GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טליה לבני: הרי על מה אנחנו מדברים, אנחנו מדברים על גוף שמשמש בין השטח עם כל הייצוג של השטח לבין - - -
גילה פינקלשטיין: תודה, טליה לבני.
גילה פינקלשטיין: יהודית, בבקשה תסיימי.
יהודית פלוטקין: אני רוצה לסיים בהתייחסות מאוד קצרה לשתי הנקודות האלה ומשפט אחד כללי.
יהודית פלוטקין: הרשות היום יזמה עד היום הצעות חקיקה, הרשות תיזום הצעות חקיקה ולי כמנהלת הרשות יותר נוח שזה לא יהיה כתוב שאני חייבת ליזום, כי גם לא כתוב אסור לה ליזום.
יהודית פלוטקין: אתם אפילו לא מוציאים, אז אני מותר ליזום.
יהודית פלוטקין: אז אתם מחייבים, החוק המקורי חייב את מנהלת הרשות ואת הצוות שלה ליזום הצעות חקיקה כי התפקיד שלה זה להוביל שינוי חברתי ולכן הוא חייב אותה.
יהודית פלוטקין: אתם רוצים להוריד ממני את החובה ושאני אעשה את זה בזכות, בסדר, אני אעשה את זה בזכות.
יהודית פלוטקין: אבל אולי המנהלת שאחרי לא תחשוב שבית המחוקקים זה מקום חשוב, לא תחשוב שהיא צריכה.
טליה לבני: אני לא רוצה להוציא ממך את החובה.
יהודית פלוטקין: לא, אני רוצה שהם יבינו.
יהודית פלוטקין: זו דוגמה אחת.
יהודית פלוטקין: עכשיו אני רוצה לתת לכם דוגמה מה זה התיאום, המילה המפחידה הזאת.
יהודית פלוטקין: מה עושה הרשות.
יהודית פלוטקין: למשל יש אלף גורמים בממשלה, זה לא דבר פשוט ולתאם זה לא לתת הוראות.
יהודית פלוטקין: אבל אם אנחנו עושים פגישה אצלנו של כל מי שעוסק בנושא יזמות עסקית לנשים, מהרשות לעסקים קטנים.
יהודית פלוטקין: יש יחידה במשרד התיירות שאף אחד לא יודע, יש במשרד השיכון יחידה שאף אחד לא יודע ויושבים כל אלה, 20 איש שעוסקים ביזמות עסקית מכל התחומים ומחליפים כרטיסי ביקור על השולחן שלי ושתיים הוצאות שמסבסדות את אותה סדנא והם לא ידעו כל אחת שהשניה מסבסדת.
יהודית פלוטקין: תגידו, מה רע, באיזה סמכויות מאיימות יש מהעניין הזה.
יהודית פלוטקין: הרי אני לא אומרת לה, את אל תעשי, או אל תעשי, אני מתאמת, אני מפגישה אותם ואנחנו עושות יחד סיור מוחות אפשר לשדרג את הנושא של יזמות עסקית ואיך אפשר לעגן משאבים.
גילה פינקלשטיין: עכשיו זו היתה דוגמה טובה.
טלי שחר: אני רוצה להגיד משהו.
טלי שחר: את יודעת מה אני מרגישה שהבעיה בדיון הזה זה הקידוש של שני הדברים.
טלי שחר: הקידוש של התאגיד והקידוש של הרצונות לשדרוג או לשיפור וזה יוצר קונפליקט.
טלי שחר: כי אם בעצם היתה כאן רשימה מה אנחנו רוצות כדי לשדרג, להאדיר, להעצים, לחזק.
טלי שחר: אני באמת מתייחסת למהות ולא לסמנטיקה.
טלי שחר: אז נעשה כאן רשימה שאנחנו רוצים תיאום, אנחנו רוצים אכיפה, אנחנו רוצים תביעה, אנחנו רוצים כל מיני דברים ובתנאי שזה ינותב למקומות הנכונים.
טלי שחר: ואז לבוא לגופים המוסמכים ולהגיד, תגידו, הרצון הזה שלנו שככה תיראה התמונה מה נכון לה?
טלי שחר: שתהיה תאגיד, שתהיה יחידת סמך, שתהיה אולי רשות כמו שהיא נמצאת.
טלי שחר: ועכשיו אנחנו אומרים ככה, אנחנו רוצים תאגיד סטטוטורי וזה חשוב לנו מאוד שזה יהיה תאגיד סטטוטורי שיכיל את כל הרשימות שלנו והנה באים אנשי המקצוע ואומרים, רגע, יש כאן בעיות אתיות, יש כאן בעיות שזה לא מקובל, יש כאן משרדי ממשלה מיוצגים שלא רוצים.
טלי שחר: והקידוש הכפול הזה יוצר כאן קונפליקט שהוא לא יכול לקדם את הדיון הזה.
יהודית פלוטקין: אין פה משרדי ממשלה שלא רוצים.
טליה לבני: אני אגיד לך למה.
טליה לבני: את יודעת, כי אין לנו עמדה לצאת עם מיניסטריון לענייני נשים.
טליה לבני: אם היה לנו פה מנדט, היינו מחליטים.
יעל אחילאה: נראה כאילו שמשרד המשפטים ומשרד ראש הממשלה רוצים לקצץ בסמכויות של הרשות למעמד האישה ולא להוסיף.
