GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה גמליאל: פרוייקט "רקיע" לוקחים פה חלק במכללה?
שלום בן-משה: כן, אתם תפגשו אותם.
שלום בן-משה: דבר אחרון, שנוגע לפרוייקט "רקיע", אנחנו ניסינו לעשות מהלך שנקרא "משלוש לחמש" כדי שסטודנטיות שיש להן שלוש או ארבע יחידות במתימטיקה, במהלך לימודיהן נעלה אותן לחמש יחידות.
שלום בן-משה: עשינו את זה בכסף יחסית קטן וההצלחה היתה עצומה.
שלום בן-משה: רוב הבנות שהשתתפו במסלול הזה עברו משלוש-ארבע לחמש יחידות.
שלום בן-משה: זה אומר שעם סיום השירות הצבאי שלהן, מי שרוצה להמשיך לתואר מהנדס, זה משפר לה.
שלום בן-משה: סיכמנו גם עם הצבא שהמצטיינות ממשיכות את לימודיהן לתואר מהנדס תוך כדי השירות הצבאי שלהן.
דוברת: הן עוברות למסלול עתודה אקדמית, שזה גם במימון צה"ל.
דב תמיר: רציתי לומר שמהנדס זה עיסוק והנדסאי זה עיסוק.
דב תמיר: כאשר הנדסאי הופך להיות מהנדס, זה כמו אחות שהופכת להיות רופא.
דב תמיר: אחות יכולה להיות אחות אקדמית ויכולה להתקדם בתחום הזה.
גילה גמליאל: שאלה - הפרוייקט של חד-הוריות לא לוקח פה חלק.
שלום בן-משה: אני אציג אותו שם.
גילה גמליאל: גם מאוד נרצה, כפי שאמרנו בתחילת הישיבה, לפנות אליכם על מנת שהפרוייקט הזה כן יהיה כאן.
גילה גמליאל: אני חושבת שיש חשיבות עליונה שדווקא בבירת הנגב, בבאר שבע, שיכולה לרכז את כל אזורי הפריפריה מסביב וגם את היישובים הבדואים, שיוכלו ללמוד פה בפרוייקט הזה.
שלום שמחון: את יכולה לציין שמנהל מה"ט מתחייב בשם השר והמנכ"ל שיהיה פה גם פרוייקט כזה.
שלום שמחון: נפתח את זה במחזור הקרוב.
גילה גמליאל: מצוין, יש כבר הישג לסיור היום.
דב תמיר: חברי הכנסת, המכללה מקיימת שלוחות באופקים.
דב תמיר: באופקים יש קורס מחשבים רק לבנות דתיות חרדיות.
דב תמיר: יש לנו בית ספר למלונאות בערד, יש לנו שלוחה בדימונה ויש לנו שלוחה באבן שמואל על הגדר של אינטל.
דב תמיר: היתה לנו שלוחה ברהט, אבל זה לא הלך.
דב תמיר: אבל מצד שני לא הייתי רוצה לעשות שלוחה ברהט, אני לא רוצה לעשות לימודי הנדסאים סקטוריאליים, שיגידו: לומדים שם ברהט והתעודה היא תעודה של רהט.
טלב אלסאנע: שיבואו ללמוד כאן.
דב תמיר: כשהסטודנט בא ללמוד כאן, הוא נמצא בתוך הקמפוס.
גילה גמליאל: אנחנו נשמח לעבור לשלב של השיחה עם הסטודנטיות.
גילה גמליאל: (הפסקה) מפגש עם סטודנטיות עולות
גילה גמליאל: שלום לכן, אנחנו חברי הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
גילה גמליאל: נמצאים פה חבר הכנסת רשף חן משינוי, חברת הכנסת מרינה סולודקין מהליכוד, חבר הכנסת טלב אלסאנע מרע"ם.
גילה גמליאל: באנו לכאן בהמשך לישיבות של הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא טיפוח ועידוד נשים בלימודי הטכנולוגיה והמדעים.
גילה גמליאל: באנו על מנת לשמוע אתכן כאן במכללה, שתספרו לנו לגבי ההשתלבות שלכן, איך הגעתן ללימודים ואיך אתן מסתדרות, ואיך אתן רואות לנכון את העניין של עידוד נשים אחרות להיכנס למעגל של הלימודים האלה.
יהודית: עליתי לפני שנתיים מארגנטינה.
יהודית: הגעתי למכללה דרך הסוכנות ומשם למינהל הסטודנטים.
יהודית: רציתי ללמוד אדריכלות, ונרשמתי למכללה.
יהודית: עשיתי מכינה, ואחרי המכינה התחלתי ללמוד.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: לגבי עולים חדשים יש מכינת רענון.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: למרות שיש להם תנאי קבלה, אם הם מתקשים בשפה העברית, באנגלית - יש כאלה שעושים מכינה אם אין להם כל התנאים, ויש כאלה שעושים מכינת רענון; הם מקבלים עוד 300 או 600 שעות הכנה לקראת הלימודים להנדסאים.
אליסה: אני עליתי ממרוקו בנובמבר 2001.
אליסה: הגעתי הנה דרך מינהל הסטודנטים, עברתי מכינה של קדם-הנדסאים ונרשמתי לאדריכלות.
