GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיותה שנבל: קיבלנו את זה כאשר פרופ' גולדברגר עדיין היה במשרד, בתחילת שנת העבודה 2005.
חיותה שנבל: כפי שנאמר כאן, יש לנו 28.15 תקנים לטיפול בנערות במצוקה במגזר הערבי.
חיותה שנבל: אני רוצה לעשות השוואה לכלל הנערות.
חיותה שנבל: מתוך 17,000 נערות שטופלו ב-2005, כ-13,000 יהודיות וכ-4,000 ערביות – בערך רבע.
חיותה שנבל: על-פי המחקרים שערך מכון ברוקדייל על נערות במצוקה, במדינת ישראל מטופלות 31,000 נערות במצוקה עד גיל 18.
חיותה שנבל: נכון שהדיון היום מתמקד רק בנערות ערביות.
חיותה שנבל: כשירות לדעתי אנחנו עושים את המרב.
חיותה שנבל: השגנו תקציבים מתקציבים כלליים לנערות במצוקה.
ענבל גבריאלי: אמרת שיש 28.5 תקנים המיועדים לנערות במגזר הערבי.
חיותה שנבל: יש לנו כ-140-150 תקנים, זה משתנה כל הזמן, שגם הם לא כולם ייחודיים.
חיותה שנבל: עובדת בלשכה יכולה להיות פקידת סעד, ראש ועדת החלטה ולשאת בעוד תפקיד, וגם עובדת נערות.
חיותה שנבל: אין ספק שכדי לטפל בנערות במצוקה – אולי כמו בתחומים רבים אחרים – אנחנו זקוקים לשני משאבים: קודם כול משאבי כוח אדם, ולצדם משאבי תקציבים.
חיותה שנבל: יושבת כאן גברת נוואל אבו-חתום, המפקחת המחוזית בשירות, אבל יש לה גם ראייה ארצית והיא דוחפת את זה חזק מאוד בכל אחת מהלשכות במחוז הצפון, ויש שם כ-60 לשכות.
חיותה שנבל: כמדיניות, גם בלשכות במגזר הערבי שאין בהן עובדת נערות, אבל אנחנו יודעים שניתן לעשות פרויקט כלשהו לנערות, או עבודה קבוצתית, או פרויקט העשרה, משהו שקשור לנערות במצוקה אנחנו כן מתקצבים את הרשות כדי שעובדת כלשהי תעשה עבודה עם נערות.
חיותה שנבל: בשנים האחרונות הכנסנו שינויים במדיניות, גם הכתובה, לגבי הנערות הערביות כי חשוב לנו לקדם את הנושא הזה ולהגיע לתוצאות.
חיותה שנבל: חשוב לציין, וכאן אני חוברת למה שאמרה גברת נדיה חילו ואני רוצה קצת לחדד את זה, כשירות פיתחנו כל מיני מסגרות תומכות לטיפול בנערות, מעבר לטיפול הישיר בנערות במצוקה – כמו "הבתים החמים", המועדון, המועדונים הטיפוליים, קבוצות טיפול שונות בנערות, המקלט הארצי לנערות, דירת המעבר וכולי.
חיותה שנבל: יש מסגרות, כמו המקלט ארצי לנערות, שבתקופות מסוימות לא נמצא בתפוסה מלאה.
חיותה שנבל: האם מישהו שאל למה המקלט לא עומד בתפוסה מלאה?
קריאה: אתם שואלים למה?
חיותה שנבל: אנחנו שואלים, ואנחנו גם מקבלים תשובות.
חיותה שנבל: אני מבקרת בהרבה מאוד לשכות, יוצאת לביקורים וסיורים.
חיותה שנבל: יש היום תנודות במגזר הערבי, כמו גם במגזר היהודי.
חיותה שנבל: בעניין הזה אין הרבה הבדל, רק שבמגזר הערבי התהליכים 10 שנים מאוחר יותר.
חיותה שנבל: יש היום רשויות שמעדיפות לא להוציא את הנערה מתוך הקהילה.
חיותה שנבל: אנחנו גם יודעים איך החברה מסתכלת כאשר נערה יוצאת מהבית.
נעמאן פוקרא: זה לא רלוונטי.
חיותה שנבל: תנו לי להגיד את מה שאני, כמי שאחראית על השירות לנערות וצעירות בארץ, רוצה להגיד.
נעמאן פוקרא: השיטה הזאת נמשכת במשך שנים.
נעמאן פוקרא: במגזר הערבי יש 25% מאוכלוסיית הנערות במצוקה אך מקבלים רק 7% מהתקציב.
ענבל גבריאלי: הייתי נוטה לקבל את הדברים שלה, לא ככלל, אלא כבעיה שקיימת באחוזים כאלה או אחרים.
ענבל גבריאלי: גם גברת נדיה חילו דיברה על כך שחלק מהמשפחות תומכות ודוחפות, גם אם זה כרוך בהוצאת הנערה מהבית, אולם יתכן שחלק מהמשפחות לא תומכות.
ענבל גבריאלי: אני לא יודעת אם זה הרוב או חלק מינורי.
ענבל גבריאלי: אני מבקשת לאפשר לגברת חיותה שנבל לסיים את דבריה.
חיותה שנבל: אף אחד מאתנו לא אוהב ביקורת.
חיותה שנבל: גם אני, אם יתחילו לבקר את המערכת שלי גם לי תהיה מערכת הגנה, זה ברור מאוד.
