקרובות, לפני שהן עושות ילדים ומקימות משפחה, הן יאבדו לנו כיוצרות, ורק אולי אחת - וסליחה שאני אכזרית - אם אחת מהן תצליח באמת להפוך ליוצרת, זה יהיה כי היא תסכים להקריב המון, המון, המון.
קרן ידעיה: זה מה שפתאום הבנתי, שאם נחשוב על איזה שהוא מסלול - לגברים ממשיך להיות צ'אנס גם אחרי שהם מתחתנים, לנשים פחות, הרבה פחות.
קרן ידעיה: כמה שאנחנו חושבים שאנחנו חברה מודרנית, הצ'אנס הזה יאבד להן.
קרן ידעיה: אם הן לא יקבלו בחמש השנים הקרובות צ'אנס, אזיי סביר להניח שהם לא יקבלו צ'אנס, כי הן יצטרכו להתפרנס, ויבקשו מהן כרטיסי ביקור, ולא יהיו להן - ולקרנות אין כסף, ואני מכירה את זה, ואני הייתי הבוגרת המצטיינת, ועדיין לא היה כסף לממן אותי.
קרן ידעיה: אולי נחשוב על איזה שהוא דיון המשך, על משהו יותר ספציפי, להגיע למסלול ספציפי בקרן מסוימת.
קרן ידעיה: סליחה שאני דוחפת לכיוון ספציפי, שתהיה איזה שהיא התחלה והתכוונות.
קרן ידעיה: הייתי פונה וכוליה-
יעל ניצן: התרבות, מר מתן וילנאי, ונעלה את האפשרות הזו וכן לקרנות שאני יודעת עליהן - קרנות שמקדמות פמיניזם בגדול-
יעל ניצן: דבר להגיד, למה אין טייסות?
יעל ניצן: אין טייסות כי זה עסק לשנים.
יעל ניצן: למה אין לוחמות?
יעל ניצן: הן צריכות לחתום קבע, ואז, מה עם המשפחה והילדים?
יעל ניצן: זה חוזר בסך הכל, ואנחנו מוכרחים באיזה שהוא מקום לייצר פרופורציות על זה.
יעל ניצן: זה חוזר לבחירה שיש לנו, ולבחירה שאנחנו עושות יש מחיר.
יעל ניצן: יש מחיר ברמות שונות - לפעמים הוא כבד מנשוא, ואז עדיין יש לנו הבחירה אם לעמוד בזה.
יעל ניצן: הרי זה לא צו אלוהי, שחייבים להתחתן וילדים; ולכן כל דבר צריך להימדד מול זה, במובן של "האם החברה רוצה שאני לא אתחתן ולא אלד ילדים?
יעל ניצן: אם החברה רוצה אותי כאם ורעיה, אזיי, בבקשה, שהיא תממן לי איזה שהוא קידום בשנים לפני שהילדים.
יעל ניצן: .
יעל ניצן: " זה מאד סבוך.
יעל ניצן: זאת אומרת, את מעלה כאן קצה של קרחון, שיש לו פנים לכל כיוון אפשרי, כי גם הגבר, באיזה שהוא מקום - ושוב, כל הדברים שאני אומרת, אני אומרת מעמדה פמיניסטית, מוצהרת, מוכחת, אבל מתוך ראייה גם של הצד השני - בחור שהולך לצבא, והולך לחתום קבע, והולך להיות טייס, ויודע שלא יהיו לו לא יום ולא לילה ולא זה- יכול להיות שיש לו גם כן אמביציות.
יעל ניצן: זאת אומרת, אנחנו אין לנו מונופול על היצירה ועל המחיר שמשלמים עליה.