אליסה: אני גרה לבד, לא עם המשפחה, וגם עובדת.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: התחלנו לטפל בעולים מ-1972.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: רוב השנים כשליש מהתלמידים היו תלמידים עולים, ממומנים על-ידי מינהל הסטודנטים.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: גם היום המספרים גדולים.
ליינה: אני עליתי ארצה מארגנטינה בנובמבר 2002.
ליינה: עשיתי אולפן א' במכללה הטכנולוגית ספיר, למדנו מתימטיקה, פיזיקה ועברית וגם מסורת.
ליינה: אחרי כן למדתי במכללה הטכנולוגית, המכללה לעולים, ועכשיו אני לומדת הנדסאי תעשייה וניהול שנה א'.
ליינה: עליתי ארצה עם אמא שלי.
מרגריטה: הגעתי ב-1998 מרוסיה, בקיץ הגעתי לבאר שבע.
מרגריטה: עשיתי גם מכינה, זה עזר לי מאוד.
מרגריטה: אני לומד במגמת כימיה.
מרינה: אני באתי מאוקראינה.
מרינה: עברתי מכינה, ואני לומדת במגמת כימיה.
אולגה: הגעתי לארץ לפני שנתיים.
אולגה: עברתי אולפן א'.
אולגה: באתי למכללה, עברי מכינה ועכשיו אני לומדת כימיה.
גילה גמליאל: זה מחמם את הלב, אין ספק, אני מתרגשת לראות את קיבוץ הגלויות הזה.
גילה גמליאל: אני רוצה להבין באלו בעיות אתן נתקלות, באלו דברים יוכלו לסייע בידכן, שיהיה יותר קל.
אליסה: יש יותר מדי שעות לימודים, וקשה למצוא זמן להגיע לעבודה.
שאלה: איך אתן מסתדרות עם הוותיקים?
סטודנטית: אין בעיה.
רשף חן: איך בחרתם ללמוד מקצועות הנדסה?
סטודנטית: אני למדתי אדריכלות, לכן הגעתי לזה.
רשף חן: חשבתן על מקצועות כמו מכונאות, חשמל?
סטודנטית: לא.
ליינה: אני התחלתי ללמוד תעשייה וניהול בארגנטינה, בגלל זה רציתי להמשיך פה.
רשף חן: נראה לכן שיש יותר סיכוי שיותר בנות ילכו למקצועות ה"גבריים" - מכונאות, חשמל - ולמה זה לא קורה?
סטודנטית: מכונאות זאת עבודה קשה.
גילה גמליאל: הסטיגמה היא שמכונאות זה להרים משאות כבדים.
רשף חן: ואם הייתן יודעות שיש עבודה, ושהעבודה היא לא באמת קשה כמו שנדמה?
סטודנטית: מכונאות, לא נראה לי.
שלום בן-משה: מי שהולכת לאדריכלות זה ראש אחר.
מרינה סולודקין: אולגה, יש לך בגרות מלאה.
אולגה: כן.
מרינה סולודקין: בברית המועצות היה נהוג שמי שיש לו בגרות מלאה הולך או לאוניברסיטה או למכללה אקדמית.
מרינה סולודקין: את בחרת במכללה טכנולוגית, מה היו הסיבות?
אולגה: כך יצא, כי פה אני לומדת יחד עם בעלי.
אולגה: אנחנו באנו מאוקראינה, לא סיימנו אקדמיה, סיימנו אקדמיה למוזיקה.
אולגה: כשבאנו הנה והיינו בקיבוץ, רצינו ללכת לאוניברסיטה.
אולגה: אבל באוניברסיטה צריך יותר ללמוד מהספרים לבד, אין יחס אישי כמו כאן.
שאלה: האם נפגשתם עם נציגים של מכללות שהציגו את הנושא של ההנדסאים?
שאלה: במרכז הקליטה שמעתם על לימודי ההנדסאים?
סטודנטית: כן.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: המקצוע הנדסאי הוא הרבה יותר יישומי, מאוד ייחודי.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: לכן יש המעדיפים לבוא לכאן ולא לאוניברסיטה.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: מהנדס לומד הרבה מאוד מקצועות יסוד והוא יודע הרבה מאוד מתימטיקה ופיזיקה, אבל ניגש בשתי ידיים שמאליות לדברים.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: הנדסאי עומד על רצפת הייצור ומנהל עבודה.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: ההנדסאי הוא המהנדס המעשי.
גילה גמליאל: תודה רבה לכן, והרבה-הרבה הצלחה.
גילה גמליאל: מפגש עם סטודנטיות בדואיות
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: יש לנו ארבע סטודנטיות, שלוש מהנדסאים ואחת מהתיכון שלנו.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: שתיים מהן עזרו לנו הרבה בשנה שעברה בכל הפעילות שלנו במגזר הבדואי.
גילה גמליאל: שלום לכן, אנחנו מהוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת.
גילה גמליאל: אני חברת הכנסת גילה גמליאל, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, חבר הכנסת רשף חן ממפלגת שינוי, חברת הכנסת מרינה סולודקין מהליכוד, חבר הכנסת טלב אלסאנע.
טלב אלסאנע: סבאח אל חייר.
גילה גמליאל: אנחנו כאן על מנת לקדם ולעודד נשים ללמוד טכנולוגיה ומדעים.
