GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון דוד: אנחנו בחלק מהמסלולים לא מוצאים הבדלים כמו שלא מצאנו הבדלים גדולים בתוכנה, באלקטרוניקה באדריכלות, אלה מסלולים שלא נמצאו הבדלים בין נשים יהודיות לבין נשים לא יהודיות.
שמעון דוד: מצד שני כן נמצאו הבדלים ואפשר להבין את זה, הבדל למשל בתעשיה וניהול שזה מסלול שבו שליטה בשפה היא משמעותית ולכן מצאנו שיש פער יחסית גדול, מצד שני פער הפוך לכיוון ההפוך מצאנו במגמה של בניה ששם הרבה יותר בנות מיעוטים מאשר נשים יהודיות שפונות למסלול הזה ואפילו במגמות של כימיה, ביוטכנולוגיה, הנדסת הסביבה מצאנו שיש הרבה נשים בנות מיעוטים מאשר נשים יהודיות במסלולים האלה.
שמעון דוד: שוב, הנתונים האלה לא התיחסתי או לא טיפלתי עדיין בנתונים של השנתיים שלוש האחרונות, אלה נתונים מתש"ס, אבל אני מניח שאין שינוי קיצוני בין הנתונים האלה לבין מה שכרגע קיים.
שמעון דוד: אלה פחות או יותר הדברים המרכזיים, אולי בהמשך נקיים דיון על הדברים שאמרתי.
ד"ר חנה ויניק: נושא נוסף שלא מטופל כאן ואנחנו נחשפנו אליו בשנים האחרונות בעקבות פעילות משרד החינוך, הטריגר היה שיגורה של מעבורת בהשתתפות אסטרונאוט ישראלי וכו', ואני לא אחזור על כל הפרויקטים שדווחו באמצעי התקשורת, אבל ראינו כאן איזה שהיא מגמה מאד מעניינת, שבאותם בתי הספר שהשתתפו בפעילויות האלה, כתות שלמות, בבתי הספר האלה דווח על כתות שלמות שבחרו פיזיקה ברמה של 5 יחידות, ובעיקר בנות.
ד"ר חנה ויניק: זאת אומרת אם אני מסכמת את דיווחיהם של המנהלים, אז בהחלט באותם בתי ספר יש עליה באחוז התלמידים בכלל, שבחרו פיזיקה, ובמיוחד הבנות.
ד"ר חנה ויניק: כדי לבדוק אם זה היה משהו מקרי תלוי בבית ספר מסוים, או קבוצת בתי ספר, בדקתי עם יו"ר ועדת המקצוע לפיזיקה בחטיבה העליונה פרופ' בת שבע אילון, והיא דיווחה לי שאחוז הבנות בלימודי הפיזיקה שבוחרות 5 יחידות, עלה מקרוב ל20-25%- בשנים קודמות והיום הוא עומד על קרוב לשליש.
ד"ר חנה ויניק: ניסינו להבין מה קורה פה, אז מעבר לענין ומעבר אולי לכך שלאישה אולי קל יותר להזדהות עם להיות אסטרונאוטית מאשר הנדסת מכונות, אני לא יודעת אולי אבל מעבר לזה בהחלט מגיעים לידי איזה שהיא הבנה שמשהו בדרכי הלמידה בכתה בהחלט משפיע.
ד"ר חנה ויניק: אנחנו בהחלט שמנו לב שהבנות הם פחות אסרטיביות לא עברו תקופת תחרות בתוך קבוצה אבל, הם רצו להצליח זה היה די אינדבידולי כל אחד עם הציון שלו השוואה כמה קיבלת וכמה קיבלת, וגם הבנים, אפילו הבנים הם יותר, כשבנות הולכות ל-5 יחידות פיזיקה, היום זה שליש, אבל כשבנות הולכות ל5- יחידות זאת אומרת, זה כמו במתמטיקה, הבעיה היא בלהביא אותם לקבוצת הלימוד, כשהם באים לידי מבחן המציאות אז ההשגים שלהם אפילו,
חנה וינק: ושוב אני מסכמת, שאם היו שואלים על מה כדאי היום להטיל את מרכז הכובד בלעודד בנות בגילאים הצעירים, זה לעבוד על דרכי הוראה, לא להפריד.
אמנון צ'רניקה: הלימודים מתקיימים במסגרת העתודה הטכנולוגית של צה"ל, ועל פי צרכי כמות הטכנאים שצה"ל דורש מדי שנה עבור המערך הטכני שלו על דרך הגידול של מספר המובטלים.
אמנון צ'רניקה: מספר הבנות במגמות הטכניות הוא מאד זעיר, זה בנות בודדות, אין כמעט בנות במגמות הטכניות שצה"ל מאפשר במסגרת העתודה הטכנולוגית, והיא חשמל ואלקטרוניקה ומכונות,
אמנון צ'רניקה: טק, מפני שאם, בוודאי, כל האנשים שפנו לקורסי הסבה אנחנו קיימנו שלושה מסלולים לאנשים שנפלטו למעשה מהי-טק.
אמנון צ'רניקה: אבל אם אתה משווה התפלגות הנשים והגברים בתוך האוכלוסייה כ-50% 50%.
אמנון צ'רניקה: אבל רוב הגברים לא נשארו בהוראה.
