GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רס"ן עינת אלרן: גלולות יכולות להינתן גם לאשה בתולה ואיננה מתכוונת לקיים יחסי מין, כי יש להן איזה שהוא פן טיפולי.
רס"ן עינת אלרן: כאשר אותה גלולה ניתנת מהפן הטיפולי, הטיפולי הצבא ממן אותה כמו תרופה.
רס"ן עינת אלרן: בקופות-החולים זה לא נעשה.
רס"ן עינת אלרן: כאשר משרד הבריאות יחליט להכניס את הגלולות או את אמצעי המניעה האחרים בסל- - -
גילה גמליאל: האם, לטעמך, חלק מהשיקולים הם שיקולים כלכליים?
עינת אלרן: עומדים לפנינו אותם שיקולים שעומדים לפני משרד הבריאות בהחלטה איך לחלק תקציב.
משה פייגין: אני פרופסור משה פייגין.
משה פייגין: אני לא מייצג את צה"ל, אבל אספר לכם קצת על ההיסטוריה.
משה פייגין: לפני כמה שנים כשהייתי עושה מילואים ב-542, היתה עובדת סוציאלית בשם יעל שריכזה את כל הנושא.
משה פייגין: היתה תקופה שהצבא עשה ניסיון וחילק גלולות חינם לבסיס הטירונות.
משה פייגין: לקחו תקופה מסויימת ואמרו: "אם אנו נותנים גלולות חינם לחיילות בזמן הטירונות אחרי ההסבר שהן מקבלות שם, בואו ונראה האם זה ישנה משהו בנושא".
משה פייגין: הסתבר שלא השתנה דבר.
משה פייגין: עניין אותנו הנושא, וישבנו עם הבנות שהיו בהריון ואמרנו: "אנו לא מבינים.
משה פייגין: קיבלתן גלולות חינם.
משה פייגין: מדוע נכנסתן להריון?".
משה פייגין: מסתבר שהדבר העיקרי זה הקונספט של הבחורה האם היא מקיימת יחסים.
משה פייגין: חלק גדול מהבחורות שנכנסות להריון בצה"ל נמצאות במעמד שהוא מסורתי , כלומר לא דתי ממש אלא מסורתי עם קושי מסויים לקבל את העובדה שהן מקיימות יחסים.
משה פייגין: עצם לקיחת גלולות זה כאילו החלטה: "אני מקיימת יחסים".
משה פייגין: כשהבחורות האלה קיימו יחסים מזדמנים פעם בכמה חודשים, לא התייחסו לעצמן כמקיימות יחסים.
משה פייגין: ברגע שהן לקחו גלולות, זה כאילו הן אמרו: "אני עכשיו מקיימת יחסים".
גילה גמליאל: כנראה, שיש פה בעייה הסברתית.
משה פייגין: היתה להן נגישות לגלולות, וזה לא שינה להם שום דבר.
משה פייגין: אותם מספרים המשיכו להגיע להפסקות הריון.
משה פייגין: הבעיה היתה העניין של "האם אני מקיימת או לא מקיימת?".
משה פייגין: זה היה מאוד מפתיע.
משה פייגין: הצבא הפסיק לתת גלולות חינם, כי זה לא שינה דבר.
גילה גמליאל: לדעתי, זה לא הפתרון.
גילה גמליאל: אם זה מה שהן חושבות, אם הן מקיימות או לא מקיימות, זאת כבר בעייה של הבנת הנתונים וההסברה.
משה פייגין: זו בעיה של הבנת העובדה של מה זה לקיים יחסים.
גילה גמליאל: נשמע עוד מספר נציגים וננעל את הישיבה.
גילה גמליאל: ריקה אלקיים, מפקחת מחוזית של נערות במצוקה, ממשרד הרווחה, בבקשה.
ריקה אלקיים: פלח האוכלוסייה, שאנו מטפלים בו, הוא לא פלח האוכלוסייה הערבי והוא בדרך-כלל פלח אוכלוסייה של נערות שמוגדרות כנערות במצוקה או כנערות גם במצוקה חברתית וגם במצוקה כלכלית.
ריקה אלקיים: אנו עוסקים הרבה בחינוך, ובהסברה אנו נעזרים כמובן באגודות הקיימות.
ריקה אלקיים: אני מסכימה עם מה שאתה אמרת שהבעייה הכלכלית היא משנית, וכך זה לפחות ממה שאני רואה כי אצלנו אנו מממנים.
ריקה אלקיים: אם לנערה יש בעיה כלכלית והיא צריכה, אני נותנת.
ריקה אלקיים: הבעיה היא יותר חינוכית ארוכת טווח, וכמובן משהו כללי, שאני חושבת שקשור לכל מדינת ישראל, לגבי עמדות ולגבי שימוש באמצעי מניעה.
גילה גמליאל: חוה ברנע, מנהלת היחידה לחינוך לחיי משפחה וחינוך מיני במשרד החינוך, בבקשה.
חוה ברנע: אנו עוסקים במשך שנים בנושא חינוך מיני במערכת החינוך עם תלמידים.
חוה ברנע: התכנית היא התפתחותית.
חוה ברנע: לא מתחילים לקיים יחסי מין בצבא וגם לא בגיל הגן, אבל כל הנושא של מיניות, קשר וזוגיות זה נושא שמתפתח וכך אנו מתייחסים אליו.
