GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי יואל אדלשטיין: כולם דיברו כאן על פמיניזם.
יולי יואל אדלשטיין: יש לי בעיה אישית.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע להתמודד עם המושגים שאני לא יודע מה ההגדרה שלהם.
יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שאני לא יודע מה ההגדרה של הפמיניזם, ואני בטוח שאם נעשה על זה שיחה אקדמית מעניינת, אז יהיו כמה וכמה הגדרות.
יולי יואל אדלשטיין: כפי שאמרתי, אני אגיד כמה דברים באופן אישי ממה נובעת בעצם המחוייבות שלי, והיא אכן קיימת, לנושא של מעמד האשה.
יולי יואל אדלשטיין: החברה שבה גדלתי יצרה הרבה מאוד עיוותים.
יולי יואל אדלשטיין: אחד מן העיוותים הקשים היה השוויון בכוח בין המינים.
יולי יואל אדלשטיין: למה אני אומר שזה רע, ולמה זה עיוות?
יולי יואל אדלשטיין: כי השוויון היה למטה ולא כלפי מעלה.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, התמונה שתמיד כל מבקר מחוץ לארץ ראה כדבר ראשון ברחובות, זה אשה עם הטוריה וללא שבריה, להבדיל מן השיר הנודע באמצע החום בחורף.
יולי יואל אדלשטיין: אבל כפי שאנחנו יודעים, הפרדוקס הוא לפעמים, שמתוך אותו עיוות גם יצאו דברים מאוד יפים.
יולי יואל אדלשטיין: ולכן, פתאום הבנתי, ואני לא אחד שמדבר נוסטלגיה, לכן פתאום הבנתי עם עלייתנו לארץ, שיש כמה דברים באותו שיוויון אולי מעוות שחסרים לי.
יולי יואל אדלשטיין: המחוייבות שלי למעמד האשה כאן בארץ אולי התחילה מכך שכשאשתי שתחיה התחילה לחזור מן העבודה שלה, והיא מהנדסת, וכשהיא התחילה לספר לי לפעמים כמעט עם דמעות, ולפעמים תרתי משמע עם דמעות, שכשהיא באה למפעל במדינת ישראל, אני מדבר על שנות השמונים לא על שנות הארבעים, אמרו לה: מהנדסת, מה את יכולה להבין בהנדסה?
יולי יואל אדלשטיין: אמרו לה אנשים חסרי השכלה, חסרי תארים, אבל מה לעשות המין החזק.
יולי יואל אדלשטיין: והמחוייבות שלי אולי ממשיכה מכאן שכשאני בימים אלה יושב עם הבן שלי לעזור לו באנגלית, ובספר רשמי מודפס הטקסט בעברית, בהוראות כתוב:
יולי יואל אדלשטיין: אחרי שהמורה תספר לך אתה תתאר את התמונה.
יולי יואל אדלשטיין: אני ברגע הראשון מתקומם, אני בעצמי מחנך במקצוע, ואני לא מבין למה מורה, ולמה לפחות כמו שצריך לא יכתבו את זה בשני המינים, אבל אני לא מופתע.
יולי יואל אדלשטיין: כי במקומות שאני גר, כל הגנים נסגרים בשעה אחת, ולכן ברור שבעצם גם לא כל כך משאירים ברירה, ואחד משני בני הזוג צריך לסיים את עבודתו באמצע היום, כי אחרת מה יעשו עם הילדים?
יולי יואל אדלשטיין: וכך זה קורה שבדרך כלל זאת אשה, ולכן למה להדפיס?
יולי יואל אדלשטיין: להוסיף מקום בספר להדפיס את שני מינים, הי הרי ברור.
יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני חושב, ואולי קצת יש לזה איזשהו דמיון לכמה אנשים שכבר דיברו כאן, דנה ואחרים.
יולי יואל אדלשטיין: אולי אנחנו באמת בוועדה למעמד האשה, לפחות מבחינת המחוייבות שלי, נשקיע יותר מאמצים לא בדברים שהם חשובים מאוד מבחינת שינוי המעמד והעתיד באותה תמונה גדולה שאנחנו כולם שואפים להגיע אליה, אלא בדברים שביום-יום, ועל ידי כך אחרי שכמה עיוותים כאן בחברה שלנו ייעלמו, אנחנו נגיע לאותה שלמות שכולם שואפים להגיע אליה.
יעל דיין: ב1951-, כשעבר בכנסת החוק המקורי שיווי זכויות לאשה, בן-גוריון אז ניהל את הדיון, הוא היה ראש ממשלה.
יעל דיין: זו היתה ממשלה בלי חרות ובלי מק"י.
יעל דיין: אבל מק"י דיברה, ווילנר נדמה לי קם ואמר שהוא מציע לקרוא לחוק הזה חוק אי-שיווי זכויות לאשה, כי החוק הזה שמר על דינים, דיבר על שיוויון, והוא אומר: זה לא מספק אותנו, זה חוק של היעדר שיוויון.
יעל דיין: ואז בן-גוריון צעק בקריאת ביניים, ואמר לו: אתה אל תלמד אותי על שיוויון כי המקום שאתה תומך בו זה שיוויון למראית עין, ואנשים סובלים שם.
יעל דיין: ואז ההוא צעק לו על נשים דתיות ומידת הסבל שלהם בארץ.