אמנון צ'רניקה: זאת אומרת שההשמה בקרב הגברים היתה הרבה יותר נמוכה, הם חזרו בחזרה, מצאו את מקומם בחזרה בהי-טק אחרי הפסקה של שנה או שנתיים בהוראה, בתקופת הקורס הם קיבלו, אז לפי החוקים הישנים, דמי אבטלה, והם מצאו את מקומם חזרה, לעומת זאת הנשים לא רק שלא חפשו, אלא הם רצו להשאר בהוראה.
אמנון צ'רניקה: שמעון דוד לאיזה מקצועות הוראה היתה השמה?
ארזה צ'רצ'מן: כאן זה נתונים לגבי הסטודנטים בתואר ראשון המצטיינים, ופה אתם רואים כמו במתמטיקה בבגרות וכדומה, שהנשים הן מצטיינות יותר מהגברים.
ארזה צ'רצ'מן: יש עוד נקודה, שהרי כשהם מסיימות, יש מספרים גבוהים מאד של בנות שלמדו מתמטיקה מדעים פיזיקליים וכדומה, ואיפה הן?
ארזה צ'רצ'מן: לא יודעת, לא רואה את כולן בטכניון.
ארזה צ'רצ'מן: אנחנו כיוון שתיכון הוא רחוק מאוניברסיטה אנחנו במועצה לקידום נשים במדע וטכנולוגיה שמענו הרצאה מה הצבא עושה ביחס לזה.
ארזה צ'רצ'מן: יש לי בסוף החודש פגישה עם היועצת לרמטכ"ל למעמד האשה, ועם הממונה על המערך הטכנולוגי לראות באיזה אופן אנחנו יכולים להשיג מגע עם החילות שהן במערך הטכנולוגי ולשכנע אותן שהן יכולות לבוא לטכניון להנות מהלימודים שם.
ארזה צ'רצ'מן: אז נראה מה אפשר לעשות עם הצבא כדי לקרב את הפעולה לזמן שהן באמת מחליטות מה לעשות בהמשך.
חנה וינק: אז גומרים את הדוקטורט ומנסות ללמד באיזה שהוא מקום,
גילה גמליאל: בעקבות סיור של הועדה לקידום מעמד האישה באסף הרופא, נחשפנו בין היתר לכך שבית החולים גייס משאבים להקמת מרכז לנפגעות תקיפה מינית ומבעיות בירוקרטיות כאלה ואחרות הנושא היה תקוע, דיברתי עם השר על המצוקה סביב כל מה שקשור לאיסוף ראיות מנפגעות תקיפה מינית שהיום הפרוצדורה מאוד מוגבלת וביחד התבשרנו מצד השר לענין שהיום אנחנו נדבר עליו, של הבנות מול פרקליטות המדינה בכל מה שקשור להכשרת רופאים על מנת שהשירותים האלה יורחבו ושנפגעות תקיפה מינית יהיה להן את האפשרות לקבל את השירותים הראויים והנכונים בנושא הזה.
דודו וולף: אם אישה באילת חס וחלילה נאנסת, היא צריכה או שהרופא יגיע אליה או שהיא תגיע למכון לצורך התיעוד, אני הגדרתי את זה כנאנסת פעמיים, פעם אחת ע"י האנס ופעם אחת ע"י המערכת וזה אמנם אולי בעתיד לטובתה לצורך הגשת כתב אישום, אבל הטרטור הזה הוא פשוט זוועתי.
יצחק ברלוביץ: בשלב ראשון הקמנו שני מרכזים, אחד בצפון בבית חולים בני ציון ואחד במרכז בבית חולים וולפסון שבמסגרת הזאת נכון להיום כל הנשים נפגעות אלימות מינית שהמצב הרפואי שלהן מאפשר זאת מגיעות לאותו בית חולים ומקבלות בראש וראשונה עזרה רפואית וטיפול רפואי מתאים ובנוסף לכך המכון לרפואה משפטית שולח לשני בתי החולים האלה מומחה מטעמו, מומחה לרפואה משפטית, על מנת שיתעד את הממצאים שישמשו כראייה בבית המשפט במידה ויוחלט להגיש כתב אישום.
יצחק ברלוביץ: בשלב זה התקציב שעומד לרשותנו מאפשר לנו מימון או השתתפות במימון של שני מרכזים בלבד.
יצחק ברלוביץ: אנחנו מקווים שבעתיד ניתן יהיה להרחיב.
יצחק ברלוביץ: הסכום שמשרד הבריאות היום משלם לבית חולים למרכז שבו נעשה שירות מהסוג הזה הוא כ400- אלף שקל בשנה, אנחנו מקווים שנוכל את הסכום הזה לתת גם לבתי חולים נוספים במידה והם יצטרפו למערכת הזאת.
יצחק ברלוביץ: נכון לרגע זה התקציב הזה לא קיים במשרד הבריאות ובמידה והתקציב הזה יועמד לרשותנו נשמח לתת אותו לאותם מוסדות שיעמדו בקריטריונים הן מבחינה רפואית, הן מבחינת תשתית כוח האדם והן מבחינת הכשרת אנשי המקצוע המתאימים שיוכלו לבצע את הפעילות הרפואית הנפשית והמשפטית.