יעל אחילאה: אבל אני רוצה להזכיר, הצעת החוק שהונחה על שולחן הכנסת לא מוסיפה סמכויות לרשות, היא מוסיפה איזה שהיא סמכות להפעלת מסגרות מסוימות שאנחנו חושבים שאולי צריך להבהיר בדיוק על מה מדובר.
יעל אחילאה: אבל היא מדברת על המבנה, היא מדברת על הפיכה לתאגיד והיא מדברת על המבנה של המוסדות הפנימיים.
יעל אחילאה: אם הייתם אומרים, אנחנו רוצים סמכויות לתבוע ואנחנו רוצים סמכויות כאלה וסמכויות כאלה, היינו דנים בזה, אבל הצעת החוק לא הביאה לנו סמכויות לדון בהם.
יעל אחילאה: ולכן אנחנו אומרים, או-קיי, יש חוק קיים, הוא בנוי לפי מחשבה שמדובר באותו גוף של השלטון, אז אנחנו אומרים, גוף שאתה מוציא אותו מהשלטון יש דברים שלא מתאימים שיהיו בחוק שמסדיר את הפעילות שלו.
יעל אחילאה: זה לא אומר שאי אפשר לקיים ישיבות ולהפגיש את כל הגורמים שנוגעים בדבר.
גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לשבת כל הגורמים שוב על הצעת החוק ולהיפגש שוב.
גילה פינקלשטיין: תודה רבה, הישיבה נעולה.
ענבל גבריאלי: על פי החוק היום בן זוג מוגדר זה לרבות ידוע בציבור.
נורית זיו: גם לא רק זה.
נורית זיו: בואו נעשה סדר, המשטרה מבחינת החקירה ומבחינת הסטטיסטיקה, המערך שנבנה הוא מערך של אנשים שחוקרים את העבירות בין בני הזוג.
נורית זיו: קודם כל העבירות בין בני הזוג מוגדרות ככלל העבירות שנעברות בין בני זוג, אם הרקע הוא הרקע הזוגי.
נורית זיו: כי אותי לא מעניין אם הוא החטיף לה סטירה או אם השיג גבול או אם הוא התפרץ לה הביתה או אם נכנס לה למחשב או אם עשה דברים אחרים אם הרקע הוא רקע זוגי.
נורית זיו: כי הערכת המסוכנות צריכה להתחשב בכלל הדברים.
נורית זיו: זה קודם כל.
נורית זיו: הדבר האחר הוא שחרף הגדרות כאלה ואחרות בחוק, והחוק מדבר על בני זוג כנשואים או ידועים בציבור, מבחינת החקירה ומבחינת הסטטיסטיקה המשטרתית מדברת על כל עבירה ועל כל רצח שנעשה כשהרקע הוא רקע זוגי.
נורית זיו: זאת אומרת גם אם חבר עשה, גם אם גרוש, גם אם ידוע בציבור, גם אם זה מטריד מאיים שהיה נדמה לו שהוא חבר שלה אבל הוא בכלל לא חבר שלה.
נורית זיו: זאת אומרת שזה לא נכון להגיד, ואני מבקשת שגם לציטוט לתקשורת לא תגידו דברים שלא נבדקו אתנו, בני זוג מבחינת הסטטיסטיקה והחקירה הם בני זוג שאנחנו הגדרנו אותם כבני זוג לצורך החקירה.
נורית זיו: אחר כך החוק מגדיר ככה, ולכן הפרקליט התובע שיסווג איזה סעיף עבירה אז הוא יסמן סעיף 382 ולא 380, אבל זה לא משנה לנו מבחינת עצם החקירה.
נורית זיו: לכן צריכים לשים דברים על דיוקם.
נורית זיו: כמו שאני אמרתי, אני לא אכביר, התגובה המיידית, הנושא של הערכת מסוכנות שאנחנו צריכים לעשות, זה אחד הפרוייקטים החשובים שעשינו, כולם כאן יודעות שבעקבות ועדת בן שלום בשנת 98' כל הגופים שעוסקים באלימות בין בני זוג חוייבו למעשה לפתח כלים להערכת מסוכנות, ואנחנו לקחנו את האתגר הזה, פיתחנו כלי להערכת מסוכנות מאוד מפורט, אין לי זמן לפרט איך הוא תוקף, הוא תוקף בצורה מאוד מאוד מקצועית.
נורית זיו: היום הוא נמצא על שולחן העבודה של כל חוקר במשטרה.
נורית זיו: החקירות במשטרה נערכות הכל ממוחשב היום, וכשאנחנו פיתחנו את הכלי זה לא היה ככה, אבל מאחר שצפינו שזה יהיה כך הכלי נמצא על שולחן העבודה בכל מחשב של חוקר, הכלי הוא כלי אקטוארי, ואנחנו עשינו את זה עם אנשי מקצוע, גם פסיכולוגים קליניים, גם אנשי מקצוע בתחום הרווחה, הכלי הוא כלי אקטוארי והחוקר מחוייב על פי הנהלים בכל חקירה לעשות את הערכת המסוכנות, כלומר לפתח את החקירה בהתאם להערכת המסוכנות.