חוה ברנע: אתן אולי דוגמה אחת מתוך הסקר שהוצג פה בפנינו שמוכיחה שעבודה חינוכית לא רק שהיא חשובה ובזה כולנו מסכימים אלא גם יש לה תוצאות או פירות.
חוה ברנע: שנים עבדנו עם בנות על נושא הגלולה.
חוה ברנע: רק ב-10-15 השנים האחרונות, עם עליית האיידס, המיקוד אצל צעירים עבר מהגלולה לקונדום.
חוה ברנע: ראינו זאת בסקר הזה, שאנשים צעירים, תלמידים, מתבגרים, משתמשים היום הרבה יותר בקונודום מאשר בגלולה.
חוה ברנע: זה הגיוני, כי זה בדיוק מה שאנו מחנכים ומלמדים אותם.
חוה ברנע: נכון שרק כ-50% מבני-הנוער שמקיימים יחסי מין משתמשים בדרך כלל בקונדום, וזה לא מספיק ואני לא אומרת שזה מספיק, אבל המספר מאוד עלה.
חוה ברנע: יש הרבה ספקות לגבי כמה מקיימים יחסי מין.
חוה ברנע: יחסית, תלוי לאן?
חוה ברנע: יחסית לאירופה וארצות-הברית, לגבי בני הנוער המתבגרים אצלנו הסקרים מדברים על בין 30 ל-40 אחוז שמקיימים יחסי מין בעיקר בחטיבה עליונה.
חוה ברנע: נכון שהגיל ירד מעט, אבל אלה המספרים הבודדים.
חוה ברנע: רוב קיום יחסי המין הוא סביב גיל 17.
חוה ברנע: נתון נוסף שכדאי לציינו פה הוא שזה במסגרת של חברות יחסית קבועה, כלומר במסגרת יחסי חברות ולא יחסי מין מזדמנים.
חוה ברנע: למה קשה העניין של שימוש בקונדום?
חוה ברנע: למה יש כאן עניין של שינוי עמדות?
חוה ברנע: אני רוצה לנסח באופן קצת אחר את מה שאתה אמרת.
חוה ברנע: אצל בני-נוער נושא אהבה וקיום יחסי מין נתפס כמשהו ספונטני שלא מדברים עליו ולא מתכננים אותו.
חוה ברנע: לא מדברים על זה, וזה דבר שקורה.
חוה ברנע: אי-אפשר לקלקל את הרומנטיקה בדיבור על איך שמים קונדום והאם יש לבן-הזוג קונדום.
חוה ברנע: זה נראה להם שמים וארץ.
חוה ברנע: המלה הגסה כאילו של התכנון "יש לי קונדום בארנק", זה אומר שתכננתי לקיים יחסי מין בערב - העניין הוא שאומרים: איזה מוח מלוכלך, אלו מחשבות .
חוה ברנע: כל ההתייחסות לנושא מיניות וקיום יחסי מין כמשהו שמדברים עליו קודם, שמתכננים אותו, שבודקים אם יש הסכמה, שזה לא משהו שנופל מהשמים כי פתאום היו השמש או הירח או היה חול חם באילת, היא דבר שעליו אנו עובדים הרבה מאוד.
חוה ברנע: מדובר על כל הנושא של לדבר ולפתוח את הנושא שהוא כל כך אינטימי וכל כך אישי, ופתאום לדבר עליו עם בן-הזוג.
חוה ברנע: אני, בהחלט, לא אומרת שזה דבר פשוט.
חוה ברנע: הפסקות הריון - ביקשנו נתונים מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שזה המקור המהימן לכל המספרים שאנו מקבלים על הפסקות הריון כי כל הפסקות הריון במדינת ישראל נרשמות.
חוה ברנע: אני יודעת ומדגישה, לפחות לגבי צעירות, שהבנות המתבגרות משתמשות בשירותי המדינה, כלומר בשירותי משרד הבריאות.
חוה ברנע: יכול להיות שנשים מבוגרות יותר בעלות אמצעים מחפשות לעצמן מקורות אחרים.
חוה ברנע: אני גם יודעת שהרופאים היום יודעים שזה לא חוקי לערוך הפסקת הריון, ולכן זה מפחיד מאוד רופאים לערוך הפסקות הריון בלתי חוקיות.
חוה ברנע: לפחות לגבי המתבגרות, אני רוצה לומר ש-1,800 נערות מתבגרות מבצעות הפסקות הריון עד גיל 18.
דובר: אם כך, האם המצב טוב בחינוך?
דובר: האם הכל בסדר?
חוה ברנע: אינני אומרת שהמצב טוב, אבל תן לי לתאר גם את חצי הכוס המלאה לפני שאגיע לקשיים ולבעיות כי בכל זאת עושים משהו.
חוה ברנע: אני רוצה לומר לנציגת הצבא, שכשהן עוברות לצבא ויוצאות מן הבית, בכל העולם היציאה מן הבית נותנת איזה שהוא ירוק יותר לעצמאות וחופש לקיום יחסי מין.
חוה ברנע: במקרה, אצלנו הן הולכות לצבא.
חוה ברנע: בארצות-הברית הן נוסעות לקולג'.
חוה ברנע: היה חשוב לנו לחתוך זאת בגיל בית-ספר, כי יש משמעות למעבר מגיל בית-ספר, שבו מתבגרים חיים בבית - זה לא שהם לא מקיימים יחסי מין.