בני דוידזון: הבעיה כיום היא שמספר הפניות למרכזים לתקיפה מינית הוא מועט בגלל שחלק מהנפגעות נרתעות באופן טבעי מלהגיע, הן נרתעות מכיוון שהן יודעות לאן הן צריכות להיכנס ולהיחשף, אם זה בחדר מיון או במרכז לרפואה משפטית.
בני דוידזון: המקומות האלה לא ידידותיים בייחוד לאישה שמגיעה, ואפילו ילד שזה חמור עוד יותר, שמגיעים במצב שהם מגיעים לאחר תקיפה מינית ולכן יש רתיעה ולכן הנשים האלה מגיעות מאוחר עם נזק גם מבחינה נפשית ובוודאי עם בעיה חמורה באיסוף ראיות ואחר כך כשמגעים לבית המשפט כל הסיפור הזה מקבל צורה מאוד לא טובה וכל הרעיון היה לעשות משהו אחר, ולעשות משהו אחר זה להוציא את המקום הזה מחדר המיון, להביא את זה למקום שהוא ידידותי, שיראו בו פנים ידידותיות, אנשים עם אמפטיה כלפי האישה הנתקפת ובאותה הזדמנות תוך כדי שיחה, תוך כדי אמפטיה יעשה איסוף ראיות מקצועי ואז נשים תבואנה מיד, איסוף הראיות יהיה מדוייק והאישה תצא לפחות עם איזה שהיא חווייה מתקנת לחווייה הנוראה שהיא עברה.
בני דוידזון: הכוונה היא לעשות הכל תחת גג אחד.
בני דוידזון: הסוגיה הבעייתית החמורה היחידה שעומדת בפני הדבר הזה, זה סוגיית איסוף הראיות והבאתן לבית המשפט, כאשר בארץ היה מקובל, אם כי אני לא בטוח שהיה לזה ביסוס משפטי, שמי שעושה את זה זה רופאים פתולוגיים בעלי הכשרה לכיוון של רפואה משפטית.
בני דוידזון: אין הרבה כאלה בארץ, במרכז כזה יש רק אחד באבו כביר ואין יותר.
בני דוידזון: לכן הנגישות בעייתית, המקום בעייתי, היום גם המקום הזה מזדהה בציבור עם המקום שאליו באים לזהות קורבנות פיגועים ולכן יש רתיעה טבעית לבוא לשם וחדרי המיון הם חדרי מיון, כולנו יודעים איך נראה חדר מיון עמוס ביום ובלילה.
בני דוידזון: אליה וקוץ בה, מי יעשה את הפעולה הזאת.
בני דוידזון: עכשיו יש כבר פתרון, כי זה אומר שמחר אנחנו יכולים לפתוח מרכז כזה לאחר שנכשיר את אותם בודקים וההכשרה צריכה להיות לזהות את הסממנים החיצוניים לתקיפה.
עדה פליאל: הרצף הולך ככה, מרכזי הסיוע מלווים לבית החולים, בבית החולים היא מקבלת את הטיפול החירומי ואחר כך היא עוברת לטיפול אינטנסיבי ונפשי רב תחומי עד אשר היא משוקמת.
עדה פליאל: למרכזים האלה שאחד בראשון ואחד בחיפה, מהקהילה, נשים ששנים רבות סובלות מהתעללות מינית בילדות או אונס או פגיעות מיניות אחרות במהלך החיים שלהן והם חיות חיים לא רגילים, חיים דלים מבחינה נפשית עם סיוטי לילה ועם כל הסממנים שאנחנו מכירים אצל נפגעות תקיפה מינית, אנחנו מאתרים אותן והן מגיעות למרכזים האלה אחרי שנים שלא קיבלו טיפול.
הילה קרנר סולימן: המרכזים שכן נותנים מענה הם היוצאים מן הכלל שלא מעיד על הכלל כי צריכים להיות מרכזים כאלה בכל הארץ.
הילה קרנר סולימן: ברגע שהמרכזים האלה נפתחו הרשימה נסגרה כי טיפול נפשי דורך פרק זמן ארוך וממושך, וגם הקיצוץ בתקציב משרד הרווחה מאוד פגע ביכולת להעניק מענה להיקף ראוי של נשים וגם צריך הרבה יותר מרכזים כאלה.
הילה קרנר סולימן: כשיגויסו הרופאים להכשרה, צריך לתת דגש מיוחד לעובדה שתוכשרנה נשים רופאות ולא כל מי שהוא גניקולוג והוא מעוניין ליטול חלק בענין הזה.
הילה קרנר סולימן: צריך לתת את הדעת לרופאים שיוכלו לבדוק גברים בוגרים שעברו תקיפה מינית, זה נושא שלא כל כך אוהבים לדבר עליו אבל הוא קיים.
יהודית פלוטקין: אני חושבת שכל הנושא הזה של תקיפה מינית היה שנים מתחת לשטיח, כי גם מה שיצא זה המעט של המעט.
יהודית פלוטקין: וגם מה שיצא היה נכלל, יש אלימות כלפי נשים, אז הוא גם היה אלימות מילולית וגם אלימות פיזית וגם אונס, היה כתוב למטה במשפט בחלק מהמקרים, זה כשזה במשפחה ואנחנו יודעים שזה לא גם וגם וגם, כי אנחנו יודעים מה המשמעות של כל אחד מהדברים האלה לחוד.