נורית זיו: הנושא של ביצוע הליכים משטרתיים, לרבות מניעת נגישות לנשק, זה ברור, כל אדם שיש תלונה לגביו מייד נלקח לו הנשק.
נורית זיו: יש לנו קשר ישיר עם הצבא, אנחנו, בכל אופן זו המדיניות שלי, לעשות גם דברים בלוול הרך, של הקשר עם הדברים החיצוניים, גם מייעל את העבודה, גם מול הצבא עשינו עבודת מטה מאוד מאוד ארוכה, מהיום ממחשב למחשב הנתונים עוברים.
נורית זיו: זה לא ברור מאליו הדברים האלה.
נורית זיו: כדי שהדברים יהיו מהירים ושלא תיפול אינפורמציה בין הכסאות ולא ייקח לה זמן, הקטע של העברת האינפורמציה המהירה הוא מאוד מאוד חשוב.
נורית זיו: וזה דורש משאבים וזה דורש התכוונות של המערכת, התכוונות של הארגון, והארגון שלי מאוד מאורגן והוא עומד מאחוריי.
נורית זיו: מבחינה זאת ההשקעה היתה והיום הצבא והמשטרה מדברים און ליין במערכות הממוחשבות לגבי מי שהוגשה לגביו תלונה, הצבא יודע, זה מגיע למקום מסויים, אחת לחודש מתעדכנות המערכות והצבא מבחינתו נותן נשק לאנשים שמסכנים, אנחנו לא מתערבים לגבי לקיחת הנשק, אנחנו לוקחים את הנשק האזרחי, הצבא לוקח את הנשק הצבאי, כמובן גם לגבי אנשי מילואים, כי היום הוא לא איש מילואים ומחר הוא יכול להיות איש מילואים ולסכן את מי שהוא עלול לסכן.
נורית זיו: שיתוף הפעולה המאוד פורה ומאוד ברור עם גורמי הרווחה, ההפנייה היא גם מובנית בתוך הנוהל שלנו, חובה, ואנחנו עושים את זה, כל אדם בהסכמתו או בתנאים מסויימים שלא בהסכמתו, אנחנו בנינו את הנוהל עם גורמי הרווחה, מופנה לטיפול בששים ושבעה מרכזים, ציפי תגיד לכם שזה התחיל משנים עשר מרכזים, ששים ושבעה מרכזים, אני חושבת שהחלק הארי של הקליינטים, אם מדובר בקליינטורה בתחום הזה, זה קליינטורה שהמשטרה מפנה למעשה לטיפול, אנחנו עושים גם פרוייקטים עם משרד העבודה והרווחה, נושא של עובדים סוציאליים בתוך תחנות המשטרה.
נורית זיו: המדיניות שלנו היא לא מדיניות הפרדה בין בני זוג, המדיניות שלנו היא הבאת שקט ואיון של האלימות.
נורית זיו: המדיניות שלנו היא הקשחה מאוד ברורה בקטע של אכיפת ההליך הפלילי, ובו זמנית בקו מקביל הנושא של הטיפול.
נורית זיו: ההבנה הכללית הציבורית היא שללא טיפול למעשה אנחנו לא נעזור הלאה לבני הזוג.
נורית זיו: אבל האכיפה המאוד סטריקטית של הדין, של ההליך הפלילי, היא כמובן עוזרת להרבה אנשים שלא היו חושבים לפני כן לבוא לטיפול, היא עוברת להם לעבור את ההליך הטיפולי, ואני חושבת שמבחינה זאת יש הצלחה והתקדמות מאוד מאוד גדולה.
נורית זיו: יש התייחסות ייחודית לקשיי איסוף ראיות.
נורית זיו: לא קל לנו לאסוף ראיות לא פעם.
נורית זיו: חלק גדול מהעבירות נעברות בדלת אמות, בין האישה לגבר, וההנחיה שלנו חד משמעית לא לסגור תיק מחוסר ראיות רק בשל העובדה הזאת, כי אחרת נאלץ לסגור הרבה מאוד תיקים.
נורית זיו: אז כמובן זאת לא סיבה.
נורית זיו: החוק הפלילי מאפשר להרשיע אדם גם על פי עדות יחידה, ועל כן זאת לא סיבה מבחינתנו לסגור את התיק מחוסר ראיות.
נורית זיו: ילדים שמעורבים, יש קושי בגביית העדויות מהם.
נורית זיו: אנחנו נוטים שלא לערב ילדים שלא לצורך, אבל אם יש צורך אנחנו מערבים אותם.
נורית זיו: לא פשוט, לא קל לערב ילד כאשר הוא צריך לעמוד בין שני ההורים, לא פעם יש הזדהות דווקא עם התוקף, יש הזדהות עם הקורבן, אנחנו צריכים להביא ראיות שהם ראיות אובייקטיביות, זו מלאכה לא קלה.
נורית זיו: והתיק בכלל דורש מהחוקר עבודה שהיא לא עבודה מסובכת מבחינה חקירתית אבל היא מסובכת מבחינת הגישה לנושא עצמו.