יעל דיין: והתפתח מן ויכוח כזה – אל תלמד אותי אומר בן-גוריון להיות סוציאליסט, וזה אומר סוציאליסט זה לא מספיק לנשים.
יעל דיין: צריך להיות קומוניסט.
יעל דיין: אנחנו חזרנו בערך לאותה נקודה.
יעל דיין: חברת הכנסת נעמי חזן.
נעמי חזן: יש לי שלוש נקודות ולטעמי דווקא היום חשוב לי לבטא אותם.
נעמי חזן: המאבק נגד אלימות כלפי נשים בעצם החל עם שולמית אלוני ומרשה פרידמן.
נעמי חזן: מרשה פרידמן הראשונה שהעלתה את זה, ובזמנו דובר על כך שיש כאן מאבק של פמיניסטיות רדיקליות שאינן מייצגות אלא חלק מזערי מהחברה הישראלית.
נעמי חזן: כעבור שלושים שנה, בגלל הקשר ההדוק בין נשות ציבור וארגוני נשים ונשות תקשורת ואנשי תקשורת, הגענו לכך שיש קונצנזוס מוחלט שהאשה איננה תשמיש של הגבר במלוא מובן המלה.
נעמי חזן: וזה הישג אדיר שלא היינו יכולים להגיע אליו, לולא, ואני אומרת את זה חד-משמעית, הקשר ההדוק, ועוד תכונה אחת שלא הוזכרה עד עכשיו, שהיא העקשנות וההתמדה של פמיניסטיות ופמיניסטים בנושאים הללו.
נעמי חזן: צריך לזכור שהתכונה של התמדה ועקשנות היא תכונה נשית שאנחנו גאות בה.
נעמי חזן: נקודה שנייה – אחרי הפרסומים של הבוקר, צריך להביע, ופה אני קצת חולקת על חברתי, חברת-הכנסת לימור לבנת, עמדה חד-משמעית.
נעמי חזן: ברגע שהועלה חשד נגד שר בכיר בממשלה, חובתו להשעות את עצמו ואם הוא לא עושה את זה, ראש הממשלה צריך לעשות את זה, והוא יכול על-פי חוק.
נעמי חזן: אני חושבת שצריך לומר את זה.
יעל דיין: אחר כך זה יתגלגל, ואיכשהו היא מצאה את עצמה על הרצפה קרועת בגדים וצורחת והשר מעליה.
יעל דיין: זה נובע מהדבר שאנחנו מנסים להעלות היום בכנסת, מהעדר המושג שוויון.
יעל דיין: לא רק שהוא לא מופנם, הוא לא חוקק.
יעל דיין: אני כבר לא מדברת על הפנמה, אני מדברת על חקיקה על ספר החוקים.
יעל דיין: אשה שווה לאיש.
יעל דיין: לא קיים.
הרבנית משורר: לא לכלול את כולם.
יעל דיין: לא כוללת את כולם, אני כוללת את כל מי שאשם בזה.
יעל דיין: וכשאני אומרת אשמים, זה משום ש99%- ממעשי האלימות נעשים כלפי נשים.
יעל דיין: אז זה לא כולם, אבל זה כל האשמים.
הרבנית משורר: שילמדו קצת יהדות ויראו איך שהיהדות יודעת איך לכבד את האשה.
יעל דיין: גברתי, את לא ברשות דיבור.
יעל דיין: ארבע אמהות, בבקשה.
זהרה ענתבי: חבר הכנסת אדלשטיין, אני מתנצלת, הייתי בטוחה שזה הסיפור.
זהרה ענתבי: לפני שלוש שנים הקמנו את ארבע אמהות, והתברר שאנחנו לא יכולות להשמיע את הדברים שלנו, לא כי אנחנו לא מיומנות או מוכשרות או יודעות או רהוטות, פשוט בגלל שאנחנו נשים, והיחידות שפתחו לנו את האפשרות לבעבע את הדברים שלנו לתוך החברה, והיום השבוע הזה, גם להגיע להישג שהממשלה חתמה על מהלך שהתחילו אותו נשים, היו שלי יחימוביץ' וכרמלה מנשה, היחידות שלא זלזלו, היחידות שהקשיבו ואפשרו למהלך הזה להיחתם השבוע, ועל זה מגיע להם בראבו.
אפרת ישראלי: השאלה אם את פמיניסטית כתוצאה מזה?
זהרה ענתבי: היום אין לי ספק שנשים יכולות לחולל את המהפכה, שהן חייבות לחולל את המהפכה .
זהרה ענתבי: אין לי ספק שאחווה נשית היא זאת שיכולה להזיז את כל הדברים.
זהרה ענתבי: אפרופו תבונה, אתם יודעים את תבונת הכוח שנהלום וניכנס בקיר.
זהרה ענתבי: לנשים יש תבונה, אני קוראת לה תבונת המים.
זהרה ענתבי: להצליח ולחלחל את הדברים, וזה מה שאנחנו עושות היום, ולקראת שנות אלפיים כמעט, אני חושבת שזה יהיה דיון אחרון.
זהרה ענתבי: אני מקווה שהדברים יהיו הרבה יותר ברורים.
זהרה ענתבי: אני רוצה להודות באופן אישי לחברת הכנסת, עוד מעט אולי נוכל לומר גם השרה, אם תצא מפה איזה קריאה.
מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לחברה בארבע אמהות, בלי שתיפגש איתנו, שאנחנו תמכנו בהן.
יעל דיין: הוזמנו 15.
מוחמד כנעאן: אני לא יודע, אבל אני אומר באופן כללי לצערי הרב.
מוחמד כנעאן: אני רואה בכל הוועדות של הכנסת, בכל המושבים של הכנסת, בכל הכנסים של הכנסת, תמיד החברות הערביות נעדרות מהכנסים הללו.
מוחמד כנעאן: היא דיברה על התקשורת, היא דיברה על היחס לאנשי תקשורת במגזר הערבי.
מוחמד כנעאן: גם בתקשורת היא קוטלת אותן, לא מאפשרת להן לקבל את התפקידים הראויים להם.
מוחמד כנעאן: אני בטוח שמה שאני אומר זה נכון.
מוחמד כנעאן: אני בטוח.
מוחמד כנעאן: אני ביררתי לפני שבאתי לכאן, ואני יודע למה אני מתכוון.
מוחמד כנעאן: חברות הנהגת נעמ"ת, על חברת מזכירות, לא על חברות שהן במועצה, שלא הוזמנו ולא יודעות על הכנס הזה.
מוחמד כנעאן: אני רוצה להגיד לכם רבותי, האשה הערבייה, המחנכת הערבייה, המהנדסת הערבייה, האקדמאית הערבייה, יש היום בשנות אלפיים המון נשים כאלו שיכולות לתרום לחיי שותפות, לחברה הערבית יכולות לתרום לחברה סובלנית יותר, סבלנית יותר, חברה שצריכה לבנות את העתיד הטוב יותר לשני העמים במדינת ישראל.
יעל דיין: חני נחמיאס, בבקשה.
יעל דיין: אחריה – הרבנית אילה גליקסברג.
חני נחמיאס: כפעילה בעזרת נשים, כאמא, כאשה, אבל גם כאמנית שמופיעה בעיקר בפני ילדים גיל רך, ומי שחושבת שמעמד האשה יהיה מעוצב אם הוא יושרש כבר בגיל הרך, אני קוראת מכאן לעקור מתכנית הלימודים יצירות ספרותיות נלמדות שבהן נשים מוצגות בצורה סטריאוטיפית, שהן מבשלות, מנקות, מכבסות, ומגישות את הארוחה לאבא שחוזר עייף ורצוץ מן העבודה, כי אני חושבת שהמושגים האלה הם אלה שמביאים אותנו אחר כך להילחם במה שאנחנו נלחמים היום.
חני נחמיאס: תודה.
יעל דיין: הרבנית איילה גליקסברג.
איילה גליקסברג: אני אפתח, כפי שאתם נוהגים בבית הזה לומר, בקהל נכבד, זו כנסת חצי ריקה, כי מרבית חברות הכנסת עזבו.
איילה גליקסברג: עוד נקודת הערה אחת.
איילה גליקסברג: יושב ראש הכנסת לא נמצא כאן, אבל אביו המנוח שהיה דובר יידיש רהוטה, היה אומר שאפשר ביידיש לומר אלוקים במינוח נשי, כי שורוק הופך באידיש לחיריק.
איילה גליקסברג: במקום להגיד אתה הוא האלוקים, אפשר להגיד באידיש אתה היא האלוקים, ובזה פתרנו את הבעיה.
איילה גליקסברג: כלומר, כל אחד מאמץ לעצמו את האלוקים שלו, והוא לא זכרי, והוא לא נשי, אלא גם הרמב"ם אומר, וזו לא רק בדיחה, הרמב"ם אומר שלכל אדם יש לו האלוקים כפי שהוא מפנים, והוא לא מודל אחד ויחיד.
איילה גליקסברג: כך שיש הרבה מודלים.
איילה גליקסברג: לו יש אלוקים זכרי, ואני מוכנה לדון בזה.
איילה גליקסברג: מה שאני רציתי לומר כאן, ולכן דיברנו על כך, אני מגיעה לוועדה למעמד האשה, ואני מוכרחה לומר, אמנם הדברים של האשה הדתית נאמרים אולי לא לפי סדר כרונולוגי, אבל הוועדה למעמד האשה לפחות מאזינה לאשה הדתית, שהאשה הדתית תייצג את עצמה ולא שידברו עליה.
איילה גליקסברג: אפשר לקרוא הרבה מחקרים סוציולוגיים על אשה כעל משהו כמו - - ישנן הנשים הדתיות, הבעיות שלהן הן כאלה וכאלה.
איילה גליקסברג: מכאן אני מודיעה, יש נשים דתיות שיכולות לדבר מתוך המילייה של עצמן ולא עליהן, אלא מתוכן, וקולן לא נשמע, כנראה בשוגג ולא במתכוון כי הן לא נמצאות אולי ברשימה הקבועה.
מוחמד כנעאן: שלום לכולם, כמובן יהודי לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים יהודים, וערבי לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים ערבים, וגבר לא יכול לשאת באחריות לכל מה שעושים גברים, וגם נבחר ציבור לא יכול לשאת באחריות על כל מה שעושים נבחרי ציבור.
מוחמד כנעאן: אבל היום והבוקר הזה אני בין הנבוכים מאוד לאור הידיעות על השר מרדכי.