יהודית פלוטקין: ואם אנחנו כרשות צריכים לזהות ולמפות, כרשות למעמד האישה במשרד ראש הממשלה צריכים לזהות ולמפות צרכים של נשים, אז הייתי אומרת על הרצף הזה של שיוויון הזדמנויות של גברים ונשים האלימות כלפי נשים היא המחלה הממארת של הבעיה של אי שיוויון והתקיפה מינית היא המחלה הממארת של האלימות ולכן כל כך חשוב מה שנעשה פה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: הייתי מציעה שנעשה פורום לשיקול דעת ונתחיל לבחון כלים נוספים בנוסף לכלי הזה שכנראה מיצה את עצמו בצורה זו או אחרת.
נחמן ריקרדו: אנחנו הסכמנו להכשיר רופאים בכל הארץ, נכון שזה לא קל, זה יהיה מאוד קשה להעביר גם את הידע וגם את הנסיון, אבל מעבר לזה מה שקשה להעביר זה את קו המחשבה של אותו רופא משפטי כאשר ברגע שהוא צריך לבדוק קורבן לאלימות.
נחמן ריקרדו: זה אנחנו לא נוכל להעביר וכל אחד יצטרך להתאמץ כדי לתת מענה נכון ברגע הנכון.
מאיר פומרנץ: האינטרס של האישה זה לא שיבדקו אותה באבו כביר ולא בוולפסון, לא לטלטל אותה בניידת מבית חולים מאיר לוולפסון כדי שאחרי שהיא ישבה וחשבה אם להיכנס או לא להיכנס למיון ונכנסה אלינו ובדקנו אותה וראינו שהיא ניתנת לטלטול אז יעבירו אותה לוולפסון, אני חושב שזה לא האינטרס שלה, האינטרס שלה זה לקבל אצלי את הטיפול המקסימלי המיטבי וללכת הביתה ולהיכנס מתחת למיטה ולבכות וללכת לפסיכולוג במשך 90 שעות שמשרד הבריאות הבטיח ולקבל את הטיפול ולשכוח מהדבר הזה.
מאיר פומרנץ: אין לה שום אינטרס ללכת לוולפסון.
מאיר פומרנץ: ד"ר ברלוביץ מבטיח לנו עוד תשעה חודשים לפתוח את הקורס הזה, אני שואל מה קורה עם האישה שנאנסת בנתניה או כפר סבא היום, הלילה, מה קורה איתה.
מאיר פומרנץ: היא מגיעה והיא נוסעת לוולפסון כי יכולים לטלטל אותה לשם, היא עולה על ניידת ונוסעת לשם, האם זה סביר במדינת ישראל ב2004- שזה השירות שאנחנו נותנים לאישה שהולכת לתרום לנו.
מאיר פומרנץ: אני חושב שלא.
גילה גמליאל: הצעת חוק למניעת הטרדה מינית (תיקון מס' 2) (ניצול מרות בלימודים) 2004.
גילה גמליאל: היום, לצערי, פורסמה כתבה על סטודנטית שלא הבינה את משמעות החוק וחששה שמא התיקון לחקיקה כוונתו להוביל לכניסה למיטתה.
גילה גמליאל: אנחנו רוצות להבהיר שזו לא המטרה, ומן הראוי שאנשים יפנימו מהו בכלל החוק למניעת הטרדה מינית, ואז יהיה יותר קל לתרגם את התיקונים לחוק כי כל פעם מחדש - גם בחוק לשירות לאומי שתיקנו - קשה להסביר לאנשים מלכתחילה מה אומר החוק נגד הטרדה מינית ומדוע צריך להחיל גם את ההקלות בחוק למשרתות בשירות לאומי.
גילה גמליאל: הייתי צריכה להסביר היום שוב מדוע אנחנו רואות לנכון להחיל את ההקלות בחוק למניעת הטרדה מינית גם למתבגרים בכיתות י"ב, י"ג, י"ד ולסטודנטים במוסדות השונים.
גילה גמליאל: אתמול זה עבר בקריאה ראשונה, היום אנחנו מקדמות את ההצעה לקראת קריאה שנייה ושלישית.
גילה גמליאל: אני אעביר את רשות הדיבור ליועצת המשפטית של הוועדה, עורכת הדין הלית, ואחר-כך אם תרצו לשאול שאלות או להציג דברים אתן מוזמנות.
הלית מגידו: אף על-פי שאני מרגישה שאני קצת חוזרת על עצמי לאור הקרבה בין הישיבות אני בכל-זאת רוצה לספר שוב מה הצעת החוק אומרת.
הלית מגידו: היום בחוק למניעת הטרדה מינית יש רשימה של מעשים שנחשבים להטרדה מינית.
הלית מגידו: באותה רשימה מצויות שתי פסקות שמדברות על התייחסויות חוזרות שמתמקדות במיניות או הצעות חוזרות שהן בעלות אופי מיני, ותמיד נדרש מהאדם שההצעות או ההתייחסויות הופנו אליו להראות שהוא לא היה מעוניין באותן הצעות או התייחסויות.
הלית מגידו: נוסף על כך יש פסקה מיוחדת שאותה אנחנו מתכוונים לתקן במסגרת הצעת החוק, שלפיה האדם שאליו הופנו ההצעות או ההתייחסויות לא ייאלץ שהוא לא היה מעוניין באותן הצעות או התייחסויות, אם הוא נמנה על סוגי אוכלוסייה שונים, וביניהם: קטינים חסרי הישע, מטופלים למיניהם, אנשים שההצעות מופנות אליהם במסגרת העבודה או במסגרת שירות בכוחות הביטחון.