חוה ברנע: אני לא אומרת שאין מה לעשות בעניין הזה - לבין המצב אחר כך כשהן יוצאות מן הבית.
חוה ברנע: הוצאנו חוזר מנכ"ל ב-1 בנובמבר 2000, והחברים פה ממשרד הבריאות ומעמותות היו שותפים, על הריון בלתי מתוכנן של מתבגרות.
חוה ברנע: זה הגיע לכל מערכת החינוך בארץ.
חוה ברנע: יש כאן נתונים ואינפורמציה על מה עושים, איך פונים לוועדה, מה צריך לעשות, איזה יעוץ לקבל, מה קורה בוועדה ולמי צריך לפנות.
חוה ברנע: כל האינפורמציה נמצאת וכמובן יש תכניות חינוכיות.
חוה ברנע: זה מופיע באתר של משרד החינוך לגבי חוזרי מנכ"ל.
חוה ברנע: דוקטור וקסלר שאל אותי מה עושים בתכניות חינוך מיני.
חוה ברנע: גם הקשר לאיידס הוא מאוד מאוד חשוב פה.
חוה ברנע: הבאתי רק דוגמה לדפי מידע בעברית, בערבית, ברוסית ובאמהרית שהוצאנו ושמחולקים לבני נוער וכל אחד מקבל אותם.
חוה ברנע: האינפורמציה היא לא רק על קונדום , אלא מהו מין בטוח, איך להתנהג באחריות ועל מה כדאי לדבר עם בן או בת הזוג .
גילה גמליאל: דוקטור יצחק פיינשטיין, מנהל המחלקה לשירותי רפואה בקהילה של קופת-חולים לאומית.
יצחק פיינשטיין: אני גם אחראי על תחום הגיניקולוגיה.
יצחק פיינשטיין: שמעתי את כל ההתייחסויות, ואני כן מסתכל על חצי הכוס המלאה.
יצחק פיינשטיין: מה שהגברת ממשרד החינוך אמרה חשוב מאוד.
יצחק פיינשטיין: יש להפריד בין נשים צעירות או נשים שלא התחתנו לבין אלה שיתחתנו כשהאחריות יותר גדולה ולמעשה הכל יותר נופל עליהם.
יצחק פיינשטיין: אם אנו מתייחסים למתבגרות, אני חושב שהן מקבלות אינפורמציה.
יצחק פיינשטיין: למרות האינפורמציה שהן מקבלות, הן לא קולטות שמגע מיני אחד יכול להכניסן להריון.
גילה גמליאל: נראה לי שיש לומר: לא קולטים.
יצחק פיינשטיין: לא קולטות ולא קולטים.
יצחק פיינשטיין: עשר שנים לוקחים גלולה, ואם יום אחד שוכחים אפשר להיכנס להריון.
יצחק פיינשטיין: אני לא חושב שהמחיר הוא זה שקובע.
יצחק פיינשטיין: אני חושב שדבר שעולה כסף משתמשים בו.
יצחק פיינשטיין: לא ידעתי שיש חלוקה חינם.
דוברת: כשבחורה מגיעה למצב שהיא אצלם, זה כבר התחתית של התחתית.
דוברת: זה מה שאנו רוצים לחברה הישראלית?
דוברת: !
יצחק פיינשטיין: יש מרפאות לתכנון משפחה שמשרד הבריאות מקיים בקופות-החולים, ואני לא נציג של קופת-חולים "מכבי" או של קופות-חולים אחרות, ומקדישים לזה מחשבה.
יצחק פיינשטיין: במסגרת האיגוד הישראלי לגניקולוגיה, הוקם לפני שנתיים האיגוד הישראלי לאמצעי מניעה ואני חבר בוועד.
יצחק פיינשטיין: מחנכים את הרופאים, שלקחת גלולה זה לא דבר אינוצנטי.
יצחק פיינשטיין: גלולות עושות הרבה בעיות.
יצחק פיינשטיין: גלולות יכולות להמית נשים.
יצחק פיינשטיין: נשים שלוקחות גלולות צריכות להיות יותר ויותר מודעות.
יצחק פיינשטיין: היום, מפחידים את הרופאים בפן המדיקולגלי עד כדי לשאול האם להוריהם היו בעיות וסקולריות כדי לתת להם בדיקות כאלה ואחרים שעולות לפעמים אלפי שקלים, וזה נכנס יותר ויותר לנושא.
יצחק פיינשטיין: אני חושב שצריך להעלות זאת, כי זה לא נגמר בגלולה שלוקחת אותה בחורה.
יצחק פיינשטיין: מאחורי זה יש הרבה דברים.
יצחק פיינשטיין: יתרה מזאת, באחריות בנטילת גלולות יש לחנך לא רק לקחת גלולות אלא לעשות מעקב אחרי נטילת הגלולות.
יצחק פיינשטיין: אני מעלה זאת מהכיוון הרפואי; לא באים לרופא מקבלים חפיסה ובזה נגמר הסיפור.
יצחק פיינשטיין: בתי-המרקחת לא מורשים לתת מעבר לאותם שישה חודשים, ולפעמים יש פספוסים וכו'.
יצחק פיינשטיין: העסק הרבה יותר מורכב.
יצחק פיינשטיין: דוקטור וקסלר, אני חושב שמשרד הבריאות כן מתייחס כיום לרפואה מונעת.