חיותה שנבל: אבל אומר רק בשני משפטים, אם אשווה את מה שקורה היום בחברה החרדית – החברה החרדית נמצאת בפיגור גדול בהרבה מאשר החברה הערבית.
חיותה שנבל: אני שותפה וחברה בוועדה גדולה מאוד בביטוח הלאומי.
חיותה שנבל: קבוצת רבנים פנתה לביטוח הלאומי וביקשה שנזמן את כל הגופים העוסקים בטיפול יחד איתם כדי להתחיל לתכנן תוכניות לנערות חרדיות שעד היום לא הגיעו אליהן בכלל, ואנחנו מטפלים ב-350 נערות חרדיות.
חיותה שנבל: למה?
חיותה שנבל: כי המגזר החרדי עד התקופה האחרונה טיפל ככל שיכל בתוך עצמו.
חיותה שנבל: יש דברים מאפיינים מבחינה סוציולוגית בתוך קבוצות סגורות, בקבוצות בהן מבחינה תרבותית הדברים סגורים.
חיותה שנבל: אין ספק שהמגזר הערבי הלך הרבה יותר קדימה, ומהר יותר, זה נכון, ואני אהיה הראשונה שתתמוך בכל מאבק כדי שנקבל תוספת תקנים.
ענבל גבריאלי: החברה הערבית פחות סוגרת עצמה לשינויים האלה מאשר החברה החרדית.
חיותה שנבל: בוודאי, היא גם יותר מעורבת בקהילה הכללית.
חיותה שנבל: אבל אל תבטלו לגמרי את מה שקיים.
חיותה שנבל: תגידו שחסר, תגידו שרוצים עוד, אבל לא צריך לבטל את מה שנעשה.
עאידה תומא-סולימאן: מי מבטל?
ענבל גבריאלי: גברת חיותה שנבל, הקשבתי לדבריך, אולם לא קיבלתי תשובה.
ענבל גבריאלי: אני מקבלת את דבריך כעמדת משרד הרווחה, אחרת לא היית יושבת אתנו כאן.
ענבל גבריאלי: 4,000 נערות ערביות מתוך כ-17,800 נערות זה רבע.
ענבל גבריאלי: אם אנחנו רוצים לעשות התאמה בין הטיפול ובין הצורך שהבעיה מעלה, היינו רוצים שרבע מבין 140-150 התקנים יוקצו לטיפול בנערות הערביות.
ענבל גבריאלי: את אומרת שבין החברה הישראלית היהודית החילונית, החברה הישראלית הערבית והחברה הישראלית היהודית החרדית יש מדרג מסוים.
ענבל גבריאלי: הבעיה הגדולה ביותר נמצאת בחברה החרדית, אבל שם אין עדיין פתיחות.
ענבל גבריאלי: כרגע החלה פתיחות בחברה הערבית ולכן היינו צריכים להקצות אפילו יותר מרבע מהתקנים לחברה הערבית.
ענבל גבריאלי: כרגע יש דירת מעבר אחת שיכולה לקלוט לשורותיה 6 נערות, ויש 28.15 תקנים למגזר הערבי.
ענבל גבריאלי: אנחנו יכולים לצעוק כנראה עד המקומות הגבוהים ביותר אך לא נקבל תקנים חדשים, וגם בהצעת ההחלטה לדעתי כך עלינו להחליט.
ענבל גבריאלי: השאלה איך במסגרת הקיים נוכל לשנות את החלוקה.
ענבל גבריאלי: למה עדיין רק זה מוקצה, כאשר ברור שהבעיה עמוקה יותר מאשר באוכלוסיות אחרות?
חיותה שנבל: אנחנו כשירות לא בעלי בית על התקנים הקיימים.
חיותה שנבל: למשל אם ידוע לי שברשות מסוימת עובדת מתפקדת פחות טוב, או לא מתפקדת, או יש בעיה כלשהי – אין לי שום אפשרות כמנהלת רשות לקחת את התקן מרשות X ולהעבירה לרשות Y. התקנים הם לא של השירות.
ענבל גבריאלי: ומה עם הקמת מקלטים ודירות מעבר?
חיותה שנבל: זה כבר עניין של פיתוח.
חיותה שנבל: לגבי המקלטים, היום אין לנו פניות ולא ידוע לנו על מחסור במקומות לנערות במקלט.
חיותה שנבל: מקלט זה הקצה של הרצף לגבי נערות.
חיותה שנבל: אילו היינו יודעים על רשימת המתנה של 15-25 נערות למקלטים היינו חושבים על פתיחת מקלט נוסף.
ענבל גבריאלי: מתוך 4,167 נערות שמטופלות כרגע, רק ה-6 שנקלטות בדירת המעבר הן הנערות שידוע לכם שיש מקום להוציא אותן מביתן, או שיש מוכנוּת להוציאן, או צורך להוציא אותן מהבית?
ואסל טאהא: יש לחץ לתת פתרונות לנערות.
ואסל טאהא: זה לא רק 6 נזקקות.
ואסל טאהא: הייתי מעורב בכמה מקרים שהיה לחץ בלשכות, אבל לא היה מקום לקלוט נערות במצוקה.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו יכולים לדבר על 40 נערות שהיו צריכות לצאת מן הבית ולהגיע למקלטים.
נעמאן פוקרא: לא התייחסת לתקציבים, אלא רק לכוח אדם.