מוחמד כנעאן: למרבה הצער, הנושא של יחס לנשים ואלימות נגד נשים, גם אלימות מילולית, זה דבר שמתקבל בשוויון נפש.
מוחמד כנעאן: לפני רגע דיברה נציגת ארבע אמהות.
מוחמד כנעאן: לפני שבועיים-שלושה העלנו על סדר היום של הכנסת את ההתבטאויות של מח"ט גולני בקשר לשפה הסמרטוטית שלו, ואחת הטענות שהועלתה מכמה חברי כנסת על הבמה, שהוא לא התכוון לפגוע, אלא הוא סך הכל התכוון להעלות את המורל של החיילים.
מוחמד כנעאן: לצורך העלאת המורל של החיילים צריך לדרוך על נשים ולקבל את זה בהשלמה, אני חושב שזה פשוט פגם יסודי בחברה הישראלית.
מוחמד כנעאן: אני חושב שיש בעיה של סטיגמה שקיימת בחברה האנושית, אבל היא לא פוסחת על החברה הישראלית.
מוחמד כנעאן: יש סטיגמות שאנחנו יורשים, אותם פרקים ישנים בהיסטוריה, ויש סטיגמות שמייצרים אותן בו זמנית, סטיגמות אקטואליות, כמו הסטיגמה שמנסים להדביק לנשים בקרב העולות החדשות ממדינות חבר העמים.
מוחמד כנעאן: אני חושב שזה דבר שהוא גם ראוי לגינוי.
ענת מאור: שלום לכן, אני מתנצלת שאיחרתי לחלק הראשון, כי הייתי בסמינר גדול באורנים שהתקיים היום לרגל יום האשה הבינלאומי.
ענת מאור: ההישג הראשון – נושא נשים ושלום.
ענת מאור: נשים לפי כל המחקרים היו הראשונות – אנחנו 32 שנים בשטח.
ענת מאור: ארבע אמהות, נהדר שהצטרפו, וההצבעה של הממשלה השבוע, זה נצחון של השכל האנושי ושל הקול האנושי והעובדה שאנחנו פרצנו את הדרך לשלום, בתקווה שהוא אכן יתממש.
ענת מאור: זהו הישג אדיר שצריך עכשיו לקצור את המניות שלו.
ענת מאור: הדבר השלישי, זה מהפכה בצבא.
ענת מאור: מי שרואה את הבנות שלנו, ומה שקורה בחיל-אוויר, בחיל-הים, בחילות השדה, זאת מהפכה שלפי כל המחקרים שקיבלנו בלמה הרבה מאוד את יכולת הנשים לצמוח בחברה האזרחית.
ענת מאור: אני רוצה לסיים ולומר שלדעתי גם היום יש לנו שלושה דברים שהם חלק מהדינמיקה שאנחנו לא מספיק מודעים אליה.
ענת מאור: הראשון, זה האירוע התקשורת.
ענת מאור: העובדה שכפוליטיקאיות הבנו שאי אפשר להשפיע היום, בארץ, להכשיר לבבות, לחלחל כפי שנאמר פה, בלי עוצמה של התקשורת שזה הכוח והמידע, והעובדה שלנשים בתקשורת יש יותר ויותר השפעה, ואני אנצל את הבמה הזאת גם שחשוב לקדם נשים מצליחות, מודל של הזדהות, לא רק שירחמו על נשים, ולא רק שיש אלימות, זה מאוד חשוב.
ענת מאור: , אבל גם להציג את ההישגים, זה דבר מאוד מאוד מרכזי.
ענת מאור: ולבסוף החוק שאנחנו מגישים היום, הוא חוק חשוב ביותר.
ענת מאור: עקרון השוויון בין איש ואשה בתקווה שהחוק יעבור, עקרון השוויון הוא מהפכה בתפיסה, שוויון זכויות חברתיות, ייצוג הולם והבטחת ייצוג בצורה כל כך רחבה, ולא נותר לנו אלא להיאבק על מה שחסר מאוד בחוק.
ענת מאור: אי אפשר לדבר על שליטתה של אשה על גופה עד שלא תהיה זכות מלאה וחופש הפלות, ואי אפשר לדבר על שיוויון לאשה, עד שלא תהיה אפשרות לנישואין וגירושין אזרחיים באופן מלא לפי בחירתה של אשה.
ענת מאור: ועל כך זכייתה של שולמית אלוני בפרס ישראל, הוא אות כבוד לה אישית, ולנושא כולו של זכויות אדם, קידום נשים, הפסקת הכיבוש, כי רק בחברה של שלום, זכויות האשה אכן תוכלנה להתממש.
גדעון עזרא: בטוח שאמרו את הכל, בטוח שאני לא מוסיף שום דבר.
גדעון עזרא: מה שלי מפריע, שבעד עבודה שווה מקבלים שכר שונה – בגלל שאתה ממין אחר.
גדעון עזרא: זה הכל, וזו שערורייה שצריך לתקן אותה.
נדיה חילו: אני בכל זאת מרגישה כן חובה להגיד משהו.
יעל דיין: נדיה חילו, אני אגיד לך משהו.
יעל דיין: את באה בכל פעם שמזמינים אותך.
יעל דיין: כשמזמינים עשרים ואת באה, אז את אומרת שאת היחידה.