יצחק פיינשטיין: קופות-החולים דנות בזה, וזה הולך להיות בסדר העדיפויות של רפואה מונעת בכל התחומים.
יצחק פיינשטיין: זה נכון שזה עולה כסף.
גילה גמליאל: יש עוד אנשים שלא דיברו ורוצים לדבר.
גילה גמליאל: דוקטור גדעון קופרניק, נציג המועצה לבריאות האשה ממשרד הבריאות, בבקשה.
גדעון קופרניק: אני רוצה להגיד כמה דברים וזה קצת שונה ממה שאמרתם.
גדעון קופרניק: אסביר לאנשים שלא שייכים לגיניקולוגיה מה ההבדל בין גלולות לבין כל תרופה אחרת.
גדעון קופרניק: יש שתי תרופות בעולם שהן תרופות מאוד ייחודיות: אחת היא הגלולות, ושניה היא הויאגרה.
גדעון קופרניק: אנשים לא הולכים בקלות לרופא ואומרים לו "תן לי ויאגרה" או "תן לי גלולה".
גדעון קופרניק: לפי המקובל היום, כדי לקבל חפיסת גלולות, ילדה צריכה ללכת לאמא.
גדעון קופרניק: האמא תקבע תור אצל הרופא, וכבר פה יש סינון של 50%-60% שלא יגשו ולא יגיעו לשם.
גדעון קופרניק: הרופא יתחיל לשאול שאלות ויגיד לה: "מקבלים מזה סרטן וכו'".
גדעון קופרניק: ההפחדה יכולה להיות כזו שמראש הילדה תגיד שהיא לא רוצה.
גדעון קופרניק: עובדה, שאם ניתן את הגלולות חינם, גם אז נשים לא יקחו אותן.
גדעון קופרניק: בהפסקות הריון בלתי חוקיות 50% מהן או כמה מהן הן נשים רווקות שהיו מקבלות את אישור הוועדה.
גדעון קופרניק: למה הן לא הולכות לוועדה?
גדעון קופרניק: הרי אין בעיה לקבל אישור של הוועדה.
גדעון קופרניק: בכל זאת, הן עושות זאת במקום אחר והולכות למקומות, כמו שראינו בטלוויזיה, ומתחת לשולחן משלמות כסף יותר עם יותר סיכון.
גדעון קופרניק: למה הן עושות את זה?
גדעון קופרניק: איפה החינוך?
גדעון קופרניק: אנו אומרים שאנחנו רוצים לחנך.
גדעון קופרניק: מה אנו מחנכים שם?
גדעון קופרניק: האם אנחנו מחנכים: "תזהרו, יחסי מין זה מסוכן, ביחסי מין יש מחלות".
גדעון קופרניק: האם זה מה שאנו רוצים לחנך?
גדעון קופרניק: קבוצת הסיכון, שכולם דיברו עליה, היא של ילדות בנות 15-18.
גדעון קופרניק: זו קבוצה שאין לה את ה-30 שקל.
גדעון קופרניק: עבדתי בבאר-שבע, ולרוב הילדות שנכנסות להריון ובאות עם ניקובי רחם, עם הפלות פתולוגיות ועם הטראומה של אחרי ההפלה, אין את ה-30 שקלים כי הן צריכות להחביא את הגלולות מהאמא ואיכשהו לגרד זאת מאיזה מקום.
גדעון קופרניק: אני זוכר, שכשהייתי ילד בקיבוץ, הקונדומט היה מחוץ למרפאה, כדי שתבוא בלילה ואף אחד לא יראה ותיקח את הקונדום.
גדעון קופרניק: לא תלך לאחות ותגיד לה "תני לי שלושה קונדומים.
גדעון קופרניק: הערב יש לי פגישה".
גדעון קופרניק: גלולות הן לא אספירין, אקמול או אנטיביוטיקה.
גדעון קופרניק: ההתייחסות צריכה להיות שונה לגמרי.
גדעון קופרניק: אני חושב שהרפואה פה עושה לא טוב.
גדעון קופרניק: מי שמשפיע היום על ילדה בת 16 לקחת גלולות זה לא הרופא, שכן היא לא תיפגש עם הרופא, היא לא יודעת מי זה הרופא והיא מפחדת מהרופא.
גדעון קופרניק: היא תיפגש עם השכנה שלה, עם החברה, עם המורה בבית ספר, עם הספרית, ואלו יתנו לה את ההוראות.
גדעון קופרניק: מי בעצם קובע?
גדעון קופרניק: קובעת גברת ב"ידיעות אחרונות" שכותבת מאמר, וקובעת איזו שהיא חברה שהיתה בהודו וחזרה עם איזו שהיא שטות משם.
גדעון קופרניק: אנו, הרופאים, שוליים לגמרי.
גדעון קופרניק: לכן, אני חושב שהסקר שלה עשה איזה שהוא נזק.
גדעון קופרניק: את עשית כאילו כל הקבוצות אותו דבר.
גדעון קופרניק: קבוצת הסיכון שלנו היא גילאי 16 עד 18 ו-19.
גדעון קופרניק: לילדה בת 30 עם שלושה ילדים אין בעיה של 30 שקל, וגם אין לה שום בעיה ללכת לרופא ולומר: "תבחר לי את ההתקן הזה.
גדעון קופרניק: לא את זה.