נעמאן פוקרא: איפה התקציבים?
ענבל גבריאלי: כוח אדם זה תקציב.
נעמאן פוקרא: כוח אדם זה רק חלק מהתקציב.
ענבל גבריאלי: אם יתנו תקציבים צבועים ויגידו: זה רק לפרויקטים, לא יוכלו להפעיל את זה ללא כוח האדם שיאתר את הנערות.
ענבל גבריאלי: כוח אדם זה החלק המקדמי.
נעמאן פוקרא: גברת שנבל לא סקרה בפנינו את תקציב הפעולות.
ענבל גבריאלי: אנחנו מנסים להיות מציאותיים ולעשות תיקון דווקא בתוך הקיים.
ענבל גבריאלי: בפעם הבאה נוכל לדבר על הגדלת תקציבים.
נעמאן פוקרא: אני מדבר דווקא על החלוקה הקיימת בתוך השירות.
ענבל גבריאלי: שאלתי את גברת חיותה שנבל למה יש רק דירת מעבר אחת – זה חלוקת התקציבים במסגרת הקיים.
חיותה שנבל: התקציב עצמו מחולק לטיפול שוטף בנערות בקהילה, לפרויקטים ולתוכניות ארציות.
ענבל גבריאלי: אני מאמינה שההקצאה על דירת מעבר אחת מבין כלל הדירות משקפת פחות או יותר את החלוקה גם בכוח אדם וגם בפרויקטים האחרים.
ענבל גבריאלי: את אומרת שזה בהתאם לצורך ולא ידוע לך על רשימת המתנה.
חיותה שנבל: אל"ף, אנחנו לא יודעים על ממתינים.
חיותה שנבל: בי"ת, היום פועלות 7 דירות מעבר לנערות יהודיות.
חיותה שנבל: אין לנו 30 דירות מעבר.
חיותה שנבל: דירות מעבר מיועדות לנערות בגילאי 18 פלוס, זה ממש השלב האחרון בשיקום.
חיותה שנבל: אגב, בדירת המעבר של הנערות הערביות משקיעים תשומות גדולות הרבה יותר, בנינו לה תעריף מיוחד, מפני שהנערות הללו לא מסוגלות לקבל את כל העצמאות שהנערות היהודיות מסוגלות לקבל ולכן אנחנו צריכים יותר כוח אדם.
חיותה שנבל: זאת דירה הרבה יותר יקרה ולכן אנחנו מפעילים אותה באמצעות מכרז עם העמותה.
ענבל גבריאלי: אם מחר אעביר לך רשימה של 50 נערות שעונות לקריטריונים, נערות במצוקה בגילאים הנכונים, יש מה לעשות איתן?
חיותה שנבל: אנחנו נשב ונדון.
חיותה שנבל: אנחנו מסיימים כעת את שנת התקציב 2005.
חיותה שנבל: ברגע שנקבל תקציב לשנת 2006, או 1 חלקי 12 מהתקציב, ואני מניחה שכך יהיה, נתיישב יחד עם האנשים העוסקים בתחום בשירות, גם עם המפקחת וגם עם המפקחים האחרים ונקבל החלטות.
ענבל גבריאלי: נניח ש-20 מתוך ה-50 הללו עומדות אפילו בסכנת חיים - - -
חיותה שנבל: נערות שנמצאות בסכנת חיים זקוקות למסגרת הנעולה, באחריות חסות הנוער, זו המסגרת שאמורה להיפתח בג'וליס.
חיותה שנבל: על-פי החלטת בג"ץ המסגרת אמורה להיפתח.
חיותה שנבל: בימים אלה הסתיים המכרז, עומדים לפתוח את מעטפות המכרז.
חיותה שנבל: כאשר יימצא המפעיל המתאים מתוך הפונים, בחודש ינואר עומדים לפתוח מסגרת נעולה לנערות ערביות בה יוכלו לקלוט 24 נערות.
חיותה שנבל: אגב, זה המקביל ל"צופיה".
ענבל גבריאלי: אני מתנצלת שאני מציקה.
ענבל גבריאלי: חלילה אני לא רוצה לפקפק סתם כך או לפגוע.
ענבל גבריאלי: דברי כעת לא מבוססים, אלא זו תחושה.
ענבל גבריאלי: אולי אני טועה, ואם כן אקח מילותי בחזרה.
ענבל גבריאלי: אבל נראה לי שלטענה ש"אין דרישה" ו"אין רשימת המתנה" אין אחיזה במציאות.
ענבל גבריאלי: אני רוצה לשמוע.
ענבל גבריאלי: אם מחר אעביר לך רשימה של 50 נערות שעומדות בקריטריונים - - -
חיותה שנבל: אם אצטרך למצוא לצורך העניין עוד 150,000 שקל כדי לפתוח דירות נוספות, ביחד עם עמותה כלשהי, ולצאת למכרז, נעשה "שיפטינג" בתוך השירות.
חיותה שנבל: לא אמרתי שלא, אבל הכול בהתאם לצרכים.
חיותה שנבל: בשנה שעברה סגרנו 3 דירות מעבר במגזר היהודי.
חיותה שנבל: כי תפקודן היה כזה שהיינו צריכים לסגור אותן.
חיותה שנבל: אגב, יש עוד נושא, שדרוג של "הבתים החמים".