יעל ניצן: שוב, אני אומרת - גם לא להכליל, אבל גם לראות את הצד השני, כי הרבה פעמים אנחנו חוטפות, או איננו מקבלות תיגמול בגלל הטיעונים האלה, שמקובעים ושיש להם טיעון נגד, שאנחנו לא תמיד מקבלות אותו; ולכן אני בדרך כלל - את הויכוחים המהותיים, העקרוניים האלה, אני מעדיפה לעשות כאשר יש כאן גם גברים וגם נשים - ובוועדה הזו חברים גם גברים - כדי לשמוע גם, כדי לראות הסתכלות מהצד ולא בנועם המוגן שלנו, שנוח לנו לראות דברים, כי אני כבר שמעתי מגברים מאד ליברליים ומאד נאורים, "אם היא רוצה לעשות סרטים - במקרה הזה - וזה יום ולילה ויום ולילה, אז שהיא תדחה את לידת הילדים.
יעל ניצן: אני לא חייב לה אימהות שלמה ובאותו הזמן גם זמן יצירה שלם".
יעל ניצן: דרך אגב, השיקולים בספרות, בוודאי בציור ובאומנויות אחרות, אי אפשר להציב כאן ולהגיד, אחת יכולה לעשות את זה במטבח, בין הכלים.
הערה: מקום שנשים נכנסו אליו.
יעל ניצן: שטרלינג וחדר משלה, אבל ה500- שטרלינג וחדר משלה, היא דיברה על סופרות, היא דיברה על סופרות שלא היה להן גם זה.
יעל ניצן: זאת אומרת, הצרכים הם שונים ממקום למקום.
יעל ניצן: תראי, אני באה ממשפחה שעברה את שלבי הכניסה לקולנוע גם כן בחוסר כל ובתמיכה ממשלתית, וכאן הלוואה, וכאן כשלון ועוד כשלון, וילדים קטנים בבית, וצורך לפרנס.
יעל ניצן: אינני יכולה להגיד שמצבו של אסי היה שונה ממצבה של אישה באותו גיל, בהתחלה שלו, שנים של צבא ומילואים- אזיי גם הוא, אפשר היה להגיד לו: אתה יודע מה, אל תתחתן-
יעל ניצן: את הילדים לאחר שהם נולדו.
יעל ניצן: אני סתם זורקת דברים בהבנה שאנחנו מסכימות על הבסיס, אבל מוכרחים לראות את המסובכות של זה ולראות גם את הצד השני.
יעל ניצן: ומילה אחרונה.
טליה ברוומן: לדיונים הפמיניסטיים ואולי אחוות הנשים הנינוחה שאנחנו ככה חשות כאן, באמת הגענו לכאן, אל בית המחוקקים - ואני חושבת שמה שאתן יכולות לעזור לנו מעשית, זה לנסות להעביר את חוק הקולנוע, ואז באמת לשפר את המצב כולו, ומן הסתם גם של הנשים היוצרות בכל התחומים.
יעל ניצן: בנושא הזה - ואני רוצה לזרוק לכם עוד מחשבה פוליטית.
יעל ניצן: אם הולכים להקים עכשיו ערוץ לחרדים – אין זה משנה אם זה יהיה בתוך הערוץ השני או לא, דעו לכן שהוא לא יעמוד בתנאים הבג"ציים של חובת ייצוג הולם לנשים, שזה חוק גורף.
יעל ניצן: הוא לא חוק גורף ב..
יעל ניצן: - אינני יכולה לחייב בית ספר, או מפיקים שלוקחים, שיהיו שם גם נשים, אבל רשות ממלכתית, גם בקטע המנהל וגם בקטע המבצע, זה לא יעמוד בחובת ייצוג הולם לנשים, לא בהנהלה ולא במכרזים ולא בשידורים עצמם, וזאת בעיה - אני יודעת שיש תכנית לערוץ לנשים.
יעל ניצן: זה כאשר יאושרו הערוצים הייחודיים, לקבוצות.
יעל ניצן: אני יודעת שגם הקהילה ההומו-לסבית ביקשה, וגם נשים - אליי פנתה גברת מרב מיכאלי, נדמה לי, שהיא מהיוזמות של ערוץ ייחודי לנשים.