יעל דיין: אני רוצה לדעת איפה ה19- האחרות שמוזמנות ולא באות ואת בקשר איתם.
יעל דיין: היא לא אשמה, אבל אני אומרת.
יעל דיין: הסטטוס הזה הוא משהו שאנחנו צריכים לשנות.
יעל דיין: אני רוצה לומר מלה ולתת את זכות הדיבור לד"ר דפנה למיש ולגברת עינת לחובר.
יעל דיין: את דפנה למיש אני מכירה מהכתבים והספרות, ואת עינת לחובר שהיא דוקטורנטית של ד"ר למיש אני אינני מכירה ונעים לי מאוד.
יעל דיין: אני אבקש מדפנה לומר כמה מלים.
יעל דיין: ואני מאוד אבקש בנוסף להתנצלות ולבקשת הסליחה שלי, אני מאוד מבקשת שאנחנו נקיים ישיבת ועדה בהקדם האפשרי שבה גם הצגת הדברים וגם ההרצאה יהיו במלואם.
דפנה למיש: אני כמובן לא אתן שום הרצאה כרגע, רק כמה הערות.
דפנה למיש: חזרה לנושא שלנו של נשים ותקשורת.
דפנה למיש: אני רוצה להיות אדבוקט ולדבר על חצי הכוס הריקה ולא על חצי כוס המלאה.
דפנה למיש: אני חושבת שעם הקהל שיושב כאן, זה לשכנע את המשוכנעות וקצת את המשוכנעים, אבל יש לנו מחקר אקדמי בתחום, ואנחנו שנים עוסקים בביקורת קבועה על מה שקורה בתקשורת מבחינת דימויי נשים, נושאי נשים, פרספקטיבות נשיות וכו'.
דפנה למיש: לכן במובן זה אני רוצה להדגיש את הנושא שהועלה, ואני רוצה גם להדגיש אותו אקדמית שהסוגייה הזאת תיזכר - - אני יוצאת יחד עם אחרים שקראו לצורך להציג נשיות בהיבטים אחרים שלה.
דפנה למיש: המחקרים מראים לנו שהתפקיד הדומיננטי ברוח הדברים האינטואיטיבים שנאמרו כאן, התפקיד הדומיננטי בו אנחנו מוצאים נשים בתקשורת הכתובה והמשודרת, גם בעתונות, גם בטלוויזיה וגם ברדיו, היא בתפקיד של קורבן.
דפנה למיש: קורבן מלחמות, קורבן אסונות, קורבן אלימות, קורבן מוות טבעי, קורבן.
דפנה למיש: נוח לנו עם התפקיד הזה.
דפנה למיש: ושוב אני רוצה להזכיר את השם שהוזכר כאן היום, כרמלה מנשה, כדוגמה, שהסיקור שלה של לבנון שהלך מעבר לקולות הפורמליים של הקצינים והמפקדים ודובר צה"ל והשרים והמגיבים למיניהם, הלך לחיילים לשמוע את הקול של הרגש, את הקול של האדם, את הקול של השטח.
דפנה למיש: זאת פרספקטיבה נשית, שנשים עיתונאיות, נשים בתקשורת יכולות להביא לנושאים שנתפסים לאו דווקא כנשיים פרופר, נושאים שהם נושאים אוניברסליים כלליים ישראליים, או איך שתרצו להגדיר את זה.
דפנה למיש: אני יוצאת מכאן בקריאה לנשים העיתונאיות שלא כאן
דפנה למיש: אם המסר יגיע אליהן, שהן יכולות לגייס לתחום הזה של שינוי הפנים של התקשורת הרבה מעבר למה שנעשה עד כה, ולחזק את ידיהן של הנשים הטובות הנפלאות שעוסקות במלאכה עד עכשיו.
דפנה למיש: תודה לכם.
יעל דיין: תודה רבה לדפנה.
נדיה חילו: בנושא הנשי בכלל, חלו שינויים ואני לא אמנה אותם בכל התחומים, אבל השינוי הבסיסי הוא השינוי הערכי שגם התבטא באופן התנהגותי.
נדיה חילו: אם הייתי מסתכלת ואני כן רוצה לייצג פה את החלק של הנשים הערביות, התקשורת יש לה את החרב הזה של שני צדדים.
נדיה חילו: מה שקורה בנושא הזה מבחינת התקשורת והנשים הערביות, יש יותר את השימוש של הצד השני של החרב שהוא עושה להם הרבה פעמים עוול, ובצדק כמובן.
נדיה חילו: כלומר, התופעות שמוצגות הן תופעות נכונות של השוליים, של האלימות, וזה קיים.
נדיה חילו: החלק החזק, החלק של העוצמה, החלק העשייה, החלק של ההישג, הוא עדיין לא מיוצג.
נדיה חילו: בהחלט הייתי רואה את החיבור של הנשים באופן כללי, מאחר שאנחנו מדברים על ערך של שיוויון שהנשים כסולידריות, שגם יתמכו, ויש הרבה מה לעשות עדיין.
נדיה חילו: לי יש את האפשרות גם להשוות, כי אני עובדת גם עם נשים יהודיות וגם עם ערביות, ואני אומרת לכם הפערים קיימים בכל התחומים, ובהחלט חבל שגם הנציגים הערבים הלכו.