גילה גמליאל: אנחנו נשמח לשמוע מכן, קודם כל תספרו לנו על עצמכן, איך בחרתן ללמוד דווקא את התחומים האלה, מה אתן לומדות.
חיסאם: אני מתל שבע.
חיסאם: אני לומדת פה אדריכלות עם התמחות בעיצוב פנים, אני לקראת הסוף, אני עוד מעט מסיימת.
חיסאם: בתור בדואית אני פוגשת קשיים רבים.
רשף חן: איזה קשיים?
חיסאם: הקושי הגדול של כולם זה הבעיה הכספית.
חיסאם: אני מכירה אישית הרבה אנשים שהפסיקו את הלימודים בגלל הכסף.
חיסאם: שכר הלימוד נע בין 7,000 ל-8,000 שקלים, זה בלי ההוצאות האחרות שלנו.
טלב אלסאנע: קיבלת איזו מלגה?
חיסאם: המלגה היחידה שמקבלים במכללה הטכנולוגית זה פר"ח, והמלגה שלי מתעכבת.
חיסאם: ב-1 במרץ היינו צריכים לקבל את המלגה, ולצערי עוד לא קיבלנו.
חיסאם: באוניברסיטה הם מקבלים הרבה מלגות ממקומות שונים.
חיסאם: יש פה עוד סוג של מלגה, אבל מי יודע אם אני אזכה בה, זה מאוד קשה.
טלב אלסאנע: לגבי תנאי הקבלה יש בעיות?
חיסאם: אני התקבלתי לפני שלוש שנים.
חיסאם: אין קושי, מספיקה בגרות מלאה ועוד מבחן.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: זה מבחן פסיכוטכני שבא להחליף את הפסיכומטרי.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: למבחן הפסיכוטכני לא צריך להתכונן, הוא בודק את היכולות.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: הרבה מאוד מכללות אקדמיות אימצו את השיטה הזאת במקום המבחן הפסיכומטרי שבודק ידע.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: אתה צריך לדעת לעשות כמה תרגילים בקצב.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: כאן התלמיד יושב בניחותא מול המחשב, לא בודקים את הידע המתמטי, אלא את היכולת.
גילה גמליאל: זה הפסיכומטרי הישן, שהיה בעבר.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: ניתן לעשות את זה בשפה הערבית.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: תתפלאו לשמוע שהרבה מועמדים מהמגזר הבדואי מעדיפים לעשות את זה בעברית.
טלב אלסאנע: כי התרגום מהעברית לערבית לפעמים משבש את השאלה.
טלב אלסאנע: עדיף להבין את השאלה ולפתור אותה בשפה הערבית.
סטודנטית בדואית: אני לומדת אדריכלות ועיצוב פנים.
סטודנטית בדואית: המשפחה שלי רוצה שתהיה לי תעודה באדריכלות.
סטודנטית בדואית: גם עבדתי בתור מזכירה, עבדתי גם פעם אצל טלב אלסאנע בתור מזכירה.
טלב אלסאנע: אני תמיד אשמח לקבל אותך, אבל אני רוצה שתשתלבי במקצוע שאת לומדת.
רשף חן: מה התמונה שיש לך?
רשף חן: איפה תעבדי באדריכלות?
סטודנטית: בתור התחלה, כשאני אסיים פה, אני חושבת שיותר קל בשביל להתחיל לקחת עבודות קטנות, לתכנן לאנשים, או לעבוד אצל אדריכל או מהנדס בניין, לשרטט לו על המחשב.
סטודנטית: אפילו אם אני אעבוד במשהו אחר, אני אעבוד גם בזה.
סטודנטית: אני יכולה לעבוד בשני מקצועות ביחד בו-זמנית.
סטודנטית: יש בעיה לסטודנטיות הבדואית, שאין הסעה מאורגנת למכללה.
תלמידת התיכון: אני לומדת תעשייה וניהול שנה א'.
תלמידת התיכון: המשפחה שלי גרה בחורה.
גילה גמליאל: איך סיימת את השנה הראשונה, בציונים טובים?
סטודנטית: בעיקרון אני תלמידה טובה, מצטיינת בלימודים, אבל המחשבות שלי הן כל הזמן על הכסף.
סטודנטית: אני מתחילה לחשוש שאני אעזוב את הלימודים כדי לעבוד.
סטודנטית: זה גם מה שקורה לנשים, שהם מגיעות למחשבה - איך אני אלמד אם אין לי כסף.
טלב אלסאנע: ההודעה של הוועדה צריכה להיות מופנית למשרד החינוך.
מרינה סולודקין: אני למדתי באוניברסיטה ברית המועצות.
מרינה סולודקין: המדינה צריכה לדעת שהשכלה גבוהה למיעוטים זה אינטרס של המדינה.
מרינה סולודקין: יש עכשיו מצוקה, והסטודנטיות האלה יכולות ללמוד רק עם מלגות כי תראו איזה קשיים יש להם.
מרינה סולודקין: יש לעודד בצורה מיוחדת את הבנות הבדואיות, כי אם הן לא ילמדו זה גורם לאבטלה.
מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לעמוד על זה.
מרינה סולודקין: אני למדתי באוניברסיטה של מוסקבה עם אנשים שקיבלו מלגות מהממשלה; אני ראיתי איך הם היו אחרי האוניברסיטה ומה הלימודים נתנו להם.