יעל ניצן: אין לי ספק שאם וכאשר זה - אני לא יודעת את הכדאיות של זה ואת המשיכה שיש לזה, זה גם כן בעייתי, אבל כאשר ואם זה יקום - אזיי בוודאי נשים שיעמדו בראש עניין כזה, יתנו העדפה.
לילי זמיר: דבר כזה, פה בירושלים.
לילי זמיר: עיר הקודש.
לילי זמיר: נורא שמחתי שיש קול לאישה, כי בניגוד למה שאת אמרת, הרי אני יודעת מהעשייה האקדמית שלי, שלנשים, במיוחד ביהדות, לא היה קול במשך יותר מאלפיים שנה, והקול היחיד שיש לאישה זה כשמדברים עליה.
לילי זמיר: קול באשה ערווה - זה הקול שלנו.
לילי זמיר: או למה האישה משולה במסכת שבת?
לילי זמיר: ל… מלאה צואה.
לילי זמיר: זה בשביל להרתיע אנסים.
לילי זמיר: זה הנימוק.
לילי זמיר: ככה שמאד צריך קול, ואני מאד שמחה שיש פה הרבה נשים צעירות שיש להן קול, וזה נהדר; אבל עם זאת, אנחנו צריכות לשמור על הנושא שגברת יעל דיין פה הזכירה, של שוויון בהשמעת הקול.
לילי זמיר: אני רוצה שישמעו את הקול שלי, אבל לא בגלל הלחץ שהשעון הביולוגי שלי מתקתק בענייני אמהות.
קרן ידעיה: לעשות.
לילי זמיר: מחמיאה לי; כי אז אין שומעים את קולי כי יש לי באמת מה להשמיע, אלא כי שומעים את השעון שלי, שמתקתק.
לילי זמיר: אבל מעבר לזה, אני מאחלת לכם המון הצלחה.
יעל ניצן: הרבה נשים צעירות - אחד הפתרונות זה לעשות הקלות סוציאליות, כשמן, לנשים צעירות, או לזוגות צעירים.
יעל ניצן: את יודעת, לצורך זה, זה באמת אינו משנה - כולל עניין של מעונות יום וסבסוד וזכאות וכל זה.
יעל ניצן: אנחנו דנים בזה עכשיו באינטנסיביות בעניין הרפורמה.
יעל ניצן: אזיי זה איננו אומר שהסרט שלך יזכה, אבל זה אומר שכשיהיה לך ילד קטן בן 6 חודשים, או שנה, או שנה וחצי בבית, ואת ברמת הרווחה, השתכרות מאד נמוכה, אנחנו ננסה לתת לך את האפשרות - ומבחינה זאת, תסלחו לי, אבל אין שום הבדל, לצאת לעבוד כזבנית, או כקופאית באיזה מקום, או לצאת לעשות סרט.
יעל ניצן: זאת אומרת, בין הנשים אין אני יכולה להגיד, רגע, כאן יש איכות חברתית, תרבותית, שאותה אני אקדם לפני עצם היציאה לעבודה, כי זה חוזר לעניין של בחירה - את בוחרת לעשות את זה, ומישהי אחרת בוחרת ללמוד מחשבים ולהיכנס להייטק - אינני יכולה להגיד: זה יצירתי וזה לא, אלא עצם היכולת להשתכר-
קרן ידעיה: מדינה.
קרן ידעיה: זה דבר חשוב מאוד, וזה אין כרגע בכלל בקולנוע.
יעל ניצן: המקורית, בגדול.
יעל ניצן: זאת אומרת, לעשות בתוך זה, להגיד, ליצירה המקורית של נשים, אני יכולה לתת לזה בפסטיבל, אני יכולה לבקש קרן לעודד את זה.
יעל ניצן: זה עדיין יהיה על בסיס אמות המידה הקיימות, האומנותיות.
יעל ניצן: הטענה היחידה שמחזיקה מים, לפעמים, זה שאין היום הרבה, ואין בגלל מכלול שלם של סיבות, ואני רוצה להגיע לשוויון הזדמנויות, שאיננו, שלטענתי איננו.