גדעון קופרניק: זה טוב לי, וזה לא".
גדעון קופרניק: זו לא היתה הבעיה.
גדעון קופרניק: אני זוכר שבבאר-שבע היתה גלולה שהחפיסה שלה היתה בגודל גדול, ואף אחד לא רצה לקחת.
גדעון קופרניק: כשהוציאו את החפיסה בגודל קטן, את זה אפשר להחביא מאמא.
גדעון קופרניק: כך צריך להתייחס לדברים.
גדעון קופרניק: הילדות בנות ה-,12, 14 או 15 צריכות שיהיה להן מקום.
גדעון קופרניק: לפעמים, אני חוטא ואומר לאמא "קחי רצפט ותני לבת.
גדעון קופרניק: אני לא רוצה לראות אותה.
גדעון קופרניק: היא לא תבוא אלי".
גדעון קופרניק: זה כמו שלפעמים אני נותן רצפט לויאגרה בלי לראות את הגבר.
גדעון קופרניק: אלה תרופות אם אנחנו חושבים שחשוב שיקבלו, אין ברירה.
גדעון קופרניק: היא לא תבוא לרופא, ולא תהיה איתנו בקשר.
גילה גמליאל: ג'ואן זק-פייקס, מנהלת עמותת ש.י.ל.ה, שרות יעוץ להריון ומניעה, בבקשה.
ג'ואן זק-פייקס: אני לא יודעת איפה להתחיל, ואנסה להוסיף דברים שלא נאמרו ו אני מחלקת את הדברים למתבגרות ולנשים.
ג'ואן זק-פייקס: לגבי כל מה שנֹאמר לגבי מתגברות, אני מאוד בדעה שיש המון מחסומים, מכשולים רגשיים, חברתיים וחינוכיים שמרחיקים את השימוש באמצעי מניעה.
ג'ואן זק-פייקס: אולי אכעיס חלק מעמיתיי כאן, אבל, בעיני, כסף זה לא הסיבה לכך שלא משתמשים באמצעי מניעה.
ג'ואן זק-פייקס: אני מנהלת ארגון, ויש לנו מאות מתבגרות שמגיעות אלינו לקבל אמצעי מניעה ואנו מספקים אמצעי מניעה ואף פעם כסף לא היה סיבה לאי-שימוש באמצעי מניעה.
ג'ואן זק-פייקס: גם הבנות שנכנסות להריון לא מתוכנן ועוברות דרכנו בהפניות לוועדות הפסקות הריון - הסיבה שנכנסו להריון איננה בגלל כסף.
ג'ואן זק-פייקס: לגבי אלה שאומרים שזו הסיבה, אני מצטערת אבל הסיבה הרבה יותר מעמיקה.
ג'ואן זק-פייקס: כפי שאמרתי, אלה שיקולים רגשיים, חברתיים, מערכתיים וכו' .
ג'ואן זק-פייקס: לא אחזור על כמה חשובים החינוך וההסברה.
ג'ואן זק-פייקס: אני קוראת לזה חינוך ולא רק הסברה, ויש הבדל עצום במושגים האלו במסגרות.
ג'ואן זק-פייקס: מה שמדאיג אותי הוא שמגיעות אלינו גם נשים.
ג'ואן זק-פייקס: כולם שוכחים שאלה לא רק מתבגרות שנכנסו להריון לא מתוכנן.
ג'ואן זק-פייקס: רוב ההפלות החוקיות היום שמתבצעות הן לנשים בגילאי 20 ו-30 ולא למתבגרות.
ג'ואן זק-פייקס: אני רואה בשירות שלנו מאות נשים נשואות וגרושות שנכנסות להריון - לא פעם אלא פעמיים ושלוש פעמים - ולא משתמשות באמצעי מניעה.
ג'ואן זק-פייקס: אי-אפשר לומר שהן לא בוגרות, שהן לא יודעות ושאין להן את המידע.
ג'ואן זק-פייקס: יש דברים אחרים שמשפיעים עליהן כך שהן נכנסות שוב ושוב להריון.
ג'ואן זק-פייקס: אני רואה, במשך עשרים שנות עבודה בשטח, שמתבגרות ומתבגרים אחראים מאד והם לוקחים את האחריות יותר ויותר משנה לשנה.
ג'ואן זק-פייקס: בגלל החינוך והמודעות, מחפשים את המידע דרך האינטרנט.
ג'ואן זק-פייקס: אבל, הנשים הנשואות והנשים הרווקות באוניברסיטה או לא באוניברסיטה, עובדות ומשכילות, נכנסות להריון לא מתוכנן ומפסיקות את הריונן.
ג'ואן זק-פייקס: בואו נלמד גם מהסקר הזה: מאין המידע?
ג'ואן זק-פייקס: אתה אמרת שאשה בוגרת הולכת לקבל אמצעי מניעה אצל הרופא.
ג'ואן זק-פייקס: החינוך הוא לרופא, וצריך לעבוד עם הרופאים.
ג'ואן זק-פייקס: הם מוסרים - סליחה, אני לא מתכוונת להעליב אף אחד - מידע לא נכון, מעוות ולא מעודכן.
דוברת: וזאת, אם הם בכלל מוסרים.
ג'ואן זק-פייקס: יש רופאים שכן מוסרים.