מרינה סולודקין: ברור שאנחנו צריכים קצת לטפל בסטודנטיות האלה.
שלום בן-משה: אני ממליץ שהוועדה תמליץ בפני שר התמ"ת שמתוך התקציב של המשרד הוא ינסה למצוא תקציב למלגות לעודד סטודנטים ממגזרי המיעוטים - העולים והערבים.
דובר: הצבא עוזר כשהוא מאפשר ללמוד על חשבונו.
גילה גמליאל: אנחנו פונים לשר התמ"ת על מנת לנסות משאבים לתקצוב המלגות.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: לבנות מהמגזר הבדואי יש בעיה נוספת.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: בעוד שהבנים מהמגזר הבדואי יכולים ללכת בשעות הערב והלילה לעבוד, הבת הבדואית לא יכולה ללכת.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: לכן הבעיה הכלכלית של בחורה מהמגזר הבדואי היא הרבה יותר גדולה.
טלב אלסאנע: באוניברסיטה בן גוריון, דרך המכון למורשת הבדואית, יש מלגות אך ורק לסטודנטיות.
טלב אלסאנע: כמעט כל הסטודנטיות הבדואית באוניברסיטת בן גוריון מקבלות מלגה.
טלב אלסאנע: כאן יש בעיה, ואני חושב שאנחנו צריכים לחשוב איך להסתדר עם זה.
גילה גמליאל: אני חושבת שקל וחומר במערך הטכנולוגי יש חשיבות עליונה למצוא את המלגות המתאימות.
רשף חן: אני מבין שהמשפחה לא מרשה לכן לגור לבד מחוץ מבית.
רשף חן: אם הייתן גרות כמה בנות ביחד, מצד המשפחה זה פותר את הבעיה או שגם לא?
רשף חן: אתן חייבות לגור בבית.
קריאה: צריך לממן את הלימודים ולא את המגורים.
טלב אלסאנע: העניין של המגורים הוא מכשול נוסף, זה מכביד עוד יותר.
סטודנטית: אם אני אגיד לאבא שלי שאני רוצה לגור ליד המכללה, הוא יעדיף לבוא לאסוף אותי מאשר אני אגור פה.
דובר: לפני שלוש שנים למדה אצלי תלמידה בדואית מרהט, המעבדה היתה עד 7:00 בערב.
דובר: האבא היה מופיע ב-5:30 והייתי צריך לשחרר אותה מהמעבדה מכיוון שהוא הסיע אותה הביתה.
דובר: הוא היה עומד בדלת של המעבדה ומחכה.
גילה גמליאל: תודה רבה לכן, שיהיה לכן בהצלחה ותהיינה חזקות, ושתהיינה תוצאות.
גילה גמליאל: נשמע עכשיו את שרי כהן ממשרד התמ"ת, בבקשה.
שרי כהן: אשר לעניין ההכשרה המקצועית שעלה בבוקר, אני מזמינה את הוועדה שבמקביל לנושא של הנדסאים וטכנאים, שהוא לא פחות חשוב, יש אוכלוסייה מאוד גדולה של דורשי עבודה, ורובן הגדול הן נשים.
שרי כהן: נשים ללא מקצוע, אנחנו יודעים מה הסיכויים שלהן להיכנס למעגל העבודה ואלו סיכויי התקדמות יש להן.
שרי כהן: דבר נוסף שחשוב שכולנו נדע - אנחנו נמצאים בנקודת זמן שהשינוי בכל הנושא של מקצועות טכנולוגיים יהיה מאוד איטי אם לא תהיה התערבות של העדפה מתקנת.
שרי כהן: הכיוון צריך להיות כל מיני פרוייקטים מיוחדים כמו "רקיע", וצריך למצוא לזה משאבים כספיים, אחרת זה יהיה מאוד איטי ומאוד לא מספק.
שרי כהן: התמונה של מכונות וחשמל ואלקטרוניקה השתנתה באופן מדהים בזכות "רקיע", והמשאבים הם לא בשמיים.
שרי כהן: צריך לחשוב על מודלים מאוד מיוחדים.
שרי כהן: לגבי האוכלוסייה של הנשים הבדואיות שלומדות פה במכללה, הן עדיין בלימודים אבל בהחלט אחר כך אנחנו מכירים את הבעיה של השתלבות בעולם העבודה.
שרי כהן: זה לא פשוט, זה לא נגמר כאן.
שרי כהן: היחידה שלי עוסקת הרבה מאוד בנושא של הכנה לעולם הוועדה.
שרי כהן: אני מוכנה להציע למכללה ללמד את קבוצת הנשים הזאת כלים לחיפוש עבודה.
שרי כהן: אני לא יכולה לתת את זה לכל הנשים, מכיוון שהמשאבים מצומצמים, אז בסדרי העדיפויות שלי אני מוכנה ללמד אותן לקראת סוף שנת הלימודים האחרונה שלהן איך לחפש עבודה.
שרי כהן: כי אם סטודנטית למדה אדריכלות ועיצוב פנים, אפשר לראות איך לעבוד בזה מהבית ואלו אופציות יש.
שרי כהן: כי לחפש עבודה זה מקצוע, ולא כל כך לומדים אותו.