יעל ניצן: ברגע שהגיעו לשוויון ההזדמנויות, במובן הזה שאת הולכת לדרכך באותם תנאים כמו הגבר - אני יכולה לקדם, להגיע לאותם תנאים כמו הגבר, ואז, בפרופורציה מתאימה - אינני יכולה ללכת על יצירה קולנועית ב52%-, כי זה מספרנו באוכלוסייה.
יעל ניצן: אני צריכה להגיד, בקמרה אובסקורה, או בבית ספר כזה או אחר, עלה המספר והגיע ל20%-, 30% או למה שלא יהיה, ולפי הפרופורציה הזו ללכת.
יעל ניצן: תודה רבה לכן.
יעל ניצן: שוב, אני מצטערת על קוצר הזמן ותהיו בקשר, גם בבודדות, ואני אפנה לשר מתן וילנאי.
יעל דיין: אני מברכת את כל הנוכחות והנוכחים, צ'יטה, אתה הגבר היחיד כאן?
יעל דיין: לא, סליחה, גם שומר כאן.
יעל דיין: חבר-הכנסת אליעזר כהן הוא חבר בוועדה לקידום מעמד האשה, ויש כמובן מספר חברים וחברות כנסת, חברי הוועדה שנוכחים כאן.
יעל דיין: אני מבקשת לפתוח את האירוע - מי שנכנס בינתיים אז בבקשה לתפוס מקומות - ופונה לרעיית נשיא המדינה, הגברת ראומה ויצמן, למיכל ולתמר שכאן, שאולי ורחל שאינם, זכרם לאהבה, רות ומימי שכאן, משה וזוריק שאינם, סבא וסבתא, רחל וצבי שוורץ שבנתיב שהם היתוו אנחנו פוסעות.
יעל דיין: החברות של ראומה - וזו ההזדמנות לציין את החברות של ראומה - אורחות נכבדות: גברת נאוה ברק; השרה דליה איציק שהיא בדרך לכאן; תת-אלוף סוזי יוגב, קצינת ח"ן ראשית; אורית אדטו, נציבת-שירות בתי הסוהר; יושבות-ראש ארגונים שתדברנה אחר כך.
יעל דיין: תודה מיוחדת לשתי נשים מופלאות שבלעדיהן לא היה מתקיים האירוע הזה, דנה גורדון, מנהלת הוועדה לקידום מעמד האשה בכנסת, וציונה רוזנטל, עוזרת של רעיית נשיא המדינה.
יעל דיין: תודה ציונה, תודה דנה.
יעל דיין: הכנס הזה אינו "חיים שכאלה" ואין בו סיכומים, הוא מכיל רק קטע אחד מחייה ופועלה של ראומה, באותו תחום עליו אנחנו אמונות, תחום מעמד האשה, שהוא זכויותיהן ומצוקותיהן, קידומן ותמיכה בהן, סולידריות וקשיבות מוחלטת בשום-שכל ומעל לכל עם לב רחב ואוהב.
יעל דיין: ראומה ויצמן פוסעת וסוללת את שביל חיינו הסבוך, בין השלום למלחמות, בין החיים והנופלים, בין קצווי העצב ושיאי השמחה, בין הפריחה והבצורת, שביל המורשת והמסורת ושביל התרבות החדשה, הדינמית והמרדנית לפעמים.
יעל דיין: על הנתיב הזה, על הרקמה רוויית החכמה והאהבה שבו נמשיך לצעוד.
יעל דיין: תודה לראומה.
יעל דיין: אני מתכבדת להזמין את מר אורי נהיר מהאקדמיה למוסיקה שינגן סולו לחליל, סירינגס מאת קלוד דה-ביוסי.
יעל דיין: בבקשה אורי.
אורי נהיר: (מנגן בחליל).