נורית זיו: אנחנו מכשירים את המערך הזה בהכשרות מיוחדות, גם הכשרות לגבי עבירות מין, גם הכשרות לגבי אנשים עם מוגבלויות, לתוך ההכשרות האלה שסך הכל זה שלושה שבועות יחד אנחנו מביאים את אנשי המקצוע לעילא ולעילא כדי שהחוקר לא יהיה חוקר שיודע חוק ומדיניות, כמובן הוא צריך לדעת נהלים, חוק ומדיניות, זה אלף בית של חקירה, הוא צריך להיות איש חקירות כמובן, אבל את הקורסים של איך להיות חוקר הוא עושה הרבה לפני כן.
נורית זיו: המגמה שלנו זה לתת רקע מקצועי טוב למי שעוסק שיבין מה עולם התוכן של אישה שמגיעה, למה היא חוזרת מהתלונה, למה אישה שהיא נפגעת עבירות מין היא לא מגיעה למשטרה, מה קורה לה, מה זה טראומה ראשונית, מה זה טראומה שנייה וכו', וזה אנשי המקצוע נותנים לחוקרים באותם שלושה שבועות, והחוקרים האלה שעברו את ההכשרה יש הבדל גדול בין מי שלפני הכשרה ואחריה, וכמובן אנחנו בתוך תפקידים נותנים הרבה גיבוי מקצועי כזה או אחר.
נורית זיו: איך אנחנו נערכנו ארגונית, ב-95' המשטרה התחילה לראשונה לאסוף סטטיסטיקה בנושא, אנחנו עד היום לדעתי הגוף היחיד שיש לנו סטטיסטיקה מסודרת, ממוחשבת, אנחנו מדברים הרבה על מידע והחלפת מידע, אני קוראת לגופים האחרים לעשות גם אצלם משהו שאון-ליין כל דבר, אצלנו כל חוקר, כולם היום מחוברים למחשב, כל דבר נכנס למערכת מידע סטטיסטי מרכזי על פי הדרישות שלנו, וכמובן נותן לנו אפשרות לכוון את המדיניות.
נורית זיו: ב-96' הוקם המדור שבראשו אני עומדת, ב-99' אני הגעתי למדור.
נורית זיו: ב-98' הקמנו את אותו מערך, המערך מונה מאה עשרים חוקרים בתקן, הכל ממקורות משטרתיים, לא קיבלנו אפילו לא חצי תקן, חמישים חוקרים בגיבוי, זאת אומרת זה חוקרים שעושים גם את זה וגם את זה והם מוכשרים לחלוטין באותה הכשרה שאמרתי.
נורית זיו: תשעה תקנים למגזר הערבי וארבעה עשר דוברי שפות רוסית ואמהרית.
נורית זיו: לא מספיק, אנחנו משתדלים לתת את המענים גם בשפות למגזרים.
נורית זיו: ב-99' התחיל המערך הזה לעבוד באופן מקצועי לאחר ההכשרה.
נורית זיו: אנחנו את ההכשרות האלה עושים כל שנה.
נורית זיו: ב-2002 תוקננו בכל מחוז, יש היום קצין נפגעי עבירות מחוזי והוא נותן את המענה המחוזי כמו שאני עובדת ארצית, הוא נותן את המענה המחוזי לכל התפקידים שאני עושה באופן ארצי.
נורית זיו: מאוד פיתחו את זה.
נורית זיו: הנושא של עיקרי המדיניות, אני אעבור במהירות: אנחנו עוצרים יותר, אנחנו סוגרים הרבה פחות תיקים, אתם תראו שאם בשנת 95' חמישים אחוז מהתיקים פשוט אפשר להגיד הושלכו מייד, כי אי תביעה זה אי תביעה, ופ"א זה תיק חקירה.
נורית זיו: אתם תראו שהיום בתלונות נשים שבעה אחוז בסך הכל נסגרים מאי תביעה.
נורית זיו: זאת אומרת היום תיק שנכנס למשטרה הוא תיק חקירה, הוא נחקר עד תומו, וכמו שאמרתי הוא לא נסגר, בוודאי לא בתחילתו של ההליך, לא נסגר מחוסר עניין לציבור.
נורית זיו: יכול לאורך ההליך הפלילי, אם אנחנו באמת מוודאים על ידי חוות דעת מקצועיות, ורק מתוך אנשי מקצוע, לא בגלל זה שהוא אומר או לא בגלל זה שהיא אומרת שהיא חיה עכשיו טוב, גם החוק מחייב אותנו וגם הנהלים, אנשי מקצוע מגבים שהזוג הזה באמת או חזר לחיים ללא אלימות או שנפרד ללא אלימות, ויש לנו זמן מרווח לראות, אז אנחנו יכולים באמת לסגור את התיק מחוסר עניין לציבור ולא דקה אחת לפני כן.
נורית זיו: יש לנו קשר עם כל המשרדים, אני לא אכביר מלים על כל מה שאנחנו עושים.
נורית זיו: אני רק רוצה עוד שני דברים.
נורית זיו: הנושא של המענה הקולי, מערכת נפגעי עבירה, היא עדיין לא פועלת לשביעות רצוננו, יש תקלות, אבל הדבר המצויין הוא שלמעשה בנאדם שמגיע, כמובן כולל אנשים שאנחנו מדברים היום שהם קורבנות, יגיע לתחנת משטרה ובמידה והוא מעוניין הוא יקבל קוד גישה למערכת ועל פי חוק נפגעי עבירה בכל שעה במשך היום הוא יוכל להיכנס למערכת לקבל אינפורמציה מה המצב בהליך הפלילי, מה מספר הטלפון של היחידה, מה מספר הטלפון של התביעה, אל מי הוא יכול לפנות, באיזה שלב, למה זה קבוע, וזה מבחינה זאת מאמץ גם בשירות לאזרחים בכלל אבל בוודאי לאנשים שנפגעו.