מיכל יודין: אני קוראת להעדפה מתקנת לנשות התקשורת, מאחר שהגברים לוקחים לעצמם העדפה מתקנת בכל התכניות, אם זה רדיו, אם זה טלוויזיה.
מיכל יודין: גם במשעל, גם בפוליטיקה.
מיכל יודין: אנחנו מעט מאוד רואות נשים משתתפות בדיונים האלו, גם בתוכניות רדיו.
מיכל יודין: אז אנא מכם העדפה מתקנת לנשים ולא רק לנושא של עימות כפי שנאמר, אלא כמו שדנה אמרה : על חיי היום יום, על החברה שאנחנו כולנו חלק ממנה.
יעל דיין: אני רוצה לנעול את הישיבה ולהודות לד"ר למיש.
יעל דיין: אני מחלקת את זה - האשה כקרבן מצד אחד; אחר כך בנוסף יש לי עוד נושא שהוא מאוד סקסי, הוא לא אירוטי אבל הוא סקסי, זה האשה כרחם.
יעל דיין: אחר כך אשה כאמא, שזה נשמע יותר לעניין.
יעל דיין: ובסופו של דבר אנחנו רוצות להגיע לאשה כאדם שווה.
יעל דיין: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה.
יעל דיין: כאשר אנחנו דנים – אני לא יודעת אם זה פרפורמה או אם זה מהותי – אבל החוק בקריאה שנייה בהסכמה שהיתה שמורה בלחץ מתון כזה או אחר, לא הסתיימה ההצבעה עליו.
יעל דיין: ההסכמה היתה שאנחנו מצביעים שלושה סעיפים מתוך ארבעה והיתה הסכמה גם להסיר את כל ההסתייגויות – היא היתה הדדית כי היו הסתייגויות של מרצ שברור שהיקשו מבחינת שאר הקואליציה, והיו הסתייגויות של חבר הכנסת גפני שהיקשו מאד עלינו מצד שני.
יעל דיין: כל ההסתייגויות נמשכו ובוטלו וזה היה יפה מאד עד הנקודה שהצבענו סעיף ראשון, שני, שלישי, כמעט פה אחד במליאה – שלא היתה מלאה במיוחד אבל זה גם לא היה מבזה, זאת אומרת היו 30-31 בעד כל אחד מן הסעיפים, לגבי שני סעיפים היה נמנע אחד.
יעל דיין: בסעיף אחד היה נמנע אחד ובסעיף שני היו שני נמנעים, אבל כל השאר בצורה חוצת קווים הצביעו בעד.
יעל דיין: כמו כן הצביעו בעד כל הנוכחים כדי להחזיר את סעיף 4 – והודגש שאנחנו מחזירים רק את סעיף 4 לוועדה - כדי שנדון בו ונחזיר אותו להצבעה במליאה.
יעל דיין: ההצבעה שתהיה, תהיה רק על סעיף 4, וזה יהווה את סיום הקריאה השנייה, ומיד אחריה קריאה שלישית.
יעל דיין: יצא שסעיף 4 הוא הסעיף האחרון ואני בחרתי בו בגלל שהוא אחרון, לא בגלל מהותו.
יעל דיין: זה הסעיף שכמובן כולל את ההגבלות שהאוצר והביטוח הלאומי שמו על החוק, ושמירת דינים כללית, כך שאנחנו כאן לא אגיד חייבים, אבל לא הייתי רוצה ליצור התנגדויות נוספות לחוק על ידי שההסתייגויות, כשנשארו שתי הסתייגויות, תעבורנה.
יעל דיין: ההסתייגויות האלה נדונו כבר מאחר שהמסתייגים הוזמנו הנה, אני ביקשתי אותם בתחילת הדיון להודיע שהם מסירים את ההסתייגויות.
יעל דיין: אם לא – אני אצטרך להביא להצבעה את שתי ההסתייגויות לגבי סעיף 4 ואני אבקש מהמליאה להסיר אותן, בלי שום שייכות לתחושה שלי.
יעל דיין: החוק הזה, יש עליו הסכמה רחבה, בין השאר בגלל הסרת שתי ההסתייגויות האלה.
יעל דיין: אחת מהן פוגעת בסטטוס-קוו, עניין של שמירת דינים, והשנייה נוגעת להסדר של עלות החוק, כדי לא ליצור עלות.
יעל דיין: הכוונה היא להעלות את החוק בשבוע האחרון לפני הפגרה, זאת אומרת ב- 27 במרץ, יום שני.
יעל דיין: ההנחה כרגע היא שיש אי אמון ביום הזה, ואז ברגע שיש אי אמון וזה יום שני, לפחות יש חברי כנסת במליאה.
יעל דיין: אני אבקש להעלות זאת מיד אחרי הצבעת האי אמון.
אתי בנדלר: אני לא הצטיידתי כאן בתקנון אתי, אבל אם אני אניח את זה שוב רק ב- 27...
יעל דיין: תניחי את זה מיד.
אתי בנדלר: אניח את זה אחרי סיום הדיון בוועדה, אבל אז אם ההצבעה תיקבע ל-27 ובאותו מועד, בתום הדיון בקריאה השנייה, תבקש סיעה מסיעות הכנסת לראות בהצבעה בקריאה השלישית הצבעת אי אמון.
יעל דיין: מיד הממשלה תבקש להפוך זאת לאמון.