שרי כהן: אני כבר מעמידה את זה לרשות המכללה, כמו שאנחנו עושים את זה בקורסים רגילים או כמו שאנחנו עושים את זה ב"רקיע", לקבוצה של הנשים הבדואיות לקראת סיום הלימודים.
שרי כהן: נעשה את הפיילוט הראשון ונראה איך להמשיך.
גילה גמליאל: תעמידו את זה גם לרשות הנשים העולות?
שרי כהן: הנשים הבדואיות בעדיפות ראשונה, נראה מבחינת המשאבים שלנו אם זה מתחברת לעולות.
גילה גמליאל: אני רואה שבאמת היה משתלם לבוא לכאן עם נציגי התמ"ת היצירתיים.
גילה גמליאל: גם בהיבט הזה יש כאן אמירה.
גילה גמליאל: הרי העיקר הוא לא רק לסייר ולראות את הבעיות, אלא להציג גם פתרונות.
גילה גמליאל: אז באמת יש כאן בשורה נוספת - מלבד הקורס שייפתח פה לנשים חד-הוריות במימון מלא של משרד התמ"ת שבו ילמדו את מערך המחשב, גם נקבל את האפשרות לאותן נשים, בעדיפות ראשונה מהמגזר הבדואי, לקבל הכשרה לקראת מציאת עבודה והשתלבות במערך העבודה לאחר תום הלימודים.
גילה גמליאל: רשמנו, מצוין.
גילה גמליאל: שלמה נחמיאס, ראש המרכז להכשרה והשתלמויות, בבקשה.
שלמה נחמיאס: לצערי היום לא הבאנו בנות ובנים שלומדים הכשרה מקצועית כי אין כאלה היום.
שלמה נחמיאס: עד לפני שנה וחצי למדו כאן במכללה בסביבות 1,300-1,400 תלמידים, גברים ונשים, מהם 55% נשים.
שלמה נחמיאס: כיום אין כמעט, כפי שנאמר כאן יש לנו 14 תלמידים בלבד שהם בנים.
שלמה נחמיאס: כל המקצועות שהיו עתירי נשים, כמו מקצועות המינהל, הטבחות, המחשבים וכו', לא קיימים היום.
שלמה נחמיאס: זאת התמונה נכון להיום.
שלמה נחמיאס: מה יעשה אדם בגיל 35-40 שפיטרו אותו מהעבודה והוא בלתי מקצועי, והוא רוצה לרכוש מקצוע כדי שיפרנס את המשפחה שלו?
שלמה נחמיאס: אין לו איפה ללמוד, אין שום קורס, גם איך הוא יקיים את עצמו בזמן שהוא לומד.
שלמה נחמיאס: אז אדם כזה גומר את תקופת דמי האבטלה שלו במשך חודשיים, ואחר כך עובר להיות נסמך על תקציב המדינה דרך הבטחת הכנסה במשך כל החיים שלו.
שלמה נחמיאס: בן-אדם כזה לא יכול ללמוד שום מקצוע.
שלמה נחמיאס: לכן ברגע שהמדינה לא מעודדת נשים ללמוד מקצוע כדי שלא יהיו נסמכות על תקציב המדינה, היא למעשה גורמת להגדלת האבטלה יותר ויותר.
שלמה נחמיאס: ואז כולם יֵשבו בלשכת העבודה, כולם יהיו מרוצים, ואנחנו נממן אותן שיֵשבו בשירות התעסוקה במקום להפנות תקציבים להכשיר אותם למקצועות שהשוק דורש, כמו רתכים.
שלמה נחמיאס: למשל היום מדברים על חברות זרות שמביאות 1,000 רתכים.
שלמה נחמיאס: למה לא לוקחים את תושבי הדרום, גם נשים.
שלמה נחמיאס: המדריכה שלנו לרתכות היתה מהנדסת רתכות מברית המועצות, היא הכשירה את הרתכים.
רשף חן: כמה עולה להכשיר רתך?
שלמה נחמיאס: 800 שעות, כי זה עם רשיון של מכון התקנים.
שלמה נחמיאס: מי שמסיים את הקורס ומקבל רשיון - בלי חתימה שלו, לא יבצעו ריתוך.
שלמה נחמיאס: הוא יכול להגיע ל-10,000 שקלים כי הוא צריך רשיון.
רשף חן: למה השוק הפרטי לא יוזם הכשרה של רתכים?
שלמה נחמיאס: יותר זול להביא רתך זר, שהוא כבר מוכשר.
גילה גמליאל: אנחנו מבקשים לשמוע את סא"ל שירלי קרני, ראש אגף קידום ומיצוי פוטנציאל נשים, סגנית יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים.
שירלי קרני: אני רוצה להגיד משפט בסוגיית "רקיע".
שירלי קרני: אני חושבת שדי ברור מההצגה, אנחנו כבר מכירים את זה כי אנחנו מלווים את הפרוייקט בצורה משותפת שלוש שנים, והפרוייקט הזה הוא הצלחה.
שירלי קרני: הוא הצלחה גם משום שהוא מעודד נשים שבאו מעולם עיוני להיכנס לתחום, הוא הצלחה גם כי הצבא מעביר להן פלטפורמה להתנסות ואז הן יוצאות לא רק עם מקצוע אלא עם מקצוע והתנסות, שלשוק האזרחי זה כמובן הרבה יותר טוב.