נורית זיו: כל אלה פרוייקטים שאני מזמינה אתכם לקרוא בדף המידע.
נורית זיו: רק סטטיסטיקה, זה ממש מראה לכם באופן ברור, הסגול זה תיקים שנסגרו, אי תביעה זה אפילו לא חוקרים.
נורית זיו: לעומת הכחול שזה פ"א.
נורית זיו: אתם תראו בין בני הזוג, אחד עשרה אחוז עכשיו זה אי תביעה, שזה ממש מרווח הגיוני ביותר, לעומת שמונים ותשעה אחוזים שזה תיקי חקירה לחלוטין.
נורית זיו: בין נשים המצב עוד יותר טוב, אני מקבלת בהוראות לישיבות גברים שמייצגים אגודות או עמותות ואני צריכה גם עכשיו את הצד השני, לדבר אתו, המדיניות הזאת לא פשוטה מבחינה זאת, אבל אנחנו מקדמים אותה ומיישמים אותה.
נורית זיו: אתם תראו שלגבי נשים שבעה אחוז בסך הכל נסגרים, לעומת ארבעים ושש נקודה שבע בשנת 95', כאשר המהפך הגדול אתם תראו בשנת 99', ב-98' הוקם המערך וזה הכל מדיניות, זה שום דבר אחר, רק ישיבה ומדיניות של ארגון.
נורית זיו: מבחינת מעצרים, זה מספר המעצרים, סך כל המעצרים גברים ונשים.
נורית זיו: זה נראה לכם לעומת עשרים אלף תלונות לא הרבה עצורים, עשרים וחמישה אחוז עצורים זה הרבה.
נורית זיו: בסך הכל מספר המעצרים, הרי ההוראה של המחוקק היא לא לעצור, אז מספר המעצרים יחסית באחוזים באלימות בין בני זוג לעומת עבירות אחרות הוא גבוה באופן יחסי.
נורית זיו: זאת הסטטיסטיקה של רצח בין בני זוג בהגדרה של בני זוג רחבה כמו שאמרתי.
נורית זיו: שנת פיק היתה שנת 2003, היו תשעה עשר מקרים, שמה שמאפיין שרובם לא היו ידועים למשטרה, זה היה פשוט מדהים.
נורית זיו: וחלק גדול זה עולים, או לפחות מגזרים של עולים.
נורית זיו: השנה כמו שאמרנו תשע נשים.
נורית זיו: מבחינת איזה עבירות המערך הזה חוקר, כמו שאמרתי אם פעם אישה היתה מגיעה ועל התפרצות היו מחלק פשע ועל אונס היא הולכת למחלק המיוחד הזה ועל עבירות קלות לעבירות קלות והאינפורמציה היתה מפוזרת בתחנה, למה עשינו את המערך, כדי שהאינפורמציה תהיה בידי אותו מערך.
נורית זיו: ולכן המערך הזה חוקר את שלל העבירות כאשר הרקע הוא זוגי.
נורית זיו: יחד עם זה אתם רואים שהנתון הקשה הוא שששים ושבעה אחוז, כשבעים אחוז, הנתון הקשה של עבירות עם חבלה, והשאר זה הדברים הנוספים.
נורית זיו: אבל אנחנו אוספים את הזוג מבחינה זאת שאותו מערך יחקור את כל העבירות כשהרקע הוא זוגי ועושים את הערכת המסוכנות בכל תיק ותיק כזה.
נורית זיו: תודה.
ענבל גבריאלי: הילה קרנר סולימן, מנכ"לית ארגון מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, בבקשה.
הילה קרנר סולימן: אני אדבר בקצרה כי גם חשוב לי שארגונים אחרים יישמעו.
הילה קרנר סולימן: אני כן אגיד שזה בעיניי מכפיר שסדר היום הפוליטי גבר על דבר שהוא בעיני צריך להיות חשוב לא פחות מבחינה ציבורית ולאומית, וזה העובדה שחוץ מיושבת ראש הוועדה אין פה אף חבר כנסת ואף שר.
הילה קרנר סולימן: עם כל הקלחת הפוליטית אני חושבת שזה מספיק חשוב ומצדיק נוכחות שלהם בדיון הזה.
הילה קרנר סולימן: אני כן אתייחס לשלושה דברים מאוד מאוד בקצרה.
הילה קרנר סולימן: חילקנו לכם חוברת עדויות של נפגעות ונפגעי גילוי עריות, חוברת שפעילה שלנו ונפגעת תקיפה מינית ריכזה את הפרוייקט.
הילה קרנר סולימן: תקראו את העדויות האלה בעדינות, אחת אחת.
הילה קרנר סולימן: הם מאוד מציפות.
הילה קרנר סולימן: והפרוייקט הזה הוא חלק מהמסע המתמיד שלנו להילחם באוייב בעצם המר ביותר שלנו והוא ההכחשה החברתית.