אתי בנדלר: זאת השאלה, כי אחרת זה יידחה בשבוע.
יעל דיין: ודאי, אחרת אין לי עניין בכלל.
אתי בנדלר: זה דבר שאת צריכה לדעת מראש, כי אם הממשלה לא תבקש – ראש הממשלה לא יבקש- לראות בהצבעה הזאת הצבעת אמון בו, משמעות העניין היא שהם דוחים את זה אל אחרי הפגרה.
יעל דיין: מאחר שאין לי שום עניין שזה יעלה כאי אמון אלא אני בהסכמה מראש אבקש שאם יהיה אי אמון, זה יהפוך להיות לאמון, ותהיה הסכמה על כך, זה לא משנה לי שזה לפני הפגרה, אלא להפך.
אתי בנדלר: כן, אבל בתגובה לראות בהצבעה הזאת הצבעת אי אמון, אם ראש הממשלה לא יבקש לראות בה הצבעת אמון.
יעל דיין: זה הוא או מי מטעמו.
יעל דיין: זה כל אחד מהשרים.
אתי בנדלר: בסדר, ייתכן, אני פשוט ללא התקנון כאן כך שאני לא זוכרת את ההוראות המדוייקות, אז זה יידחה עד אחרי הפגרה, ולכן את צריכה לברר את העניין הזה מראש אם יש התחייבות לכך.
יעל דיין: אני היום מוציאה מכתב שאומר שאחרי ישיבת הוועדה הזו אנחנו ערכנו את הישיבה בהתאם למתבקש ואנחנו מעלים את הסעיף להצבעה ב- 27 בחודש.
אתי בנדלר: אבל את דוחה זאת ל-27 בחודש רק אם יש התחייבות שבמידה שבתום הקריאה השנייה.
יעל דיין: תראי, לבטל אני יכולה תמיד.
אתי בנדלר: לבטל מה?
יעל דיין: להגיד – אם זה הופך להיות דבר שאני לא מקבלת עליו במאה אחוז, אני לא יכולה להניח ברגע האחרון, אני יכולה למשוך ברגע האחרון.
אתי בנדלר: לא, אבל אם אין את ההתחייבות הזאת, את יכולה לבקש לעשות את הקריאה השנייה כבר בשבוע הבא, ביום חמישי.
נעמי חזן: אין ישיבה בשבוע הבא.
אתי בנדלר: ביטלו את ישיבת הכנסת ביום חמישי?
נעמי חזן: כן, עכשיו ביטלו.
יעל דיין: אני עשיתי חשבון שהישיבה הזאת ביום חמישי תהיה בין כך ובין כך כלום, כי אנשים יקחו גשר.
נעמי חזן: פשוט אין.
נעמי חזן: האפיפיור בא לירושלים והעיר נחסמת ביום חמישי.
נעמי חזן: לכן זה יידחה – אם בכלל- לשבוע אחרי כן שזה השבוע האחרון.
יעל דיין: זה מה שביקשנו – ב-27 בחודש.
נעמי חזן: בסדר גמור.
נעמי חזן: ב-27 עובר בקריאה שנייה, אם אין רוב אז מושכים.
יעל דיין: בכלל העניין הוא לא רוב לחוק.
יעל דיין: העניין הוא הצעת אי אמון מטעם ש"ס.
נעמי חזן: אז זה עיתוי מצוין כי זה בין כך יידחה לאחר הפגרה.
יעל דיין: לא, אני לא רוצה.
יעל דיין: אני דורשת מהממשלה שלנו שיהפכו את זה על המקום לאמון ונגמור את החקיקה, זה פשוט בלתי אפשרי.
יעל דיין: הרי זה אי אמון מטעם הקואליציה, אז המכשיר של הפיכתו לאמון...
נעמי חזן: לא הבנת אותי, יעל.
נעמי חזן: הם יכולים להכריז על זה כאי אמון.
נעמי חזן: הממשלה יכולה להכריז על זה כאמון או לא להכריז על זה.
יעל דיין: בסדר, אבל זה בידיי להעלות את זה בסיכוי של אי אמון או לא להעלות את זה.
נעמי חזן: נכון, ולהפך.
נעמי חזן: כאן יש לך "קייס" מאד חזק, כי אפילו אם הופכים את זה לאי אמון, זה נדחה עד אחרי.
יעל דיין: אמון זה על המקום.
נעמי חזן: לאי אמון.
יעל דיין: אני לא מדברת על אי אמון.
יעל דיין: קודם כל, יש לי רוב לחוק.
יעל דיין: הסצנריו, בצורה הנורמלית הדמוקרטית שלו, שש"ס ויהדות התורה מצביעות נגד, הכנסת מצביעה בעד, והחוק עבר.
יעל דיין: מאחר שיש להם נטייה לבקש על זה אי אמון – לש"ס, לא ליהדות התורה – אני רוצה להיות במצב שהכרזת אי אמון – ממש עם ההצבעה, הרי זה לא משהו שקובעים מראש – אלא עם ההצבעה קם מישהו מש"ס ואומר: אני הופך את ההצבעה הזו לאי אמון, יקום מי שיקום משרינו ובשם ראש הממשלה יבקש להפוך את זה לאמון, וסיימנו את העניין.
אתי בנדלר: כדי לא לדחות את ההצבעה.