אורי נהיר: (מחיאות כפיים)
יעל דיין: אני מבקשת מהמצטרפות אלינו לשבת.
יעל דיין: אני יודעת שבכל שעה בעיה להגיע לירושלים, לעבור את הפקקים, לעבור את מחסום שער הכנסת, ואני מתנצלת, רצינו להתחיל בזמן, בבקשה לתפוס את מקומותיכן.
יעל דיין: אני מתכבדת, וכפי שאמרתי, באהבה ובגאווה, להזמין את רעיית הנשיא, הגברת ראומה ויצמן, לשאת דברים.
יעל דיין: (מחיאות כפיים) רעיית נשיא המדינה, ראומה ויצמן:
יעל דיין: בוקר טוב לכולכם.
יעל דיין: כמו נואמים אחרים במיפגשים כאלה, אודה שאני אכן מתרגשת, ובעיקר מכיוון שנמצאת איתנו, אחותי רות, היושבת כאן לפני.
יעל דיין: מאז שנולדתי, כמה שנים אחריך, אני מנסה לחקות את מעשיך הרבים ולשאת חן בעיניך, ואין זו משימה קלה.
יעל דיין: אני גם יודעת שאינך אוהבת שאני קוראת מן הכתוב כי זה לא ישיר וזה לא ספונטני, אבל אני נורא חוששת שאיסחף.
יעל דיין: וכאלה שיחד חלקנו שנות חיים עם הבעלים במדים ובשירות הציבורי מדור תש"ח, ואני מתכוונת ללאה רבין שרצתה מאוד לבוא אך נבצר ממנה, ודליה כאן, תודה דליה שבאת.
יעל דיין: את נאוה ברק שכבר מעורבת בעשייה בשטחים חשובים בחברה.
יעל דיין: נאוה, נעמה לי חברתך בשנה האחרונה.
יעל דיין: את פנינה הוד, ממשפחת חיל האוויר, וקודמתי בתפקיד, אורה הרצוג.
יעל דיין: בכל התקופה חשבתי, איך להעביר את בית הנשיא למי שתגור בו אחרי כפי שקיבלתי אותו ממך, ומי שתבוא – ברוכה הבאה.
יעל דיין: ואני רואה לפני את כל מי שהיה איתי ולידי בתקופות שונות בחיי.
יעל דיין: אחד הילדים מניצולי השואה בהם טיפלתי - היום סבא – כשליחת הסוכנות לאחר המלחמה.
יעל דיין: נציגות מיח"א, מקום ההתנדבות הראשון שלי, ויד שרה – השרה דליה איציק, ברוכה הבאה – שזה בעצם מקום ההתנדבות האחרון שלי בשנים האחרונות בירושלים.
יעל דיין: נציגות מכל ארגוני הנשים ובראשן צביה כהן, ולפניה דליה גוטן, אשר שיתפו עימי פעולה ואני השתדלתי לתת לכל אחת מכן מזמני.
יעל דיין: נכון?
יעל דיין: קצינות ח"ן ראשיות, סוזי יוגב היום, וקודמתה, אורית, כמו שנאמר עכשיו, אני קוראת לך, מפקדת השב"ס.
יעל דיין: זה בסדר?
יעל דיין: במסיבת פרידה לאורית מישהו אמר לה, אני מאחל שלא יברחו לך אסירים, ודווקא שבועיים אחרי שהיא נכנסה לתפקיד, קראתי בעיתון על אסיר שברח ונתפס.
יעל דיין: סוזי ואורית, בעיני, אתן ממחישות את מה שהוועדה לקידום מעמד האשה, בראשותה של חברת-הכנסת יעל דיין חותרת אליו – שוויון.
יעל דיין: אם אמשיך לציין את כולם באופן שמי תהיה הרשימה ארוכה מאוד.
יעל דיין: יושבים לפני כאלה שחוויתי איתם את השכול והפציעה בצה"ל, ובפיגועי טרור וגם במקרי אלימות, ולאחרונה, לשמחת כולנו, עם היציאה מלבנון יש תקווה לשקט ולמיעוט קרבנות.