חיותה שנבל: 6 "בתים חמים" במגזר הערבי ייכנסו לשדרוג במשך 3 שנים בעלות כוללת של 2.5 - - -
ענבל גבריאלי: כמה ימים בשבוע פועלים "הבתים החמים" הללו?
חיותה שנבל: הם יופעלו 5 ימים בשבוע, מבוקר עד ערב.
חיותה שנבל: זאת מטרת השדרוג.
חיותה שנבל: זאת תהיה התוכנית הגדולה ביותר של השירות.
ענבל גבריאלי: "הבתים החמים" במגזר היהודי גם כן פועלים 5 ימים בשבוע?
חיותה שנבל: יש לנו מספר בתים שפועלים כך.
חיותה שנבל: מטרת השדרוג, שהבתים יעבדו 5 ימים בשבוע.
חיותה שנבל: כרגע לא עובדים 5 ימים בשבוע.
חיותה שנבל: יש בתים הפועלים יומיים בשבוע, יש הפועלים 3 ימים בשבוע, ויש הפועלים 4-5 ימים בשבוע.
חיותה שנבל: בשדרוג כל "בית חם" כזה יקבל 50% תוספת לעובדת סוציאלית רק ל"בית החם".
חיותה שנבל: זה אחד הפרויקטים הכי גדולים של השירות.
ענבל גבריאלי: מה ממוצע התקצוב של "בית חם" כרגע?
חיותה שנבל: כרגע זה לא נקבע לפי סל שירותים, אלא תלוי במספר הנערות, בתוכניות שמפעילים ובתקציב של אותו מחוז.
חיותה שנבל: מתוך 22 בתים שאנחנו מתקצבים, 6 בתים מתוקצבים במגזר הערבי.
חיותה שנבל: העלות של "בית חם" במתכונת הנוכחית עד 140,000 שקל.
ענבל גבריאלי: התקציב השנתי של "הבית החם" בו ביקרתי 20,000 שקלים.
חיותה שנבל: מתוך תקציב של 6 מיליון שקל, איך לדעתך היינו מגיעים ל-50 בתים?
חיותה שנבל: מ-20 מיליון שקל שאין לנו?
ענבל גבריאלי: אולי לא יהיה נעים לשמוע, אך הייתי מעדיפה ש"הבית החם" הזה לא יתקיים וש-20,000 השקלים יוקצו למשהו אחר.
חיותה שנבל: אני חולקת עליך.
ענבל גבריאלי: פגשתי נערות שמשוטטות ברחובות או חוטפות מכות בבית, אבל "הבית החם" פתוח רק 2-3 ימים בשבוע.
חיותה שנבל: האם בדקת מה קורה בעיריית באר-שבע בכלל?
חיותה שנבל: עיריית באר-שבע נמצאת במצב חמור ביותר.
חיותה שנבל: היה אמור להיות שם פי שתיים כוח אדם.
חיותה שנבל: אז מה?
חיותה שנבל: כאשר מבקר המדינה הוציא את דוח מספר 49, ויש תוכנית גדולה לפיתוח תוכניות עבור נערות במצוקה, האם משרד האוצר היה מוכן לחתום עליה?
חיותה שנבל: אני מוכנה לקבל את כל ההתקפות, אך אני לא יכולה להיות אחראית על הכול.
נעמאן פוקרא: התקציבים לא מחולקים היטב.
חיותה שנבל: מתוך מה שיש לי היום אני נותנת 2.6 מיליון שקל למגזר הערבי.
סוניה בולוס: אני מהאגודה לזכויות האזרח.
סוניה בולוס: מה שחסר לי בדיון הזה כשמדברים על נערות במצוקה – השיח כאן הוא סוג של כיבוי שריפות: כאן חסר זה ושם חסר זה.
סוניה בולוס: לא שמעתי כאן שיח על זכויות האדם.
סוניה בולוס: יש גורמים – אני לא רוצה להאשים – שעדיין לא הפנימו שלא מדובר בנערות שמבקשות טובה מהמדינה, אלא בהגנה על זכות לחיים ועל זכות לשלמות גופנית של קטינים.
סוניה בולוס: זאת זכות חוקתית.
סוניה בולוס: השיח החוקתי חסר מאוד בדיון הזה.
סוניה בולוס: זה לא ברור.
סוניה בולוס: זה לא נאמר.
ענבל גבריאלי: אם זה לא ברור, אאפשר לך לסיים לומר את הדברים כדי שיירשמו בפרוטוקול.
ענבל גבריאלי: השיח הציבורי הזה התקיים ללא קול, באופן שקט, כאשר המסקנה החד-משמעית שלו, שהזכות הזאת קיימת, ולפיכך אנחנו יושבים כאן ודנים על המשך השרשרת הזאת.
סוניה בולוס: אני רוצה להתייחס גם לטענות ספציפיות.
סוניה בולוס: למשל הטענה שהאיתור קשה יותר כי מדובר בחברה שמרנית.
סוניה בולוס: אי אפשר להכחיש שמדובר בחברה שמרנית וזה אולי משפיע על האופן בו מטפלים בנערות, אבל אל לנו לשכוח שיש כלים משפטיים, כמו חוק הנוער (טיפול והשגחה).
סוניה בולוס: גם אם ההורים מתנגדים שהילדה תצא מן הבית אפשר לפנות לבית-המשפט ולהוציא צו.
סוניה בולוס: יש כלים משפטיים להתמודד עם התנגדות המשפחה ואי אפשר להיתלות כל הזמן בטענה שזו חברה שמרנית.