הלית מגידו: אבל תמיד לגבי אותם אנשים צריך להראות שישנו ניצול של סוג היחסים המיוחדים; אם זה קורה בעבודה - ניצול יחסי המרות במסגרת העבודה, אם זה לגבי קטינים זה רחב יותר וכולל גם תלות או חינוך.
הלית מגידו: הצעת החוק שלך כוונתה להרחיב את סוגי האוכלוסייה ולכלול בהם גם תלמידים, ואנחנו חילקנו את זה לשתי פסקות: הפסקה הראשונה בהצעת החוק מדברת על תלמידים בכיתות י"ב, י"ג וי"ד, ובה הבהרנו שאותם תלמידים לא יהיו קטינים כדי לעשות הפרדה מוחלטת וברורה בין הפסקה הקיימת על קטינים לבין התלמידים בכיתות י"ב, י"ג או י"ד.
הלית מגידו: הפסקה הנוספת שמשלימה את הפסקה הראשונה אומרת שההקלה הזאת - שכאמור הם לא יצטרכו להראות שהם לא מעוניינים בהצעות - שזה יחול לגבי תלמיד או סטודנט הלומד במוסד המקנה השכלה עיונית או מקצועית לבוגרים, תוך ניצול יחסי מרות בלימודים.
הלית מגידו: אנחנו שאבנו את המינוח שקיים כבר היום בסעיף 7 לחוק מניעת הטרדה מינית.
הלית מגידו: אומנם סעיף 7 מדבר על נקיטת אמצעים בידי מעביד, אבל אנחנו בהחלט נעזרנו בו כדי למפות את מוסדות ההשכלה הקיימים, כי היה לנו קושי להתחיל לחשוב האם זה יכלול מסגרות חינוך למבוגרים במשרד התמ"ת, ישיבות במגזר החרדי, וכדומה.
הלית מגידו: חשבנו שיהיה קושי להתחיל למנות אותם אחד לאחד, ועדיף להשתמש במינוח רחב יותר במיוחד משום שהוא קיים כבר היום בסעיף 7.
הלית מגידו: אני רוצה להקריא את הצעת החוק כדי שיהיה ברור: סעיף 1 מתקן את סעיף 3: 1.
הלית מגידו: בחוק למניעת הטרדה מינית, התשנ"ח - 1998 (להלן - החוק העיקרי), בסעיף 3(א)(6), שזו אותה פסקה שמונה את האוכלוסיות: (1) ברישא, במקום "בפסקאות המשנה (א) עד (ג)" יבוא "בפסקאות המשנה (א) עד (ה)"; (2) אחרי פסקת משנה (ג) יבוא: (ד) לתלמיד בכיתה י"ב, י"ג או י"ד, שאינו קטין, תוך ניצול יחסי מרות בלימודים; (ה) לתלמיד או לסטודנט, הלומד במוסד המקנה השכלה עיונית או מקצועית לבוגרים (בחוק זה - מוסד להשכלה לבוגרים), תוך ניצול יחסי מרות בלימודים.
הלית מגידו: " סעיף 2 מתקן את סעיף 7: 2.
הלית מגידו: בסעיף 7(ז) לחוק העיקרי, במקום "מוסדות המקנים השכלה עיונית או מקצועית לבוגרים יבוא "מוסד להשכלה לבוגרים".
הלית מגידו: אני חייבת להבהיר שסעיף 2 בהצעת החוק שמתקן את סעיף 7 נועד אך ורק לשם תיקון טכני מכיוון שאנחנו משתמשים באותו מונח בסעיף קודם בחוק, ולכן פשוט כתבנו "להלן", והשתמשנו באותו ביטוי בהמשך.
הלית מגידו: שתי נקודות עלו בהצעת החוק לאחר שהצעת החוק כבר התפרסמה, ורציתי לשתף אתכן בהתלבטויות בהן: א.
הלית מגידו: מישהו טען בפניי שמא המינוח "ניצול יחסי מרות בלימודים" עלול לכלול גם מצב שתלמיד בריון מנצל או מפעיל סוג של מרות כלפי תלמיד חלש - מרובע - ונחבא אל הכלים.
הלית מגידו: אנחנו בחנו את הסוגייה הזאת, ולדעתנו - אני כמובן מתכוונת לכך שהתייעצתי עם משרד הממשלה, ובראשם משרד המשפטים - יחסי מרות בלימודים באמת יתייחסו למצב שבו יש ניצול בין תלמידים חזקים וחלשים.
הלית מגידו: הנקודה השנייה התייחסה לשימוש בביטוי "יחסי מרות בלימודים", והביטוי "בלימודים" הוא מאוד רחב.
הלית מגידו: אומנם הצעת החוק במקורה דיברה אך ורק על מרצים ועל סטודנטים; זו הייתה הכוונה המקורית כשעוד לא פתחנו את הנושא.
הלית מגידו: כשאנחנו אומרים כעת "בלימודים", זה אומר שזה יחול לא רק לגבי הסגל האקדמי והמרצים, אלא גם לגבי הסגל האדמיניסטרטיבי, כמובן, רק כאשר ישנם יחסי מרות.