יעל דיין: שכנות וידידות מאור-עקיבא, יש לי בשבילכן הודעה, ואולי אתן כבר יודעות, בשבוע הבא עזר ואני חוזרים אליכם לצמיתות.
יעל דיין: שכנות וחברות מקיסריה שהן גם מתנדבות בער"ן וב"אילנות", מקום לגמילה מסמים.
יעל דיין: מתנדבים שביקשו את מעורבותי ונתתי אותה ברצון, בעמידה על משמר זכויות הילד.
יעל דיין: טיפול במשפחות אסירים, אני רואה כאן את עדינה תמיר, וכאלה שמסייעים במסגרת אחים בוגרים לילדים ונוער נזקקים.
יעל דיין: ולכולכם שהזכרתי, רחשי תודתי.
יעל דיין: וכאן אני נעצרת לרגע.
יעל דיין: מי שחסרה לי בעיקר, בתקופה האחרונה - ומעניין נאוה, אמרת את זה ספונטנית בפגישה האחרונה שלנו, אבל אני את זה כתבתי עוד קודם – זו עדה כהן, העתונאית, זכרונה לברכה.
יעל דיין: הכרנו שנים רבות ומעולם לא איכזבה אותי.
יעל דיין: לו היית איתנו כאן היום, היית כותבת יופי של כתבה.
יעל דיין: יהי זכרך ברוך, עדה.
יעל דיין: נאמר שאין פרידות שמחות, אבל איננו עצובה היום אלה שמחה.
יעל דיין: ראשית, נוכחות
יעל דיין: כם כאן, אני מקווה, מראה שאתם חושבים שהייתי בסדר, וזו מתנת פרידה נהדרת.
יעל דיין: ותודה לך חברת-הכנסת יעל דיין ולחבריך בוועדה על היוזמה.
יעל דיין: בכם, קהל נכבד, אני רואה את היכולת להגשים את תקוות כולנו לעתיד טוב יותר למדינת ישראל.
יעל דיין: בכם טמון הכוח לבער את הרע והשלילי מתוכנו ולשמר ולטפח את נכסי צאן הברזל שיש לנו כבני אנוש.
יעל דיין: ואלה דברי המליצה שהבטחתי לכם קודם.
יעל דיין: ולסיום, היות ובכל אירוע שבו השתתפתי הוצגתי בתואר שונה, רעייתו של, הגברת הראשונה, גברת מספר 1 ועוד.
יעל דיין: הרהרתי לעצמי, מי אני?
יעל דיין: ומה אני בעצם, כעין קישוט?
יעל דיין: את מי עלי לקשט ולמה?
יעל דיין: ומה בכלל תפקידי?
יעל דיין: ובספרון קטן באנגלית מצאתי את התשובה, אימרתה של ליידי בירד-ג'ונסון, רעיית הנשיא לינדון ג'ונסון, ואני מצטטת: "הגברת הראשונה היא משרתת ציבור שאינה מקבלת תשלום ושנבחרה רק על ידי אדם אחד, בעלה".
יעל דיין: אז תודה לך עזר שבחרת בי.
יעל דיין: יעל, כיף להיות הדודה שלך.
יעל דיין: אני רוצה לומר לראומה שאין לך מונופול על התרגשות.
יעל דיין: אני חושבת שרובנו כאן חולקים בה.
יעל דיין: אמרנו שיהיה מפוצץ, ואת דיברת על הפקקים, עוד לקראת האמצע יחסרו לנו מושבים, אני מתנצלת, אני יודעת שכולם רצו להגיע בזמן.
יעל דיין: אני מבקשת את בתה, חברת-הכנסת דליה רבין-פילוסוף, לשאת דברים בשמה.
יעל דיין: בבקשה דליה.
דליה רבין-פילוסוף: ראומה יקרה, אלה הם עבורך ימים של פרידה.