שירלי קרני: בחורה כזאת לא צריכה ללמוד ומיד לחפש עבודה, כי הצבא נותן לה ישר את מקום העבודה.
שירלי קרני: יש מדיניות בצבא להרחיב את זה, כרגע גם יש אמירה להרחיב את זה לשנה הקרובה, אנחנו כבר בתוך תהליך המיון, אבל באיזשהו שלב זה ייפסק כי גם בתוך הצבא בסוף תעלה סוגיית הכסף.
שירלי קרני: הצבא היום מממן את זה באופן מלא, הוא מממן גם את הבנות שממשיכות אחר כך לעתודה אקדמית, אותן מצטיינות ממשיכות לקבל מימון של 90% על לימודי התואר שלהן לכל שנות לימודיהן.
שירלי קרני: אחד החששות שלי הוא, שגם אם נרצה ללכת למחוזות מאוד רחוקים, אנחנו רואים שזה פרוייקט שאפשר ללכת איתו רחוק גם בכמויות, הצבא יכול לקלוט אותן מבחינת מקום העבודה במסות הרבה יותר גדולות, הוא לא יוכל לממן את המסות שאפשר לקלוט בעבודה.
שירלי קרני: אני חושבת שאחד הדברים ששווה להתחיל לחשוב עליהם היום - האם אפשר למצוא מימון נוסף כך שגם אם הצבא יחזיק שני שליש ממימון הלומדת, אבל שליש יבוא ממקום אחר, הוא יוכל להרחיב את מספר הלומדות, להכניס יותר נשים לתוך הצבא כעובדות ואחר כך גם להוציא אותן החוצה עם ניסיון, כי אחרת באיזשהו שלב תהיה מכסה בשל חוסר בכסף.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: תעודה של מהנדס עולה למדינה, בלי שכר לימוד של התלמיד, בין 120 ל-150 אלף שקל.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: תעודה של הנדסאי, שזה שנתיים לימוד, עולה 12,000 שקלים.
פרופ' ג'ורג' מרקוביץ: אנחנו מדברים על סדרי גודל אחרים.
גילה גמליאל: ענת, נציגת נעמ"ת, בבקשה.
ענת: אני רוצה לשאול את סא"ל שירלי קרני.
ענת: אני שומעת לראשונה על תוכנית "רקיע", היא מאוד מעניינת אותי.
ענת: אני מנהלת מחוז הדרום מאשדוד עד אילת, אני אעשה הכל כדי שזה יימשך, כדי שהבנות יתפתחו מכאן בתחום של הצבא.
ענת: אני אדם מאוד פרקטי ומיליטנטי בתחום התעסוקה.
ענת: אני אומרת לכל המשרדים הממשלתיים שחייבים לדאוג לתעסוקה.
ענת: כבאר-שבעית שבאה מהמרכז, אבל המון שנים אני בבאר שבע, אני יודעת שבתחום הכימיה יש תוחלת תעסוקה, כי כל התעשייה הכימית היא בדרום.
ענת: אבישי ברוורמן ידידי זועק, הוא זורק את הכפפה למכללה הטכנולוגית שתתמחה בתחום הכימיה, שתתמקצע, שתרחיב בכל הארץ בתחום של כימיה, ואז ייתכן שמשרד התמ"ת יתקצב מכללות אחרות פחות כדי לנייד סטודנטים מהמרכז שילמדו יותר בבאר שבע, שיעבדו במפעלים הכימיים בדרום.
ענת: הרי הוא בעד, הרי רוצים תושבים בדרום.
ענת: תחום הכימיה, אם לא באוניברסיטת בן-גוריון, יהיה פה - טכנאים, הנדסאים, אולי אחר כך תואר ראשון בשילוב עם האוניברסיטה או שיקבלו אישור מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק אותו פה.
ענת: יש להרחיב את התחום הזה במכללה, ולעזוב תחומים שאין בהם תעסוקה.
ענת: נשים לא יעבדו בבאר שבע ברתכות, תעשייה וניהול - כן, כי נשים שלומדות את זה מוצאות עבודה במקצועות ליד תעשייה וניהול.
שלום בן-משה: זה מקצוע אוניברסלי.
ענת: הוא בטוח.
שלום בן-משה: משפט אחד לגבי כימיה.
שלום בן-משה: כל סטודנט או סטודנטים שרוצה ללמוד כימיה במכללה בבאר שבע, לא תהיה לו בעיה של מקום להתקבל.
שלום בן-משה: אם מחר יבואו ללמוד עוד 200 או 300 סטודנטים במכללה, נאפשר להם את זה, עם תקצוב.
מרינה סולודקין: אני קודם כל רוצה להודות, שמענו היום הרבה דברים מאוד מעניינים וגם ראינו תהליכים מאוד מעניינים.
מרינה סולודקין: לגבי התוכנית בצבא, צבא זה כמו אמא שנותנת הזדמנות טובה מאוד ללמוד מקצועות ולעבוד בהם.
גילה גמליאל: יש לנו עוד סיור עם הבנות של מסלול "רקיע".
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם ממש מכל הלב.
גילה גמליאל: אני חושב שהצגתם פה את התמונה בצורה הטובה ביותר שניתן כדי להמחיש לנו את המצוקות.
גילה גמליאל: יש גם בשורות טובות, אז זה בכלל טוב.