הלית מגידו: נניח, מזכירה או מזכיר בכירים שאחראים על מתן אישור לעבור מקורס אחד לקורס אחר או על הקלדת הציונים לתוך המערכת, ויש להם בכך השפעה מאוד גדולה על ההתקדמות ועל מהלך הלימודים של אותו סטודנט, ודאי אפשר יהיה לטעון שמדובר בסוג מסוים של מרות.
הלית מגידו: לכן כאשר אנחנו משתמשים בלימודים, אנחנו מתכוונים לסגל האקדמי, אבל גם לסגל המנהלי האדמיניסטרטיבי.
הלית מגידו: דן אורנשטיין ממשרד המשפטים יוכל להוסיף, אבל הנוסח תואם עם משרדי הממשלה, הממשלה תומכת, למיטב ידיעתי, בהצעת החוק גם משום שאין לה עלות.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את היועצת המשפטית של הוועדה, עורכת-הדין הלית, וגם את עורך-הדין ממשרד המשפטים, דן אורנשטיין.
גילה גמליאל: אני מודה לכם על העבודה המסורה ועל קידום החוק במהירות, גם לדלית שנכנסת לעניינים במהירות בתור מנהלת הוועדה לקידום מעמד האישה.
גילה גמליאל: עכשיו אני יכולה להכתיר אותה באופן רשמי לתפקיד.
גילה גמליאל: מבחינתי זה יהיה החוק הראשון שיעבור בשבוע הבא בקריאה שנייה ושלישית, ואני מתרגשת.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את שדולת הנשים על שיזמו את הצעת החוק.
הלית כהן: בשנתיים וחצי שאני בשדולה לא ראיתי הצעת חוק שאנחנו יזמנו, ואתם לקחתם והרחבתם בצורה מאוד ראויה, ואני מאוד מברכת על זה.
רבקה שקד: נחתה על שולחני השבוע תלונה - אומנם זה לא שירות המדינה, אלא מוסד להשכלה גבוהה, אבל כידוע אני כתובת כמעט לכל המגזרים בארץ - והשאלה שלי היא האם לדעתכן הניסוח מספיק ברור כך שזה מכסה גם תלמיד מחקר מלגאי או תלמידת מחקר מלגאית.
רבקה שקד: כי באותו מקרה מדובר על מלגאית, תלמידת מחקר שמוטרדת קשות בידי המנחה שלה בדוקטורט, שהוא גם חבר ועדת השיפוט.
רבקה שקד: אני לא יודעת אם זה כלול.
גילה גמליאל: בוודאי שזה כלול.
הלית מגידו: החוק היום לא מגדיר מהו תלמיד או סטודנט.
הלית מגידו: הוא נוקט את הביטוי כפי שהוא ומותיר אותו פתוח.
הלית מגידו: יחד עם זאת, נדמה לי שהפרשנות הסבירה של הביטוי "תלמיד" או "סטודנט" יכלול בהחלט תלמיד או סטודנט שהוא תלמיד מחקר מלגאי או לא מלגאי, זה לא משנה.
גילה גמליאל: לא רק דוקטורנטית, אלא גם מי שלומדת רק לעבודת מחקר.
גילה גמליאל: מי שכותבת עבודת מחקר נחשבת סטודנטית מבחינת האקדמיה.
הלית מגידו: לכל דבר ועניין.
מיכל סגל: אני מבינה את זה בדיוק כמוך.
מיכל סגל: הנוסח של הסעיף כולל גם מי שהיא סטודנטית מחקר.
גילה גמליאל: כאן זה קל וחומר מסיבה אחת: תחשבו מה קורה לדוקטורנטית שבתום לימודיה לתואר שני המנחה, שהוא הבסיס לעצם הניווט---
הלית מגידו: הישיבה אתו מאוד צמודה.
גילה גמליאל: כאן זה קל וחומר בסיטואציה של מניעת מצב של הטרדה מינית.
דן אורנשטיין: בלי המנחה אין דוקטורט.
גילה גמליאל: נכון, ולא רק זה, המנחה בלבד יכול לומר שהיא מוכנה עכשיו לדוקטורט.
גילה גמליאל: לכן איזו שאלה?
גילה גמליאל: זה המקרה האולטימטיבי להצעת החוק.
דן אורנשטיין: כדאי להבהיר שנעשה ניסיון להגדיר את המוסד בצורה הרחבה ביותר.
דן אורנשטיין: תלמיד לא מוגדר באותם מוסדות, ואז המוסדות מוגדרים בצורה הרחבה ביותר.
דן אורנשטיין: כדי לקלוע לכל המצבים בלי קשר לסוג המוסד, כל המוסדות כלולים, ולכן גם ברוח זו גם המצב שעליו הצביעה רבקה שקד כלולים.
גילה גמליאל: מה נעשה עם הפנייה?
רבקה שקד: אני ממש במבוכה, אני רוצה להתייעץ עם היועצת המשפטית של האוניברסיטה העברית כדי לתת עצה טובה לאותה אישה.
גילה גמליאל: תחשבי מה קורה אם היא נמצאת לקראת סוף הדוקטורט.
גילה גמליאל: לכי תמצאי מנחה אחר.
גילה גמליאל: היא נמצאת בבעיה כפולה ומכופלת.