ג'ואן זק-פייקס: לא מפרטים את כל מגוון אמצעי המניעה אלא: התקן או גלולות.
דובר: אלו הכללות אלה?
גילה גמליאל: תנו לה לסיים.
גילה גמליאל: לא חייבים להסכים עם כל מה שנאמר פה.
ג'ואן זק-פייקס: מה עם הזריקה?
ג'ואן זק-פייקס: למה היא לא פופולרית?
ג'ואן זק-פייקס: כי אנו מאפשרים להם לשמוע על אמצעי המניעה האלה.
ג'ואן זק-פייקס: זה כל אלו שהם לא השיגרתיים ולא המקובלים.
ג'ואן זק-פייקס: הרופאים הם יעד שחייבים לעבוד איתם, לשתף אותם, וזאת גם לגבי האוכלוסייה הבוגרת ולא רק לגבי המתבגרים והמתבגרות.
גילה גמליאל: אחרונת הדוברים היא נדין הולנדר, מנהלת קשרי חוץ באגודה לקידום בריאות נשים.
נדין הולנדר: אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף פה ולחברת-הכנסת גילה גמליאל שהסכימה לערוך את הדיון כאן.
נדין הולנדר: אני חושבת, שיש פה הסכמה כללית - מצד הרופאים, מצד הארגונים הוולנטריים וגם מצד אנשי מערכת הבריאות - שיש בעיה.
נדין הולנדר: אני לא חושבת, שמישהו יסכים להגיד שאין בעיה, שהכל בסדר ושאפשר לעבור לסדר-היום.
נדין הולנדר: מה אנו עושים עם הבעיה?
נדין הולנדר: הבעיה שונה, ואולי אקוטית, באוכלוסיות שונות ובקהלים שונים, ושמענו פה את כל הנתונים.
נדין הולנדר: אם כולנו מסכימים שיש בעיה, בואו ונראה איך אנו מטפלים בבעיה.
נדין הולנדר: אם נצליח לעשות פה עבודה משותפת מצד הממשלה ומשרד הבריאות שהוא כתובת מאוד חשובה, מצד קופות-החולים וגם מצד הארגונים, ונחליט על עבודה חינוכית והסברתית, שזו בעצם הבעיה העיקרית, כדי למנוע הפלות ולהעלות את השימוש באמצעי מניעה בצורה חכמה, נוכל להגיד שניסינו להשפיע ונוכל לבדוק את תוצאות ההשפעה.
נדין הולנדר: החשוב זה לא רק להשפיע, אלא גם לראות אם יש תוצאות.
נדין הולנדר: כמו שהצבא עושה את זה במסגרת סגורה, אנו ניקח את האחריות לעשות זאת.
נדין הולנדר: היום, יש אמצעים גם בגופים ממשלתיים.
נדין הולנדר: יש מערך הסברה של הממשלה.
נדין הולנדר: חברת-הכנסת גילה גמליאל, את צעירה פה, ואני מאמינה שחברי-הכנסת הצעירים יסכימו לשתף פעולה, ואולי אפילו נוכל להגיע לחקיקה שצריך לעסוק בנושא ההסברה בצורה קבועה בכל המערכות: במערכת הבריאות, במערכת הרופאים, במערכת משרד הבריאות.
נדין הולנדר: הארגונים הוולנטריים יכולים לסייע להגיע אולי לקהלים שונים, אבל זה יכול להיות רק אם נשתף פעולה.
נדין הולנדר: אם כל אחד אומר "בבית ספרי הכל בסדר.
נדין הולנדר: בואו ונסתכל רק על חצי הכוס המלאה", נהיה מרוצים, העלינו את הנושא, ואנו הולכים הביתה וכל אחד ממשיך בדרכו.
נדין הולנדר: מטרתנו לראות מה אנו עושים פה.
נדין הולנדר: חברת-הכנסת גילה גמליאל, תוכלי לסייע ולהוביל פה איזה שהוא שינוי או דרך - אולי להקים איזו שהיא ועדה מיוחדת להסברה בנושא עם מומחים לתחום מכל הכיוונים.
נדין הולנדר: העיקר הוא לשתף פעולה כדי להגיע לתוצאות שאנו רוצים.
נדין הולנדר: המטרה היא פחות הפלות ויותר אמצעים ושימוש באמצעי מניעה בעיקר ע"י הסברה וחינוך.
נדין הולנדר: אני חושבת שאפשר לשתף פעולה בנושא הזה.
נדין הולנדר: לא דורכים על היבלות של אף אחד, ולא הולכים נגד הממשלה שרוצה להשקיע הרבה בפוריות; שימשיכו את זה, אבל שבמקביל גם יעסקו בחינוך ובהסברה.
נדין הולנדר: זה בכלל לא עומד זה כנגד זה.
נדין הולנדר: בואו ונראה איפה אנו משתפים פעולה כדי להגיע לתוצאות.
נדין הולנדר: אני מקווה, שבזה יהיו לנו פה שותפים ושאת תוכלי להוביל זאת.
דובר: חסר כאן משהו חשוב, שלא נאמר פה.
גילה גמליאל: ברשותכם, אני צריכה לנעול את הישיבה.
גילה גמליאל: הגברת עדיין לא דיברה, ואתן לה לדבר.
רחל בכר: אני רחל בכר, רופאת נשים, נציגת "מכבי" שירותי בריאות.
רחל בכר: עניין ההסברה בעייתי.