הילה קרנר סולימן: ויש לנו גם גידול בפניות של ארבעה עשר אחוז של נפגעות ונפגעי גילוי עריות, גילוי שלא יתבטא מעולם לדעתי בפנייה למשטרה ובדיבור ציבורי, כי זה הסוד הכי קשה והכי כואב לחשוף אותו מבחינת הנפגעות, ולכל עדות כזאת מבחינתנו יש כוח לא רק מבחינת העדות של הנפגעת או הנפגע עצמו אלא בזה שהם נותנים תוקף לחוויה איומה ושכיחה כל כך בציבור הישראלי ובעולם בכלל.
הילה קרנר סולימן: עוד נושא שאני רוצה להתייחס אליו, רובכם יודעים, אני מסיימת את התפקיד שלי בעוד שלושה שבועות, אבל הנושא שבעיניי צריך להיות מקודם לאורך שנים, ואסור לנו או לכם לשקוט לגביו זה הנושא של התיישנות.
הילה קרנר סולימן: היום יש עשר שנים מגיל שמונה עשרה כאשר קטין נפגע שלא על ידי בן משפחתו, קטין או קטינה, ועשרים ושמונה כאשר מדובר בנפגע או נפגעת גילוי עריות.
הילה קרנר סולימן: זה בעיניי דבר שהוא לא מוסרי.
הילה קרנר סולימן: הקורבנות כל החיים שלהם ישלמו את המחיר של הפגיעה, ולכן אסור שתהיה התיישנות על עבירות מין.
הילה קרנר סולימן: התוקף, המתעללים, צריכים לדעת כל החיים שלהם שאימת חרב הדין מונפת מעל ראשם, אפילו אם לעולם היא לא תיושם, ויש נושא שהוא מאוד טעון ואני חושבת שעוד מוקדם להגיד אותו, אבל יש עבירות אחרות בחוק העונשין, אני לא יודעת אם הציבור הישראלי בשל לעשות את ההשוואה, אבל על פשעי הנאצים אין התיישנות ואני חושבת שכן יש עבירות אחרות שהם עבירות בלתי נסלחות שגם עליהם לא צריכה להיות התיישנות.
הילה קרנר סולימן: והדבר האחרון, הרבה פעמים כשאני מדמיינת אלימות נגד נשים, אלימות מינית, אני מדמיינת המון המון נשים טובעות.
הילה קרנר סולימן: ולחלק אנחנו זורקים מצופים וחלק אנחנו מצליחים למשות מהים ולייבש אותם, יש כאלה שמנסים לרוקן את הים בדליים אבל בעצם יש שם המון המון גברים עם העובדה הבלתי נסבלת שמשחר האנושות בעצם היתרון הפיזי הפרימיטיבי של הגבר איפשר לגברים, משחר האנושות ועד ימינו, להדיר נשים מהשיח הציבורי, מההיררכיה הציבורית ולהתעלל בהם, לפגוע בהם, להיות אלימים כלפיהם בבית.
הילה קרנר סולימן: ועד שאנחנו לא נעשה מהפיכה חברתית אמיתית כוללת, מהפיכה שתיצור חברה שאין בה בעלי כוח ונטולי כוח, שאין בה תוקפים ומתעללים, בכל התחומים, כי האלימות נגד נשים היא לא בוואקום.
הילה קרנר סולימן: העובדה שיש אצלנו כל כך הרבה אלימות נגד נשים קשורה ליחס שלנו לעובדים זרים, ולפערים הכלכליים וליחס שלנו למיעוטים שחיים בתוכנו ולעמים שחיים לצידנו.
הילה קרנר סולימן: וזה לא ייפתר רק אם אנחנו נקים עוד מקלטים או עוד מרכזי סיוע.
הילה קרנר סולימן: אנחנו צריכים ליצור חברה טובה יותר, חברה שגם נשענת על הערך היהודי של תיקון עולם, חברה שהיא שיוויונית, שאז גם לא תהיה אלימות נגד נשים ואלימות נגד ילדים.
הילה קרנר סולימן: זה הדברים שלי להיום.
ענבל גבריאלי: גב' יהודית פלוטקין, מנכ"לית הרשות לקידום מעמד האישה.
יהודית פלוטקין: קודם כל מאוד התרגשתי מהדברים של הילה ואני מצטערת שאת עובדת את התפקיד, אני בטוחה שימשיכו בדרכך כי את עשית פריצת דרך בלתי רגילה בתחום, יחד כמובן עם כל הצוותים המקצועיים, עם המתנדבות המקצועיות.
יהודית פלוטקין: אבל אני חושבת שבמובן הזה החברה הישראלית, ואלה שנמצאות שם בים, חייבים לך את החוב הזה, ואנחנו זוכות.
יהודית פלוטקין: אז זה היה חשוב לי להגיד.
יהודית פלוטקין: אני רוצה באמת לציין שוב, לציין אותך חברת הכנסת ענבל גבריאלי, כששמעתי אתמול בבוקר את החדשות אמרתי בטח, זה בוטל, זה בוטל, זה בוטל, התקשרתי לברר עם מתקיים, אמרו מתקיים, אז כל הכבוד שלמרות הכל הישיבה הזאת מתקיימת, מי שנמצא פה בחדר לא צריך להסביר לו את החשיבות.