יעל דיין: לממשלה אין עניין שזה יעלה בתור אי אמון.
יעל דיין: אם זה הופך לאמון, זה על המקום.
נעמי חזן: את זה אני מבינה, אבל לזה את צריכה הסכם עם רובי.
יעל דיין: יש לי מכתב מוכן ודיבור נכון עם רובי, עם שינוי ועם כל הנוגעים בדבר, גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה, גם הסיעות הערביות, ואני מעבירה היום מכתב לכל הסיעות שיציין את זה.
נעמי חזן: אם זה יעבור – בסדר גמור.
יעל דיין: הרי לא לסמוך על מישהו שנתן את מילתו וחתם זה אינסופי.
נעמי חזן: לא, השאלה אם הם יסכימו להצביע אמון בממשלה.
יעל דיין: על החוק הזה כן.
יעל דיין: ראשית, היו דברים מעולם – גם אנחנו וגם הליכוד בשעתו, לקחנו את מיקרופון הצד והודענו בצורה ברורה: אין לנו אמון בראש הממשלה ואנחנו נצביע אמון לחוק, והרבה דברים היו כך.
יעל דיין: האמת היא שהחוק הזה עבר את ההפוך שלו כשיהדות התורה הציעה לו אי אמון בקריאה ראשונה – אמנם חיכינו שבוע – זה היה עם חבר הכנסת לשעבר לייזרזון, ברגע שאתה חבר הכנסת גפני לא היית, יש בידי את הפרוטוקול.
משה גפני: אנחנו נמצאים בבנין משונה מאד.
יעל דיין: אני ביקשתי במיוחד את הפרוטוקול כי לא רציתי לסמוך על זכרוני.
יעל דיין: הוא נכנס מנפנף בחוק ובמיקרופון צד דרש להפוך את ההצבעה בקריאה הראשונה של אותו חוק.
נעמי חזן: זה היה בכנסת הקודמת.
יעל דיין: ואז הליכוד הצביע אי אמון בעצמו כי לא היה שם שר כדי להפוך את זה לאמון, אבל בשבוע אחרי כן היתה הצבעה והליכוד נתן חופש להצביע אי אמון כדי להעביר את החוק.
משה גפני: אני מתנצל שאיחרתי.
משה גפני: פשוט הייתי בהצבעות בוועדת הכספים.
משה גפני: למה את תיארת את זה עכשיו?
יעל דיין: אין בעיה.
יעל דיין: אני רוצה להעלות את החוק הזה אחרי הדיון של היום שידון בסעיף 4, כשאני אבקש את המסתייגים – יש לנו כאן שתי הסתייגויות שהן מאד מהותיות – אני אבקש או להסיר את ההסתייגויות או שאני אבקש מהמליאה להסיר אותן בהצבעה.
משה גפני: אבל היה סיכום שיסירו את ההסתייגות.
נעמי חזן: משה, תסתכל על ההסתייגויות האלה.
משה גפני: אני ראיתי, אני את החוק הזה כבר מכיר בעל פה.
יעל דיין: סעיף שלא הוצבע – לא הוצבע במליאה, לפיכך הסרת ההסתייגויות לא יכולה להיות קיימת ...
משה גפני: אבל נדמה לי שהיה סיכום שמורידים את כל ההסתייגויות מכל החוק.
משה גפני: אני למשל על זה לא כתבתי הסתייגות מכיוון שהכל היה רק כדי לדבר או להעמיד אחד מול אחד.
משה גפני: אני אפילו ביקשתי ממך שתקיימי מיד דיון בוועדה ותביאי את זה חזרה למליאה.
נעמי חזן: זה בדיוק מה שקורה.
משה גפני: אני מציע להסיר את כל ההסתייגויות ולהביא את זה רק להצבעה.
יעל דיין: הדיון עכשיו עוסק בזה.
יעל דיין: אני יכולה לבקש מהמסתייגים, מאחר שיש כאן את נציגת המסתייגים - ואמנון רובינשטיין לא בארץ כך שהוא ביקש שנדון בהיעדרו - כדי לראות האם הסעיף הזה מגיע להצבעה תוך הודעה במקום שההצבעות הן על הסעיף כי ההסתייגויות מוסרות, ומבחינה תקנונית האם אפשר לעשות את זה מראש.
יעל דיין: אני לא חושבת שהוועדה יכולה להסיר הסתייגות.
משה גפני: בטח שהיא יכולה.
אתי בנדלר: אם המסתייגים חוזרים בהם מההצעה לתיקון.
אתי בנדלר: עכשיו אנחנו נמצאים במצב שאנחנו דנים מחדש בסעיף 4.
נעמי חזן: אנחנו בהכנה לקריאה שנייה...
משה גפני: מה שאת ביקשת ממליאת הכנסת – את ביקשת להחזיר את סעיף 4, שזה שבסדר.
משה גפני: באו אלי אנשים – אני לא אזכיר מפלגות כדי שלא לדבר לשון הרע לפני פורים –
נעמי חזן: למה לפני פורים?
נעמי חזן: אולי בכלל?
משה גפני: רק להזכיר שיש את פורים.
משה גפני: באו אלי לפני כן ואמרו שהסעיף האחרון הוא הסעיף הכי חמור, ויעל דיין הסכימה את הסעיף הזה להחזיר לוועדה.