רחל בכר: הרבה שנים עוסקים בחינוך ובהסברה ולא מגיעים לתוצאות.
רחל בכר: אנו צריכים להקים איזה שהוא גוף שיעשה חשיבה בנושא חינוך ולא בנושא הסברה.
רחל בכר: יש לאשה נשואה ידע שיש אמצעי מניעה, ועובדה שהיא נכנסת להריון לא רצוי.
רחל בכר: הבעיה היא בתכנון הילודה ובקבלת אחריות לשימוש באמצעי מניעה ולהחליט מתי אני רוצה ילד, ומתי שאני לא רוצה אני לוקחת את האחריות – יותר נכון אנחנו, לא האשה בלבד, לוקחים אחריות, משתמשים באמצעי מניעה והולכים לבקש אותם.
רחל בכר: זאת הנקודה הקשה, ולא הידע.
רחל בכר: הידע קיים.
גילה גמליאל: אסכם מספר דברים בראייה כללית של דברים שנאמרו כאן.
גילה גמליאל: אינני חושבת שיש פה ויכוח.
גילה גמליאל: יש בעיה ומצוקה אצל ילדים ונערות עד גיל 18 ואצל נשים מבוגרות.
גילה גמליאל: כמו שאתה הצגת את הנתונים, עצם זה שבכלל קיימת סיטואציה שבה ילדה צריכה להחביא מאמה את הנושא הזה מעיד על התפיסה הבעייתית גם בבית.
גילה גמליאל: זה גם בקרב אותן נשים יותר מבוגרות שלא מתמודדות עם הסוגייה הזאת של הנתונים שהילדות שלהן יכולות באותו חתך גילאים כן לקיים יחסי מין ולהיות חשופות לכל אותם הריונות בלתי מתוכננים.
גילה גמליאל: אומר יותר מזה: אם אותן נשים בבית היו מודעות לנקודה הזאת, אני מאמינה שהן היו מעדיפות שבנותיהן ישתמשו באמצעי מניעה לא בסתר מאשר חלילה תעבורנה הפלות בחתך גיל כזה עם אותם משברים.
גילה גמליאל: הבעיה אכן סבוכה ומקיפה.
גילה גמליאל: גם בצבא יש עניין של הסברה, ועדיין אנו רואים למרות הנתון הזה יש בעיות של מאות נשים שעוברות הפלות מדי שנה גם אם נתנו גלולות.
גילה גמליאל: תמיד מנסים לשים פלסטר על דימומים, ותמיד יש פה טלאי על טלאי בקונצפט התפיסתי שלטעמי הוא בעייתי, ובגלל זה אנו מנהלים את הדיונים כדי להגיע לאיזו שהן אמירות.
גילה גמליאל: אולי יש אנשים שלא מודעים לבעיה הכספית.
גילה גמליאל: כמי שהיתה שבע שנים באגף הדרומי בבאר-שבע, אני יכולה לומר שנחשפנו לבעיות קשות ביותר של ילדות במצוקה שמקיימות יחסי מין עם בדואים באזור הדרום כדי לקבל דמי כיס של 50 שקלים.
גילה גמליאל: אי-אפשר לעצום עיניים סביב הבעיות האלה.
גילה גמליאל: הבעיה היא בעיה מקיפה.
גילה גמליאל: מכיוון שכך, כפי שאמרתי בתחילת דבריי כאשר קראתי את הסקר אתמול בצורה מאוד ממוקדת, אנו נפנה לשר הביטחון כדי שיראו איך יהיה ניתן לקבל פתרון בצבא וגם למשרד החינוך כדי לראות איך לעשות זאת במערך המשרד.
גילה גמליאל: אין ספק שדברים נעשים ודברים משתפרים.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, הנתונים האלה מעידים שהדרך עוד רחוקה וארוכה כדי שהדברים האלה ייטמעו בצורה יותר מאסיבית.
גילה גמליאל: מדובר בכלל גם על כל מערך ההסברה, כדי שזה יגיע גם לבתים.
גילה גמליאל: אני רואה בנתון, שאמצעי מניעה יוכרו בסל הבריאות, אמירה מפורשת לאותן אמהות בבית וגם הטמעת הדברים האלה בצורה יותר ברורה, וגם אמירה לאותם נשים וגברים שקיימת אצלם אותה מצוקה כלכלית כשגם כאן זה יינתן בצורה יותר מקיפה.
גילה גמליאל: זו תהיה הפנייה שלנו לשר הבריאות בנקודה הזאת.
גילה גמליאל: לטעמי, אחת הבעיות היא תמיד סדרי עדיפויות.
גילה גמליאל: אבל, בנקודה הזאת מדובר ממש בדור של צעירים במיוחד שצריכים לספוג את הדברים ולהטמיע את הסוגיות האלה.
גילה גמליאל: אני מקווה, שניענה בחיוב.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם על הסקר.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות למרכז לבריאות האשה.
גילה גמליאל: ישר כוח על כל העשייה.
גילה גמליאל: תודה רבה לכולכם.
גילה גמליאל: חה"כ אילן שלגי, יו"ר ועדת החינוך, ואני ננהל את הישיבה הזאת.
גילה גמליאל: החלטנו לקיים את הישיבה כאן לא במקרה.