ענבל גבריאלי: אגב, גם בחברה לא שמרנית אם המשפחה מתנגדת לפעמים לא יעזור שום דבר, לא בית-המשפט ולא גורמי הרווחה, ואני אומרת את זה בצער.
סוניה בולוס: יש כלים לטפל בזה.
ענבל גבריאלי: ההבדלה של החברה הערבית המסורתית מהחברה הישראלית היהודית החילונית לא נובעת מסטיגמה שרוצים גורמים כאלה או אחרים להצמיד לחברה הערבית.
ענבל גבריאלי: עובדה שקיים שוני.
סוניה בולוס: אנחנו לא מכחישים שקיים שוני.
סוניה בולוס: באגודה לזכויות האזרח טיפלנו בעניין סגירת ההוסטל הארצי היחיד שפעל בשפרעם.
סוניה בולוס: ההוסטל סבל מתת-תפוסה כרוני, וברור מדוע, זאת לא היתה הפתעה, אבל בכל זאת חשבנו שמשהו לא מסתדר כאן.
סוניה בולוס: כאשר יש כה הרבה נערות במצוקה במגזר הערבי פשוט לא הגיוני שאין נערות המתאימות להגדרה של המסגרת הזאת.
סוניה בולוס: בתשובה שקיבלנו ממשרד הרווחה פרופ' גולדברגר אמר שיש הרבה נערות ערביות במצוקה, אבל הן מאותרות בשלב כה מאוחר כשמצבן כה חמור עד שצריך להכניס אותן למסגרת נעולה.
סוניה בולוס: מצב תת-התפוסה הכרוני נובע מבעיית השורש, שאין תקנים לאיתור נערות במצוקה.
ענבל גבריאלי: צריך להתחיל עוד קודם לכן, בתוכניות מניעה.
סוניה בולוס: צורמת מאוד הקלות הבלתי נסבלת בה אנחנו אומרים: בסדר, נפנה נערות למסגרת נעולה.
סוניה בולוס: מדובר בנערות שלא עשו שום עבירה פלילית.
סוניה בולוס: להפנות אותן למסגרת דומה לבית-סוהר – זאת פגיעה קשה בזכותן לחופש ולחירות.
סוניה בולוס: אף אחד לא מדבר על זה.
סוניה בולוס: העלינו את הנושא הזה כאשר טיפלנו במעון "צופיה", ואת היית שותפה לזה.
סוניה בולוס: הגישה הזאת, להפנות נערות צעירות למסגרת קשוחה יותר מבית-סוהר - - -
ענבל גבריאלי: פגשתי שם נערות במצוקה שלא עשו שום עבירה פלילית.
סוניה בולוס: כמעט 98% מהן לא עשו שום עבירה פלילית ונמצאות במסגרת קשוחה יותר אפילו מבית-סוהר.
סוניה בולוס: חייבים לדבר גם על זכויות היסוד של הנערות הללו.
סוניה בולוס: לדעתי קשה להעתיק מודלים שפועלים במגזר החילוני הישראלי היהודי אל המגזר הערבי.
סוניה בולוס: לדעתי הנושא הזה מחייב דיון.
סוניה בולוס: ברור שיש בעיה רצינית, גם במערכת החינוך ובבתי-הספר, גם במשפחות, גם בלשכות הרווחה.
סוניה בולוס: אולי הגיע הזמן להקים צוות עבודה שיבדוק ויבנה תוכנית המותאמת לצרכים האמיתיים של המגזר הערבי, במקום לעבוד בשיטה של כיבוי שריפות.
סוניה בולוס: זה לא עובד, כל פעם מתחילים לטפל בנקודה מסוימת ואחר-כך רצים לטפל בנקודה אחרת.
סוניה בולוס: הגיע הזמן לחשוב על תוכנית המתאימה לשוני התרבותי.
סוניה בולוס: להגיד שיש שוני תרבותי זה לא יצירת סטיגמה, להיפך.
סוניה בולוס: יש מחקרים המאוששים שאנשים שמגיעים מתרבות שונה – אולי יש להם צרכים שונים, אולי שיטת הטיפול צריכה להיות שונה.
סוניה בולוס: לא נכון רק להעתיק מודלים.
ענבל גבריאלי: לא אולי.
ענבל גבריאלי: בטוח.
ענבל גבריאלי: מר נעמאן פוקרא הצביע על כך שבמגזר הערבי הבעיה חמורה עוד יותר, משום ההפליה הפנים-משפחתית שקיימת כלפי נשים.
ענבל גבריאלי: זה כבר תופעה שמצריכה טיפול שונה.
ענבל גבריאלי: הדברים לא נאמרים על מנת להדביק תווית כזו או אחרת.
ענבל גבריאלי: אנחנו רוצים להיות מציאותיים ולראות את התמונה כפי שהיא באמת או רוצים להיזהר מסטיגמות ואז לפספס בטיפול?
סוניה בולוס: אני שואלת איפה נציגי משרד האוצר.
סוניה בולוס: הם אחראים בצורה ישירה לתקצוב החסר.
ענבל גבריאלי: אנחנו מחפשים אותם כבר כמה ישיבות.
ענבל גבריאלי: הוועדה שלחה מכתב חמור מאוד למשרד האוצר.