יהודית פלוטקין: אנחנו ברשות לקידום מעמד האישה עובדים בשיתוף פעולה עם כל הגורמים שנמצאים פה, אנחנו עובדים היום, השבוע ישבנו עם נורית זיו ועם אנשים מהמשטרה על עוד פרוייקט חדש משותף ל-2006.
יהודית פלוטקין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המרכז לשלטון מקומי.
יהודית פלוטקין: אנחנו עומדים להפוך לפרוייקט ארצי את הנושא של כלים להגנה עצמית לנשים פלוס מידע מה הזכויות של נשים שמותקפות מינית ומותקפות בכל סוגי האלימות.
יהודית פלוטקין: זאת אומרת איזה שהוא קורס שגם יכלול הגנה אישית, גם יכלול את ההיבטים הפסיכולוגיים וגם יכלול את ההיבטים המשפטיים, ולהריץ אותו כשיתוף פעולה הדוק של משטרת ישראל והרשות לקידום מעמד האישה.
יהודית פלוטקין: בעזרת השם זה יצא לפועל ואני מקווה שזה יהיה עוד כמה דליים גדולים שישפיעו בנושא של ייבוש הים הזה של האלימות.
יהודית פלוטקין: אנחנו בשיתוף פעולה עם המרכז לשלטון מקומי, יושבת פה שולה אגמי שאחראית על הנושא הזה.
יהודית פלוטקין: אנחנו עומדים בחודש הבא לעשות כנס בנושא הזה, עם משרד הרווחה, עם משרד הבריאות, היינו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם דודו וולף בכובע של משרד הבריאות, שיתוף פעולה עם משרד בטחון פנים, ועדת השרים למאבק באלימות וכן הלאה.
יהודית פלוטקין: לא אכנס לפרטים.
יהודית פלוטקין: מה שרציתי להאיר, איזו שהיא זוית שכולנו יודעים את הנתונים שלה אבל אני לא יודעת אם אנחנו עוצרים, והיום ההזדמנות הזאת ענבל שאת נותנת לנו לעצור ולעשות רגע את החשבון.
יהודית פלוטקין: לפי כל המספרים הכי רשמיים והכי זרם מרכזי יש בישראל כמאה חמישים אלף נשים שסובלות מאלימות מבני זוגם.
יהודית פלוטקין: המאה חמישים אלף נשים זה אומר מאה חמישים אלף גברים אלימים.
יהודית פלוטקין: זה אומר, אם אנחנו מדברים על משפחה ממוצעת אנחנו מדברים על שניים פסיק שלושה ילדים למשפחה, זאת אומרת שברגע זה כחצי מליון ילדים יושבים בתוך מעבדות נפץ, יושבים בתוך משפחות שזו השפה שהם לומדים, שהגברים בחלקם הגדול יהפכו לגברים אלימים, שהנשים בחלקן הגדול תהפוכנה לקורבנות אלימות.
יהודית פלוטקין: שהאלימות שאנחנו רואים בבתי הספר ובמועדונים לדעתי זה הקצף שעל פני המים שהוא בחלקו הגדול בא מהתופעה הזאת של האלימות כלפי נשים.
יהודית פלוטקין: יש את המחקרים על בעיה בסמכות שמגלים ילדים שגדלים במשפחות עם אלימות, ואנחנו לא הזכרנו את הנושא הכי מכאיב של האלימות שסובלים הילדים עצמם, כולל נושא של הטרדות מיניות במשפחה, שאי אפשר לדרג את המזוויע אבל צריך להעלות את זה.
יהודית פלוטקין: וזה דבר שבכל חברה הוא מזעזע, אבל בחברה קטנה כמו שלנו, אם כל עשר שנים או חמש עשרה שנה יוצא גל של חצי מיליון, שאחר כך משכפל את עצמו, והוא כבר משכפל את עצמו, והוא משכפל את עצמו ברגעים אלה, אז רגע, איפה אנחנו עומדים.
יהודית פלוטקין: כבר אמרתי את זה בוועדת שרים למאבק באלימות, כל ההיבטים של האלימות, כל היבט שמטופל בנושא האלימות צריך להסתכל עליו דרך הפריזמה של אלימות כלפי נשים ודרך הפריזמה של אלימות כלפי נשים במשפחה.
יהודית פלוטקין: כי אם לא נסתכל על זה לא נגיע לקצה קצהו של פתרון הבעיה.
יהודית פלוטקין: דבר אחרון, אנחנו עושים השנה ברשות לקידום מעמד האישה פרוייקט מאוד מיוחד בכל הארץ, בשיתוף היועצות למעמד האישה ברשויות המקומיות, ואגודות סטודנטים ותנועות נוער וגורמים רבים נוספים, מעגלי הקשבה בנושא מאבק באלימות נגד נשים.
יהודית פלוטקין: אנחנו מאפשרים, אנחנו עושים את זה ביחד ואנחנו מממנים את זה.
יהודית פלוטקין: קיבוץ של כל אנשי המקצוע והמתנדבים בתחום הזה בקהילה, בכל רשות מקומית, שישבו יחד ויעשו איזה שהוא סיעור מוחות, העגלה הזאת שלנו, בעיר שלנו, ביישוב שלנו, איפה היא נמצאת, בסביבה שבה אנחנו עובדים ופועלים איפה היא נמצאת ומה אפשר לעשות חדש, נוסף, אחר, כדי לקדם את התופעה הזאת.