דליה רבין-פילוסוף: פרידה מבית הנשיא, מירושלים בה נולדת וממסכת ארוכה של חיים רצופים שליחות, כי משחר ילדותך ינקת את ההכרה ששייכות לחלק אליטיסטי של החברה היהודית בארץ ישראל, יש בה מחוייבות מעל ומעבר לזכויות.
דליה רבין-פילוסוף: הכרתי אותך לראשונה כשסיימת את לימודיך במוסד החינוכי במשמר העמק.
דליה רבין-פילוסוף: עבורנו, חניכי השומר הצעיר בעיר הייתם נושא להערצה, ולא בכדי היית כבר עם סיום לימודיך בשליחות של השומר הצעיר כמדריכה מגוייסת בתל אביב.
דליה רבין-פילוסוף: המדריכים גרו במה שנקרא אז קומונה, כלומר חיים של שיתוף, בדירה צנועה בעיר, עבדו למחייתם ובשעות אחר הצהריים והערב עסקו בהדרכה, בהחלט חיים מגוייסים לשליחות.
דליה רבין-פילוסוף: ולאחר מכן, לימודים בלונדון ופגישה עם עזר ונישואין, ומיני אז היו לך החיים לצידו של עזר לשליחות מרכזית בחייך.
דליה רבין-פילוסוף: אמרת פעם, לו עזר היה מוכר כפתורים הייתי בוודאי מחפשת דרך לממש את עצמי.
דליה רבין-פילוסוף: אבל מה שעזר עושה זו שליחות עליונה שמשאירה גם לי המון מירווח לעשייה לידו.
דליה רבין-פילוסוף: ובלי ספק, היו לך משימות ענקיות בדרך שבחרתם ליצור מסגרות חיים למשפחות של טייסי חיל האוויר בתוך הבסיסים.
דליה רבין-פילוסוף: מלכתחילה היה בכך אתגר עם הרבה קשיים, אבל גם בנין של צורת חיים ייחודית, שונה, שביסודה קירבה פיסית ונפשית על פני 24 שעות ביממה, לחיים רוויי מתחים, מאמצים של חיים מגוייסים, מאמצים אליהם מגוייסת כל המשפחה.
דליה רבין-פילוסוף: כך ראינו אותך כרעיית הנשיא, לידו של עזר, בשרשרת ארוכה של ביקורים כואבים ועצובים בבתי השכול, ביקורים ממלכתיים ברחבי העולם ובחיי יום-יום של עשייה בלתי פוסקת, במסגרות שקיימות לעזור לנכה, לחלש ולנזקק.
דליה רבין-פילוסוף: צר לי שנבצר ממני להיות איתך היום ראומה, כשהוועדה לקידום מעמד האשה מארחת אותך לפרידה.
דליה רבין-פילוסוף: אישית, אני מברכת אותך, ויודעת, שבוודאי תיהני מחיים שקטים יותר, מוקפת במשפחתך וזוכרת, זוכרת, זוכרת, כל כך הרבה זכרונות.
דליה רבין-פילוסוף: שלך בברכה לאה רבין.
יעל דיין: תודה לדליה, תודה לאמא, תודה ללאה.
יעל דיין: השרה לאיכות הסביבה, דליה איציק, בבקשה.
דליה איציק: גברת ראומה ויצמן, חברתי יושבת-ראש הוועדה, יעל דיין, הגברת נאוה ברק, חברותי, חברות-הכנסת, אורחות – אני לא רואה אורח – ואורחים נכבדים.
דליה איציק: ראומה, אנחנו נפרדים ממך היום משום שאת עוזבת בקרוב, יחד עם בעלך, את משכן הנשיא.
דליה איציק: לפני כמה זמן חוקקה הכנסת חוק המגדיר את תפקיד אשת הנשיא, כבעל מעמד בחוק, עם כל הפעילויות הרשמיות הנובעות מכך.
דליה איציק: אבל ראומה, זו כמובן, תואנה רשמית כדי לנצל את הבמה הזו ולומר לך דברים בזכות פעילותך הציבורית.