סוניה בולוס: יש לנו ביקורת על האופן בו מטפלים בנערות במצוקה, וגם על הוצאת הנערות והשמתן במסגרת נעולה, אבל אנחנו מבינים שגם משרד הרווחה במצוקה כי אין כסף.
סוניה בולוס: אבל זה לא מצדיק הרבה דברים שקורים היום בשטח.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו צריכים ללחוץ ביחד על משרד האוצר.
ואסל טאהא: חשובה גם קביעת סדר העדיפויות בכל משרד ומשרד.
ואסל טאהא: צריך להקדיש תשומת לב לבעיות הבוערות בסקטור הערבי, במיוחד בנושא נערות במצוקה.
ואסל טאהא: כפי שאמר מר נעמאן פוקרא וכפי שאמרה חברתי, יש בעיות פנימיות ויש חברה שמרנית ויש אבטלה ויש הכול.
ואסל טאהא: לכן יש צורך במקרה הזה גם במשרד הרווחה, בשירות לנערות וצעירות, לשנות את סדר העדיפויות.
נעמאן פוקרא: צריך לשנות את תקנון העובדים הסוציאליים.
ואסל טאהא: למשל אם השירות זכה ב-4 תקנים צריך לייחד 70% מהם הפעם לסקטור הערבי.
ואסל טאהא: לא יתכן שתחלקו תקן ורבע ל-5 לשכות.
חיותה שנבל: כי אף אחד לא קיבל.
ואסל טאהא: ברור שזה כרוך בתקציבים ומשאבים.
עולא שתייוי: וגם בחלוקה אחרת של המשאבים הקיימים.
ואסל טאהא: לכן דיברתי על סדרי עדיפויות.
ואסל טאהא: צריך לשנות את הסדר, לחלק את התקציב בצורה הוגנת יותר, מאוזנת יותר, שעונה על הדרישות.
ואסל טאהא: שאלה חברת הכנסת ענבל גבריאלי, אם יתנו לכם רשימה של 50 נערות העונות על הקריטריונים מה תעשו?
ואסל טאהא: לדעתי צריך לחלק את המשאבים בצורה הוגנת, מאוזנת, שתענה על הדרישות ותפתור בעיות, והבעיות רבות מאוד.
ואסל טאהא: חסרים עובדים, חסרים מטפלים בנושא הזה, שיאתרו וייתנו מענים.
ואסל טאהא: בשנת 1992 כאשר נבחרתי לעמוד בראש רשות היו 100 תיקים בלשכת הרווחה.
ואסל טאהא: אחרי שתגברתי את העובדים, כאשר עזבתי את המועצה בשנת 2003 היו 1,200 תיקים, ואפילו יותר.
ואסל טאהא: כאשר מתגברים את הלשכה בעובדים ובתקנים מאתרים בעיות ופותרים אותן, וכך מקדמים את החברה.
ואסל טאהא: לדעתי חשוב מאוד לשקול לשנות את סדר העדיפויות.
סוניה בולוס: יש בעיה נוספת.
סוניה בולוס: יש כל מיני גורמים במשרד הרווחה שאמורים לספק שירותים: שירותי תקון, חסות הנוער ואחרים.
סוניה בולוס: יש לנו תחושה שאין די שיתוף פעולה בין הגורמים השונים, אולי בשל מין תחרות ביניהם.
ענבל גבריאלי: התחרות במקרה הזה יכולה להיות טובה.
סוניה בולוס: זה פוגע ברמת השירותים.
סוניה בולוס: אחת הבעיות היא היקף ועדות ההשמה המחוזיות, שיש לעתים יותר נציגים של מחלקה מסוימת מאשר של מחלקה אחרת וזה משפיע על ההחלטה הסופית, לאן מפנים נערות.
סוניה בולוס: גם מבקר המדינה התייחס באחד הדוחות לבעיה הזאת, שאין הצלבת מידע, אין תוכנית ברורה לשיתוף פעולה.
סוניה בולוס: זה פוגע באיכות השירות שניתן לנערות ומקשה עלינו לאסוף נתונים, ואיסוף נתונים הוא כשלעצמו כלי חשוב לקידום הנושא.
עולא שתייוי: אני עורכת-דין בעמותת נשים ונערות נגד אלימות.
עולא שתייוי: כמעט כל מה שרצינו להגיד בדיון הזה נאמר כבר.
עולא שתייוי: אני רוצה לחזור ולהדגיש מה שאמרה חברתי גברת סוניה בולוס, על חשיבות הקמת גוף משותף למשרד הרווחה ולארגונים מן האוכלוסייה הערבית העובדים בשטח, שיכולים לבנות תוכנית ביחד.
עולא שתייוי: אני מקבלת הרבה תלונות מאנשים שעובדים בשטח.
עולא שתייוי: יש כל-כך הרבה צער, ואולי גם כעס, על היעדר שיתוף פעולה של משרד הרווחה עם אנשים העובדים בשטח.
עולא שתייוי: יש צורך להתאים תוכניות ומסגרות מיוחדות לנערות הערביות.
עולא שתייוי: אני חושבת שהקמת ועדה כזאת, גוף כזה, תוכל לענות על רבות מהשאלות שהעליתם כאן:
עולא שתייוי: למה המקלט בתת-תפוסה, למה יש תת-תפוסה בדירת המעבר, למה ולמה.
עולא שתייוי: צריך לבדוק את הדברים הללו.
עולא שתייוי: אני חוזרת ודורשת להקים ועדה כזאת.