גילה גמליאל: היום התכנסה כאן ישיבה של ההתאחדות בנושא של ליגת הנשים, ועוד מעט נקבל את כל ההצעות האופרטיביות מצדם, נשמע את כל הצדדים, ונקבל החלטות.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חה"כ זהבה גלאון על הגשת הנושא בהצעה לסדר יום, והיא גם תציג אותו, אבל לפני כן, חה"כ שלגי יגיד מספר מילים.
אילן שלגי: שלום לכולם.
אילן שלגי: אני פה היום בשני כובעים.
אילן שלגי: זאת ישיבה משותפת לוועדה לקידום מעמד האישה, בראשות חה"כ גמליאל ולוועדת החינוך, התרבות והספור בראשותי.
אילן שלגי: בכובע השני אני חבר בוועדה לקידום מעמד האישה.
אילן שלגי: אני מאלה שחושבים שצריך להגיע לשוויון בכל תחום, לסייע לנשים ראויות להתקדם, גם במעשים, לא רק בדיבורים.
אילן שלגי: אני יודע שבתחום הספורט הנשים בדרך כלל, מקופחות בתקציבים וגם בתשומת הלב.
אילן שלגי: אני משוכנע שגם בכדורגל צריך לסייע ולקדם את נושא מעורבות הנשים.
אילן שלגי: אשמח מאוד אם מישהו, בפורום הזה או בפורום אחר, יידע לספר לי מתי בספורט השחמט תפסיק להיות הפרדה.
אילן שלגי: אם אנחנו מדברים על שוויון, ואני משוכנע שיש שוויון, מדוע ההפרדה?
אילן שלגי: האם אנחנו, הגברים, נחותים?
אילן שלגי: האם אנחנו לא ראויים לשחק שחמט עם נשים, באותן ליגות ובאותם פורומים?
אילן שלגי: נדמה לי שבברידג' משחקים יחד.
אילן שלגי: גם אני מצטרף לברכות לכל אלה שעושים ולוקחים חלק בעשייה.
אילן שלגי: בכדורגל בכלל, ובספורט הנשים בפרט.
אילן שלגי: חה"כ גמליאל תמשי לנהל את הישיבה.
גילה גמליאל: עיתוי קיום הישיבה יומיים לפני פסח, לא נקבע סתם, אלא במטרה ברורה לקבוע אמירה שנשים משחקות כדורגל, ערב חג הפסח בצורה חד-משמעית.
גילה גמליאל: חה"כ גלאון תציג בקצרה את הנושא, יש כאן כדורגלניות: גברת ברחולץ, גברת יחס והגברת ראובן שהיא יו"ר הפועל באר שבע.
גילה גמליאל: יש פה נציגות נכבדת מהדרום.
זהבה גלאון: בוקר טוב לכולם.
זהבה גלאון: אני מודה לך מאוד, יו"ר הוועדה חה"כ גמליאל, על זימון הדיון.
זהבה גלאון: פניתי אלייך בעקבות פניה אליי של הכדורגלניות מבאר שבע שיושבות כאן.
זהבה גלאון: הן פנו אלי במכתב S.O.S מתוך חשש שיהיה קיצוץ בתקציב העלוב גם כך, שניתן לקבוצות הכדורגל.
זהבה גלאון: במסמך שמונח על שולחן הוועדה, הנתונים שנגלו לעיניי הרבה יותר חמורים ממה ששיערתי, ואני מוטרדת.
זהבה גלאון: לכאורה, אנחנו מדברים על שוויון, ושצריך לעשות כל מאמץ, אין התייחסות מפלה.
זהבה גלאון: אני רוצה לקבוע שקודם כל מדובר בהתייחסות מפלה לליגת הנשים בכדורגל, הן מבחינת התקציבים שניתנים על ידי משרד החינוך, התרבות והספורט, והן על ידי התאחדות הכדורגל.
גברי לוי: התאחדות הכדורגל לא נותנת גם לגברים.
גברי לוי: זה מועצת ההימורים.
זהבה גלאון: בסדר, מועצת ההימורים.
זהבה גלאון: והן הרייטינג שמביא, כנראה, כדורגל נשים, הוא לא בשמיים.
זהבה גלאון: הטלוויזיה לא משדרת כדורגל נשים, מועצת ההימורים לא חושבת למשל, שקבוצות של נשים צריכות לזכות בתקצוב כמו שזוכות קבוצות של גברים, וכמובן, קבוצות של גברים ממומנות על ידי בעלים של קבוצה.
זהבה גלאון: אמנם שחקני כדורגל כמו ג'ובאני רוסו ממכבי חיפה וטל בנין מקבלים משכורות עתק על ידי מנהלי הקבוצות, אבל אם היו לוקחים רק משכורת אחת כזאת ומחלקים את זה בין כל קבוצות הכדורגל, לא היינו באים אליכם לעוד ישיבה.
זהבה גלאון: זה נכון שיש כאן שיקולים של מנהלי קבוצות, שיקולים של רייטינג.
זהבה גלאון: אני לא חושבת שהדיון היום צריך להיות דיון כלכלי.
זהבה גלאון: ההתייחסות לליגת הנשים בכדורגל לא יכולה להיות מהיבטים כלכליים.
זהבה גלאון: יתחילו להסביר לנו איך מועצת ההימורים מחלקת, ואיך ההכנסות מהטלוויזיה וכל הדברים האלה, אני לא חושבת שזה צריך להיות השיקול.