גילה גמליאל: מפגש עם סטודנטיות במכללת ספיר
גילה גמליאל: שלום לכן.
גילה גמליאל: אנו רוצים לשמוע על התוכנית, וכן בדיוק מה הצרכים על מנת לתרגם אותם גם לסיוע מצד הממשלה ומצד משרד התמ"ת.
גילה גמליאל: אני אשמח לשמוע גם איך הגעתן ללימודים, למה בחרתן דווקא במסלול הזה, איך אתן רואות את ההשתלבות ואת הלימודים שלכן כאן.
גילה גמליאל: אשמח לשמוע אתכן יותר מאשר להשמיע.
סטודנטית: מאוד משקיעים בנו כאו.
סטודנטית: יש לנו בעיות אחרות.
גילה גמליאל: אני מבינה שכולן מאזור הנגב.
גילה גמליאל: בעקבות כל הקיצוצים בקצבאות של הנשים החד-הוריות, הוחלט לתעל את המשאבים כדי להכשיר את הנשים לעבודה, לתת להן הכשרה מקצועית לפי הצרכים של התעשייה.
גילה גמליאל: זה המסלול שנמצא כאן היום, ואני קוראת למשרד התמ"ת להרחיב אותו כאן ובמכללה הטכנולוגית בבאר שבע.
גילה גמליאל: זה מופעל בעוד שלוש מכללות נוספות, שתיים בצפון ואחת באריאל.
גילה גמליאל: המגמה היא שהנשים תקבלנה את האפשרות בתוך שנת הלימודים גם להשתלב בעבודה בתעשייה, כי יש ביקוש עצום למה שהתלמידות לומדות כאן.
גילה גמליאל: זה לא פותר את כל הבעיות, אבל זה מסייע מאוד.
סטודנטית ישראלית: השאלה איך גומרים את השנה הזאת.
גילה גמליאל: יש בעיה כלכלית, כמו הנסיעות שזאת היתה נקודה שעלתה ושאלתי לגביה כדי לוודא שאכן טיפלו בכך שמשרד התמ"ת יממן את הנסיעות, כי אחרת זה נטל כלכלי נוסף שמאוד קשה לעמוד בו.
גילה גמליאל: הלימודים הם בחינם והנסיעות אמורות להיות גם כן בחינם.
גילה גמליאל: איך אתן מקבלות את הכלכלה במהלך התקופה הזאת?
סטודנטית ישראלית: כרגע אני מקבלת כלכלה, אחר כך אני לא יודעת מה יהיה.
שלום בן-משה: הסיכום הוא שבמהלך כל 12 החודשים שאתן לומדות כאן, אתן מקבלות או הבטחת הכנסה או דמי אבטלה.
שלום בן-משה: אם יש כרגע מישהי מכן שלא מקבלת, היא צריכה להגיד.
סטודנטית ישראלית: אנחנו מקבלות.
סטודנטית ישראלית: אבל ממה שאני מקבלת כרגע, אני לא מתחילה את החודש.
סטודנטית ישראלית: אני מקבלת 1,500 שקל.
סטודנטית ישראלית: מזה אני צריכה לשלם שכר דירה, חשמל, מים, כלכלה, יש לי גם ילד בבית.
סטודנטית ישראלית: זאת אומרת שאני לא מתחילה את החודש וגם אין לי ממש הכנסה.
סטודנטית ישראלית: זה המצב.
סטודנטית ישראלית: זה יפה שבאים לקראתי ומאפשרים לי ללמוד, אבל תעזרו לי.
סטודנטית ישראלית: מבחינתי אני רואה את זה כבזבוז זמן.
סטודנטית ישראלית: שנה אני באה ולומדת, זה נעים וזה נחמד, אבל עדיין אין לי במה לגמור את החודש.
גילה גמליאל: אני מסתכלת קצת קדימה.
גילה גמליאל: בתום השנה הזאת יהיה ניתן לשלב אותך בעבודה, אבל אין ספק שבמהלך השנה הקרובה חייבים למצוא פתרונות אלטרנטיביים.
גילה גמליאל: מה לגבי הקצאת משאבים לדיור?
סטודנטית ישראלית: אני גרה בדירה ששכרתי בעצמי, לא קיבלתי דרך עמיגור.
גילה גמליאל: חייבים לסייע בהחזר הוצאות שכר דירה.
סטודנטית ישראלית: יש הוצאות של שכר דירה, שגם את זה הורידו בקיצוצים.
סטודנטית ישראלית: הייתי בבנק וביררתי את העניין, נאמר לי שכמעט לכולם הורידו את הסיוע בשכר הדירה.
סטודנטית ישראלית: זאת אומרת שאם הייתי מקבלת סיוע בשכר דירה קרוב ל-7,000 שקל לשנה, היום אני אקבל אולי 3,000 או 4,000.
סטודנטית ישראלית: יש כאלה שהורידו להם לגמרי.
סטודנטית ישראלית: בגלל שיש לי דרגה גבוהה של זכאות, אני עדיין זכאית לקבל אבל זה לא אותו סיוע שהיה, הרבה פחות.
סטודנטית ישראלית: נכון שלטווח הרחוק באמת צריך לחשוב מה יהיה הלאה, אבל במצב הנתון היום אני לא מסוגלת.