יהודית פלוטקין: אנחנו נרכז את הנתונים מכל מעגלי ההקשבה האלה ונגיש אותם לוועדה לקידום מעמד האישה.
יהודית פלוטקין: תודה .
ענבל גבריאלי: אני רוצה לשמוע, מונח לפנינו נייר לגבי פיילוט שכבר הוחלט עליו ב-2003, בהתאם להחלטת ועדת שרים לקידום פרוייקטים למאבק באלימות בישראל בראשותו של דני נווה, זה מנובמבר 2003, הוחלט על החלת פרוייקט נסיוני, איזה שהוא פיילוט בעיר נתניה, כשהפרוייקט כולו לווה גם במחקר אקדמי, ועסק בהתקנת לחצני מצוקה לנשים בסיכון.
ענבל גבריאלי: אנחנו נשמע את דודו וולף, מתאם הצוות, יושב ראש הצוות ומרכז הוועדה.
דודו וולף: קצת רקע, בעקבות מספר הצעות חוק של המחוקקים שלנו בכנסת בנושא סיוע לנשים בסיכון הוחלט על הפרוייקט הזה לעשות פיילוט בנושא של מתן לחצני מצוקה לנשים בסיכון.
דודו וולף: בתחילה אני מוניתי לעמוד בראש הצוות שיריץ את הפרוייקט הזה, זה היה אמור להיות, זה התבצע בשיתוף המשטרה והרווחה, מערכת המשפט.
דודו וולף: היתה בעיה עיקרית אולי למשטרה בעניין הזה, מעבר לתקציבים, שהסיור שלהם לא יוכל לעמוד בכל קריאות השווא.
דודו וולף: ואנחנו גם נוכחנו לדעת שהיו קריאות שווא בעניין הזה.
דודו וולף: ואז באמת החלטנו על ביצוע פיילוט למשך שנה, עם מחקר הערכה, והקצינו את לחצני המצוקה על פי קריטריונים ברורים של הוצאת צו הגנה, הרחקה, למשך עשרים ואחד יום.
דודו וולף: זה היה מינימום עשרים ואחד יום.
דודו וולף: וכל אישה כזאת תהיה זכאית ללחצן המצוקה במשך שנת הפיילוט.
דודו וולף: אנחנו ביצענו את הפרוייקט הזה בעיר נתניה, בשיתוף כל הגורמים שהזכרתי.
דודו וולף: זה חולק לשלושים ושלוש נשים שהשתתפו בפרוייקט הזה.
דודו וולף: לכאורה זה נשמע מעט אבל זה הרבה מאוד במסגרת המגבלות הקיימות, יש פה עוד שבעים נשים שלא עמדו לצערנו בקריטריונים מסויימים שנאלצנו להגביל מראש.
דודו וולף: תוכלו לקרוא במחקר.
דודו וולף: מספר הימים למשל דוגמא אחת.
נורית זיו: צריך להבין שחלק מהמקרים שמגיעים מקבלים במעמד צד אחד וחלק גדול מהמקרים בסופו של דבר לא מתקבל צו ההגנה.
נורית זיו: לכן אנחנו הגבלנו מבחינת ימים, היינו חייבים ללכת לנתון הקשה של אותן נשים.
ענבל גבריאלי: את אמרת שמספר הנשים שבסופו של דבר דיברתם ועמדו במגבלות והסכימות.
ענבל גבריאלי: היו נשים שהביעו חוסר רצון לקבל את הלחצן?
ציפי נחשון: היו נשים שלא יכלו לקבל כי לא היה להם טלפון בבית.
דודו וולף: אבל גם את זה פתרנו.
דודו וולף: יש מספיק סיבות שלפעמים אישה מוציאה צו הגנה, על מנת להרתיע ולא על מנת עכשיו ליצור איזה שיתוף מערכות כגיבוי לצורך העניין ולא להלחיץ יתר על המידה את הבעל, וכאלה סיבות.
דודו וולף: התוצאות מוכיחות שהפרוייקט בלשון המעטה חיובי.
ענבל גבריאלי: זאת אומרת שעכשיו הממשלה תתמוך בהצעות החוק הפרטיות?
דודו וולף: השר לבטחון פנים במכתבו שהופנה אליי אומר פה חד משמעית אני רואה חשיבות רבה בחקיקה מוסדרת על פי המוצע בפרוייקט.
דודו וולף: אז הנה, הוא ימליץ לממשלה, איזו ממשלה אני לא יודע,
ענבל גבריאלי: אולי אפשר הערכה של הפיילוט.
ציפי נחשון: פרק נוסף שלא חשבנו עליו אבל כן בא לידי ביטוי זה שהלחצנים מקושרים למוקדניות.
ציפי נחשון: אז התקיימו היום שיחות נפש בין הנשים למוקדניות, שאישה כזו שהיא מוכה ונשארת לבד בבית לא תמיד פונה לשירותי הרווחה, לא תמיד מגישה תלונה כי ההליך של הרחקה הוא בהליך אזרחי לחלוטין.
ציפי נחשון: נשארת בבדידות מאוד גדולה.
ציפי נחשון: והמוקדניות היוו איזו שהיא כתובת של אוזן קשבת.
ציפי נחשון: שזה היה ערך מוסף שבכלל לא צפינו אותו.