רבקה שקד: יכול להיות שהדרך הטובה ביותר היא לבקש בשקט להחליף מנחה, אז היא אומרת לי: אני חייבת לתת נימוק, אני חייבת להסביר מה פתאום אני רוצה להחליף מנחה.
רבקה שקד: אני גם רוצה שיוציאו אותו מוועדת השיפוט, אני לא מוכנה שהוא יישב שם.
רבקה שקד: זה מצב קשה מאוד.
רבקה שקד: זו אישה שהיא תלמידת מחקר בחוג טכנולוגי מאוד יוקרתי, וזה עוד יותר כואב שעד שאישה מגיעה למעמד כזה בטכנולוגיה---
אמני חלילה: ---היא נתקלת במכשול מכיוון שהיא אישה.
רבקה שקד: זה גם צפוי.
הלית מגידו: גילה ברשותך, מבלי להתייחס למקרה הקשה הספציפי אני מציעה שאם חלילה מתעורר חשש שמא זה לא כולל תלמידי מחקר או דוקטורנטיות, אולי במהלך הנאום שלך במליאה בקריאה השנייה תאמרי במפורש, אף על-פי שלשון החוק היא הקובעת, אבל לפעמים פונים לדברי הכנסת כדי להיעזר בפרשנות.
גילה גמליאל: אני בהחלט אציג את זה.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכולן, ושיפסיקו להטריד.
גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.
גילה פינקלשטיין: אני רוצה להודות לחברת הכנסת גילה גמליאל שדיברה אתמול בשעות הערב המאוחרות על החוק, והייתה התלהבות אף על-פי שהיו מעט אנשים אחרי יום קשה.
גילה פינקלשטיין: תופעת ההטרדה המינית היא תופעה רווחת בחברה הישראלית, וכל מי שנותן יד למאבק - יישר כוח.
גילה פינקלשטיין: אני באמת רוצה לראות את זה יוצא לפועל ולמנוע את כל הבעיות שהתעוררו בגלל התופעה הזאת, להיאבק בה ולחסום אותה.
גילה גמליאל: אנחנו רוצות להצביע על החוק.
גילה גמליאל: בעד - 2 נגד - 0 נמנעים - 0 תודה רבה לכן.
גילה פינקלשטיין: אני ממלאת את מקומה של יושבת-ראש הוועדה, גילה גמליאל, משום שהיא בריאיון ברדיו.
נדיה קליין: אני פה כנציגת "קול האישה" בירושלים, ארגון פמינסטי, ואני חלק מצוות שעובד על פרויקט נגד סחר בנשים.
נדיה קליין: אנחנו מנסים למפות את אזור ירושלים וקצת מחוץ לירושלים.
נדיה קליין: זה מאוד קשה, אנחנו עובדים עם המשטרה ועם עובדים.
נדיה קליין: אנחנו מנג'סים למשטרה ולמנהלת ההגירה, וזה מאוד קשה, אבל יש לנו המון ידע ועשינו הרבה מחקר ונפגשנו עם מי שצריך, כולל נשים נסחרות.
גילה פינקלשטיין: אחרי שנפגשים עם נשים נסחרות לא ישנים כמה לילות, נכון?
נדיה קליין: יש לנו עורכת-דין, ויש לנו אנשים שמייצגים אותן, אנחנו עובדים בצמוד לנעמי לוונקול.
נדיה קליין: זה נושא שכל פעם אנחנו מתעלפות שוב , ומנסות להתקדם.
נדיה קליין: מאוד קשה לקבל אינפורמציה מכל הכיוונים.
נדיה קליין: זה מתחיל עם נשים שלא רוצות שנגלה אותן.
נדיה קליין: עשינו השתלמות ב"אישה לאישה" בחיפה; נפגשנו עם ריטה ומנסים ללמוד ממנה מההצהרה שאין זנות בירושלים עד שמצאנו אותם.
נדיה קליין: אפילו גייסתי את הבן שלי לעשות טלפונים למכון ליווי.
גילה פינקלשטיין: מה הוא גילה בשיחת הטלפון?
נדיה קליין: צריך לשמוע את זה כדי להאמין שקיים דבר כזה בעולם הזה.
נדיה קליין: אמרו לו: "יש אסייתיות, רוסיות, אתה יכול שתיים בבת אחת", אז אני חושבת שיש אינפלציה של קליינטים, אין כסף אולי.
נדיה קליין: הייתי בשוק גם משום שזה הבן שלי ושנית משום שזה עולם שאני לא מכירה.
נדיה קליין: זה נורא, מתארים באיזה גובה הן וכדומה, וזה דבר מאוד קשה.
קריאה: ועדיין יושב-ראש הכנסת חושב שצריך לבטל את ועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין סחר בנשים.
גילה פינקלשטיין: אנחנו לא ניתן, נכון?
נדיה קליין: יש בתי ליווי בירושלים, יש נשים מחבר העמים בירושלים.
נדיה קליין: הישראליות חזרו, ויש ששון ושמחה.
נדיה קליין: אנחנו מאוד מעורבות בסצינה הירושלמית.
נדיה קליין: ביום שישי היה מאמר בעיתון שנאמר בו שפגשו בחורות שעובדות בזנות בירושלים.
נדיה קליין: לפי הערכתנו, יש כמה עשרות מחבר העמים וכמה עשרות ישראליות שעובדות בירושלים.