אורנה המר: אני מרכזת את התוכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות" במשרד החינוך.
אורנה המר: זאת תוכנית שמיועדת לחינוך מתבגרים בגיל תיכון, למניעת אלימות במערכות קשרים אינטימיים.
ענבל גבריאלי: מה היקף הפעילות שלכם במגזר הערבי?
אורנה המר: התוכנית עובדת באופן שאנחנו מדריכים יועצים להיכנס לבתי-הספר התיכוניים ולהנחות מחנכים להיכנס לכיתות.
אורנה המר: במגזר הערבי באזור הצפון עברו את ההשתלמות הזאת כמה קבוצות יועצים במשך 3 שנים, להערכתי כ-30-40 יועצים, שכל אחד מהם עובד בבית-ספר תיכון שונה.
אורנה המר: עיקר הפעילות שלנו במגזר הערבי היתה באזור הצפון.
אורנה המר: בשטח היה פיחות גדול מאוד בין הלמידה של היועצים ובין היכולת שלהם ליישם את התוכנית בתוך בתי-הספר התיכוניים בשל התנגדות המנהלים והאוכלוסייה.
אורנה המר: יש קושי להעביר את התוכנית במלואה בבתי-הספר התיכוניים במגזר הערבי.
ענבל גבריאלי: בשל התנגדות מנהלי בתי-הספר?
אורנה המר: כן, בחלק מן המקרים.
עאידה תומא-סולימאן: פרויקט החינוך שהארגון שלנו מפעיל מאז 1995 נכנס מדי שנה ל-45 בתי-ספר.
עאידה תומא-סולימאן: חלק מהיועצים שלכם שעברו את ההכשרה מזמינים אותנו לעשות את הפעילות בתוך בתי-הספר.
אורנה המר: אני יודעת.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו לא נתקלות בקשיים להיכנס לבתי-ספר.
עאידה תומא-סולימאן: להיפך, אנחנו לא מצליחות לעמוד בדרישות.
ענבל גבריאלי: מצד אחד, גברת אורנה המר אומרת שמשרד החינוך כן מכשיר יועצים ומקצה לכך כסף.
ענבל גבריאלי: מצד שני, גברת עאידה תומא-סולימאן אומרת שאנשים שהם מכשירים מעבירים מדי שנה פרויקט חינוך ב-45 בתי-ספר.
ענבל גבריאלי: איפה הכשל?
ענבל גבריאלי: משרד החינוך מבחינתו הרי מכשיר את היועצים.
ענבל גבריאלי: למה הם לא מצליחים להעביר את התוכנית במלואה?
עאידה תומא-סולימאן: קודם כול, התוכנית של משרד החינוך היא תרגום ואדפטציה של תוכנית שהוכנה לבתי-ספר יהודיים ולא בנו מלכתחילה תוכנית המותאמת לקהל היעד.
עאידה תומא-סולימאן: וגם כך, ממשיכים היום להכשיר יועצים להפעיל את התוכנית ב-30 בתי-ספר.
עאידה תומא-סולימאן: זה לא מכסה שום דבר.
ענבל גבריאלי: התוכנית מיועדת למניעת אלימות בזוגיות.
ענבל גבריאלי: האם זה מתאים לבתי-ספר תיכוניים במגזר הערבי?
אורנה המר: אני רוצה לחדד קצת את התמונה.
אורנה המר: פרט לתוכנית שאני מרכזת היועצים עושים הרבה מאוד עבודה על חינוך מיני בריא, על למידה של תהליכי תקשורת, על פיתוח כישורי חיים מיטביים שמאפשרים הידברות ויכולת התמודדות לבני הנוער הערביים בתוך המערכת.
אורנה המר: אני יודעת שהיועצים שעובדים בבתי-הספר התיכוניים עומדים בקשר גם עם "עמותת נשים ונערות נגד אלימות" וגם עם עמותות אחרות, והם גורם מאתר.
אורנה המר: לא מעט נערות מתבגרות מגיעות דרכם להסתייע אצלכם.
אורנה המר: יש לנו גם מדריכים בתחום מניעת התעללות שנותנים מענה לפניות כאשר עולה וצף קושי או צורך אצל מתבגרים בבתי-ספר תיכון.
אורנה המר: הם נותנים הכוונה ועזרה בנושא הזה לבתי-הספר שלכם.
אורנה המר: יש במגזר הערבי מדריכים בתחום מניעת התעללות שנותנים מענה כאשר יש פניות.
עאידה תומא-סולימאן: כמה יש?
אורנה המר: אני לא יודעת.
עאידה תומא-סולימאן: אני לא רואה אותם בשטח.
אורנה המר: יש ניסיון לתת מענה כאשר קשה לדבר על פתולוגיות שיש בהן בעיה, למשל על פתולוגיה בקשר אינטימי, או שיחה על האפשרות של קשר אינטימי בין מתבגרים, וזה לא כל-כך לגיטימי בחברה הערבית.
ענבל גבריאלי: זה כלל לא לגיטימי.
ענבל גבריאלי: את יודעת מה, אולי זה לגיטימי, אבל כלל לא רלוונטי.
עאידה תומא-סולימאן: לכן אנחנו מדברים על בניית תוכניות ולא על אדפטציה של תוכניות.