גילה גמליאל: כמה זמן אתן כבר לומדות?
סטודנטית: ארבעה חודשים, מנובמבר.
סטודנטית: אתם צריכים לדעת שהרבה עזבו כאן בגלל הקשיים.
גילה גמליאל: כמה עזבו?
סטודנטית: התחלנו 38 והיום אנחנו רק 22.
סטודנטית: אני לא יודעת איך אחרים, אני לא מדברת על כולם, אני מדברת עליי.
סטודנטית: אני יודעת שמחר-מחרתיים אני חייבת לעזוב את הקורס, אני פשוט לא מסוגלת, יש לי בן שעוד מעט הוא מתגייס, הוא הולך לצבא, ויש לי ילדה שהיא חולה מאוד.
סטודנטית: רק לתרופות אני חייבת להוציא כמעט 1,000 שקל כל חודש ואני מקבלת רק 2,500 שקל.
סטודנטית: יש לי הלוואה של הסוכנות, תשלומים של חשמל.
סטודנטית: היום אני רוצה להגיד לכם שאני בלי גז, היום אחר הצהריים מנתקים לי את המים.
סטודנטית: אין לי ממה לשלם.
סטודנטית: יש לי סכרת, ויש הוצאות לתרופות גם בשבילי.
סטודנטית: לפעמים בבוקר אין לי במה להאכיל את הילדה כדי לשלוח אותה לבית הספר, וזאת ילדה שחשוב שהיא תאכל טוב.
סטודנטית: ומה אני יכולה לתת לילד בן 18 שעוד מעט הולך לצבא?
פרופ' זאב צחור: אבל אם תסיימי את הלימודים את תוכלי לעבוד.
פרופ' זאב צחור: זאת טעות להפסיק את הלימודים.
סטודנטית: אני מסכימה אתך, אבל מה אני יכולה לעשות עוד שמונה חודשים?
סטודנטית: היום אני בטוחה במאה אחוז שעכשיו אני חוזרת לבית וכבר לא יהיה לי מים, וגם כבר אין לי גז בבית.
שאלה: איפה את גרה?
סטודנטית: אני גרה בנתיבות.
גילה גמליאל: איך את משתלבת בלימודים?
סטודנטית: אני חושבת שאני בסדר גמור.
סטודנטית: בשביל עולה שש שנים בארץ זה מאוד קשה, השפה מאוד חדשה, הכל שפה טכנית, אבל אני מנסה.
סטודנטית: כל מה שתלוי בי, אני רוצה לעשות.
גילה גמליאל: אתן מבחינת
גילה גמליאל: כן רואות את הקורס כמנוף בשביל לפתור בעתיד את הבעיות, וצריך רק למצוא פתרון למהלך השנה הקרובה?
שלום בן-משה: זה מסלול אחר.
שלום בן-משה: כאן המסלול הוא תעשייה וניהול.
גילה גמליאל: כאן זה מסלול זה מסלול של תעשייה וניהול.
גילה גמליאל: אחר כך תהיה לכן קדימות לגבי מציאת מקום עבודה, כי משרד התמ"ת יהיה מחויב לכן לתעל אתכן מבחינת הצרכים שקיימים.
סטודנטית ישראלית: הכל עשר, הבעיה היא איך אני אגמור את השנה הזאת.
סטודנטית ישראלית: אם לא יהיה לי מה לאכול עוד חודש, לא יעזור לי שעוד שנה תהיה לי תעודה.
סטודנטית ישראלית: אני כבר לא אהיה שם.
גילה גמליאל: לגבי הבעיה הספציפית שלך, מדוע את חושבת שינתקו לך את המים או את הגז?
סטודנטית: כי לא שילמתי, אין לי ממה לשלם.
סטודנטית: היו"ר גילה גמליאל:
סטודנטית: לגבי גיל, אני מכירה אותו אישית וכמה שהוא יכול לעזור הוא עוזר.
סטודנטית: אין מה לדבר.
סטודנטית: הוא מאוד עוזר.
סטודנטית: בשום פנים ואופן אני לא רוצה לעזוב את הקורס הזה, אבל אין לי ברירה.
סטודנטית: אני יודעת שזאת ההתקדמות שלי, אני יודעת שאולי עוד שנה תהיה לי עבודה, זה לא רק עברית, זה גם עבודה, זה עתיד.
סטודנטית: אבל אני מדברת על הרגע הזה, ואני לא מדברת רק עליי, אני מדברת על כל הכיתה.
סטודנטית: אני רוצה להגיד לך תודה-תודה-תודה, ואני לא יודעת איך להגיד תודה לכל המרצים שלנו, כמה הם עוזרים לנו, כמה הם מדברים והכל, וכמה חשוב הקשר.
סטודנטית: הקשר פה הוא מאוד חזק, המרצים שלנו - גם דני, גם אבשלום - כולם, אין מילים.
גילה גמליאל: אני רוצה לדעת לגבי הנשים שעזבו את הקורס.
גילה גמליאל: באיזה שלב בקורס הן עזבו?
דוברת: הסיבות מגוונות, אין מגמה אחידה, כל אחת עם הסיבות שלה.
דוברת: חלק על רקע כלכלי.
סטודנטית: רק רציתי להוסיף שאני למשל ניסיתי לעבוד, גם ללמוד וגם לעבוד אחר הצהריים.