דליה איציק: אנחנו הרי חיים במזרח תיכון שבו הכל מסעיר ודרמטי, וחום השמש הקופחת מלהיט את היצרים ואת המלים, ובתוך כל המהומה הזו שתמיד מתרחשת מסביב, את נעה לך באיזה שקט כזה, במין אצילות טבעית, בחיוך קטן ונעים שתמיד מאפיין אותך, אפילו בשעות הקשות שפקדו אותך ואת בן-זוגך.
דליה איציק: הסגנון הרי הוא שעושה את האדם, אבל מלבדו רצופה דרכך במעשים, מעשים רבים וטובים למענו של הציבור בישראל, בעיקר אלו שהיו בבחינת מתן בסתר.
דליה איציק: ההתנדבות שלך במיח"א דרך מתנ"ס אור עקיבא, כפר הילדים אס.
דליה איציק: או.אס.
דליה איציק: האגודה הבינלאומית שהקימה כפרים למאה ילדים מחוסרי בית בערד, והיא מקימה בית נוסף במגדל העמק, ועוד ועוד.
דליה איציק: בעיקר זכורים לנו הביקורים יחד עם עזר, ולפעמים לבדך, בביתן של המשפחות השכולות, פצועי צה"ל ונשים שנפגעו מאלימות.
דליה איציק: לסיום אני רוצה לומר לך, עזר ויצמן היה אחד הנשיאים הפופולריים ביותר.
דליה איציק: אבל אם הייתי מנסה לקבוע מה סוד הקסם של עזר, אז זה גם בזכות העובדה שהיית עזר בעדו.
ראומה ויצמן: תודה רבה דליה.
יעל דיין: אני מבקשת להזמין את סגנית שרת הקליטה, חברת-הכנסת מרינה סולודקין.
יעל דיין: את גם על תקן של חברת ועדה.
מרינה סולודקין: שלום לכם, מעניין שכולם כתבו את הנאומים שלהם, ואני לא כתבתי.
מרינה סולודקין: אז הגברת הראשונה, ראומה ויצמן, ויעל דיין, יושבת-ראש של הוועדה שלנו, הכי טובה בכנסת.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לכם שקשה להיפרד מגברת ראשונה.
מרינה סולודקין: אבל, יש בזה גם מסקנות וגם המלצות.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לך ראומה, שהיית הגברת הראשונה של מדינה דמוקרטית שאנחנו, העולים החדשים, ראינו בארץ, כי בברית המועצות לא היה מוסד כאשת ראש הממשלה או אשת נשיא.
מרינה סולודקין: סטאלין הרג את אשתו, את אלילויבה, אז אתם מבינים מאיפה אנחנו באנו.
מרינה סולודקין: גברת נינה כרושצ'וב היתה מאוד עממית, ראינו אותה כמה שנים, בילדותי.
מרינה סולודקין: את אשתו של ברז'נייב, ויקטוריה, אמרו שהיא היתה יהודיה, אז אולי בגלל זה לא ראינו אותה בכלל הרבה שנים.
מרינה סולודקין: לצערי הרב נפטרה, היא היתה אשה טובה, סבלה הרבה, אבל לא מדברים על זה.
מרינה סולודקין: אז מה שאני יכולה לומר לך, בדמות שלך, איך את לובשת בגדים, איך את מתייחסת לאחרים, איך את מבקרת פצועים וכל מיני חתכים של העם שלנו, מאוד מסובך.
מרינה סולודקין: אז ראינו בפעם הראשונה מה זה מוסד דמוקרטי כאשת נשיא.
מרינה סולודקין: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להיות עצובים ובדמעות, למה?
מרינה סולודקין: אני מחכה כבר לספר שתכתבי: את מי ראיתי בחיים שלי.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזאת משימה מאוד טובה.
ראומה ויצמן: יופי, תודה.
ראומה ויצמן: (מחיאות כפיים)