עאידה תומא-סולימאן: לא חסרים לנו אנשי מקצוע שיכולים לבנות תוכניות, והן היו טובות בהרבה כי ינבעו מתוך הצרכים ולא יאומצו מתרבות אחרת.
עאידה תומא-סולימאן: פרט לכך, לא מקובל עלי שמטיחים כאן שהאוכלוסייה לא רוצה את התוכנית ושהיועצים לא יכולים להעביר את התוכנית.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו לא עומדות בלחץ הפניות והבקשות של מנהלי בתי-ספר.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו לא משרד החינוך שצריך לספק כל תוכנית הנדרשת בבתי-הספר.
עאידה תומא-סולימאן: אנחנו עומדים רק בקושי בלחץ של מנהלי בתי-הספר שמתקשרים אלינו ואומרים: תבואו.
עאידה תומא-סולימאן: יש לנו תוכניות מעתה ועד לסיום שנת הלימודים ואנחנו לא עומדות בלחץ.
ענבל גבריאלי: הרי בסך הכול הצורך קיים, הרצון קיים, רק תביאו ורק תתנו ורק תשקיעו.
ענבל גבריאלי: איך יתכן שבמשך 3 שנים אף אחד במשרד החינוך לא תהה על ההתנגדות של מנהלי בתי-הספר, שנובעת מאי-התאמה משווע של תוכנית שמדברת על זוגיות ובעיות של אלימות בזוגיות ואינטימיות, תוכנית שמדברת לאוכלוסייה בשפה זרה לה, ואולי אף אסורה לה.
ענבל גבריאלי: כיצד אף אחד לא תהה על ההתנגדות הזאת?
ענבל גבריאלי: הרי כשאת מציעה לי לטפל בבעיות שלי, למה שאתנגד?
ענבל גבריאלי: במשך 3 שנים אף אחד לא עצר וחשב על זה?
ענבל גבריאלי: לא נעשו שינויים בתוכניות?
ענבל גבריאלי: בתוכניות שעורכים עבור נערות במצוקה בכלל, גם במגזר היהודי החילוני, בוודאי לא צריך להתמקד דווקא בנושא אלימות בזוגיות.
אורנה המר: אלימות בקשר אינטימי מתייחסת גם לאלימות במשפחה.
ענבל גבריאלי: כשאומרים לי "אלימות בקשר אינטימי" אני מדמיינת אותי ואת בן הזוג שלי, ולא אותי מול הורי.
ענבל גבריאלי: השאלה אם זה עיקר הבעיה.
סוניה בולוס: אנחנו מדברים על התוכנית הזאת, הכול טוב ויפה, אבל זה קצת מצחיק, כי אנחנו ברמה הרבה יותר נמוכה, במובן הזה שנערות נושרות מבית-הספר ואין קציני ביקור סדיר שמדווחים על הנשירה מבתי-הספר.
סוניה בולוס: במצב הנוכחי חשוב יותר למנות יותר קציני ביקור סדיר שידווחו מייד על נשירה של ילדה מבית-הספר, כי היא עומדת להתחתן או בשל סיבה אחרת.
ענבל גבריאלי: זה יכול להיות פתח לאיתור.
ענבל גבריאלי: אם היא לא באה יש כנראה בעיה.
אורנה המר: בבתי ספר שיש בהן יועצות, אני יודעת בביטחון שיש מי שישים לב לזה, יש מי שיתריע.
אורנה המר: אם אין קציני ביקור סדיר, אין לי מנדט לענות לך, אני לא יודעת לענות על זה.
ענבל גבריאלי: מי עוד נמצא כאן ממשרד החינוך?
ענבל גבריאלי: את יכולה לתת תשובה בנושא הזה?
סועד אבו-סיאם: אני מהמחלקה לשוויון בין המינים במשרד החינוך.
סועד אבו-סיאם: אני לא יכולה לענות על השאלה שלך.
סוניה בולוס: היה אפילו בג"ץ על מחסור בקציני ביקור סדיר בנגב.
סוניה בולוס: לא שאין מחסור בצפון, אבל בנגב המצב היה קטסטרופלי, אחוז הנשירה היה גבוה מאוד.
ענבל גבריאלי: את זה אני יודעת מהביקור ב"בית החם".
ענבל גבריאלי: הייתי שם בכמה מקומות.
ענבל גבריאלי: הייתי גם במקלט לנשים מוכות ובעוד כמה מוסדות.
ענבל גבריאלי: אני יודעת שבנגב יש בעיה קשה מאוד של שוטטות נערות ערביות.
סוניה בולוס: ניתן לאתר מצוקה של נערות לא רק על רקע נשירה, אלא גם כאשר רואים ירידה דרמטית בציונים.
סוניה בולוס: זה סימן שלילדה יש בעיה.
סוניה בולוס: אין מי שידווח על תופעות מעין אלה בשלבים התחלתיים מאוד.
סוניה בולוס: קודם כול אני רוצה שהילדים יגיעו לבית-הספר, רק אחר-כך נעשה תוכניות.
אורנה המר: אני תוהה למה אין יועצות בבתי-הספר, כפי שאמרתם.
אורנה המר: אני לא יודעת מי אשם בזה.
עאידה תומא-סולימאן: משרד החינוך היה צריך לשלוח לישיבה הזאת מישהו שיכול לתת תשובות ולא אנשים שמרכזים תוכניות ספציפיות.
נעמאן פוקרא: אולי הגברת ממשרד החינוך תוכל לענות לי.