נדיה קליין: בירושלים אין סחר.
נדיה קליין: הן נסחרות בתל-אביב, מגיעות לירושלים כדי לעבוד.
נדיה קליין: יש שלום מוחלט בירושלים: ערבים ויהודים עובדים יחד כסרסורים וכסוחרים.
נדיה קליין: אנחנו מנסים למפות את מזרח העיר ואת השטחים, וזה מאוד קשה, כי נשים נסחרות פשוט נעלמות שם.
נורית זיו: כמה זמן את עובדת בזה?
נדיה קליין: ארבעה חודשים אנחנו עושים מחקר קשה מאוד.
נדיה קליין: נפגשנו עם עורכי-דין ערביים שעובדים במזרח ירושלים ובמזרח העיר, והם טוענים שאין שם.
נדיה קליין: יש לנו שם של אישה שארבע שנים נמצאת ברמאללה.
גילה פינקלשטיין: את יודעת שגם בחורות יהודיות נעלמות בתוך הכפרים?
גילה פינקלשטיין: את מכירה את פרפרי הכפר?
גילה פינקלשטיין: אתמול הראו לי סרט על פרפרי הכפר; פונים לבחורות יהודיות בגיל צעיר, קונים להן דברים, ואחרי כמה שנים הן נעלמות בתוך הכפרים, נשואות לערבים, ואחר-כך מתחננות לנשים בישראל שפועלות בתחום שיצילו אותן.
גילה פינקלשטיין: כיושב-ראש השדולה למען הילד מכירה ילדות קטנות בנות 16-17.
נדיה קליין: אנחנו מדברים על נשים נסחרות.
אורנה המר: אני מרכזת את התכנית "חברות בזוגיות ללא אלימות" במשרד החינוך.
אורנה המר: זו תכנית שיצאה לדרך בשיתוף משרד הרווחה ומשרד החינוך ועובדת בבתי-הספר התיכוניים בארבע השנים האחרונות.
אורנה המר: התכנית היא תוצר של הוועדה הבין-משרדית "זוגיות עד הסוף".
אורנה המר: בארבע השנים האלה העברנו את התכנית ב- 2000 כיתות י' או י"א, אנחנו בשאיפה להרחיב ולפתח את העניין הזה.
גילה פינקלשטיין: אני רוצה להקריא לכם את הנתונים של המשטרה לפני שאנחנו מתחילים בדיון: בשנת 2003 נרצחו 16 נשים בידי בני זוגן.
גילה פינקלשטיין: עד 14 במרס 2004 נרשם במשטרה מקרה אחד של רצח אישה בידי בעלה.
גילה פינקלשטיין: בחודשים ינואר-פברואר 2004 נפתח תיק אחד במשטרה בגין ניסיון לרצח אישה בידי בן זוגה.
גילה פינקלשטיין: בשנת 2003 התקבלו במשטרה 20,086 תלונות בגין אלימות בין בני זוג, בהן 13,858 – כ- 69% - תלונות של נשים נגד בני זוגן.
גילה פינקלשטיין: בשנת 2003 הייתה ירידה בשיעור של 9% לעומת שנת 2002 במספר התלונות שהגישו נשים בגין אלימות מצד בני זוגן.
גילה פינקלשטיין: בגלל המצב הקשה הזה שמענו השבוע על הצעת חוק של חבר הכנסת יחיאל חזן, שמחייב את המשטרה לספק לנשים הגנה, כמו שוקר חשמלי, לחצן מצוקה.
גילה פינקלשטיין: זה יעלה לדיון ודווקא יתקבל בשמחה.
גילה פינקלשטיין: הייתי רוצה לשמוע מה דעתכן, איך אנחנו מקדמות את הנושא הזה שהוא כל-כך חם וכל-כך קשה.
נורית זיו: נתחיל עם הצעת החוק.
נורית זיו: זה לא המקום לדון, אבל נושא לחצני המצוקה נדון בהרחבה גם בוועדה בין-משרדית וגם בוועדת האלימות שעומד היום בראשה דני נווה וקודם לימור לבנת.
נורית זיו: הבעיה היא תקציבית.
נורית זיו: לא כל-כך פשוט להגיד שהמשטרה תספק לחצני מצוקה ושוקרים חשמליים, כי זה לא רק שוקרים ולא רק לחצני מצוקה, אלא גם אנשי סיור וניידות שצריכים להסתובב סביב הבית.
נורית זיו: הבעיה הרבה יותר מסובכת.
גילה פינקלשטיין: החוק אומר שכשהאלימות אכן קיימת והאישה בסכנה יש לספק לה.
נורית זיו: אם יהיה דיון על הצעת החוק אני אפרט מהן הבעיות.
גילה פינקלשטיין: יהיה ונזמין אותך.
נורית זיו: בעקבות הצעת חוק קודמת בנושא ואחרי דיון ארוך ומייגע בעניין הוחלט לקיים פיילוט בתחנה אחת כדי לראות מה המשמעות של לחצני המצוקה בכלל מול כל הגורמים שעובדים בכך, לא רק מול המשטרה: משרד העבודה והרווחה, בתי-המשפט.
נורית זיו: יש ועדת היגוי שמלווה את הפיילוט הזה, ולכן מנסים לרתום את העגלה לפני הסוס.