GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קרן גאייר: ואם בכל אופן יש עדיין אולי בנות שלא מצליחות למצוא את דרכן, אולי דרך הצבא נוכל לעשות עוד איזה קשר לבנות נוספות שצריכות איזה תמיכה ולתת קורס מנהיגות, שזה לא קורס מקצועי, אבל לפחות טיפה להעצים אותן במעט התרומה שאנחנו יכולים לתת.
קרן גאייר: וזהו, אנחנו מצטרפים לקריאה מהוועדה.
יולי תמיר: אני רוצה לשאול את נציג התמ"ת, איך התקבלה ההחלטה על הקיצוץ הזה.
יולי תמיר: או שזה משהו קיצוץ רוחבי שאף אחד לא שם אליו.
ענבל גבריאלי: שמו לב, יש תכתובת כאן של מנכ"ל המשרד.
יצחק קרונר: היה לנו קיצוץ רוחבי של 4,000 שעות, שעה שבועית שנתית.
יצחק קרונר: זה קיצוץ גדול מאוד ואנחנו מתחילים את הכיוון של שנת הלימודים שנה מראש, וכל המחוזות מקבלים את המכסה שלהם, לאט לאט הצטבר הסיפור הזה.
יצחק קרונר: אני אמרתי כשאת לא היית, שאנחנו הולכים לקבל החלטות קשות מאוד למי לתת, אנחנו מטפלים בחוק עבודת הנוער ואנחנו צריכים להגיד בסוף לא, לכל מיני קבוצות.
יצחק קרונר: חלק מ"לא" נפל גם פה, ארבע כיתות.
ענבל גבריאלי: הפרויקט מתחיל עם תחילת שנת הלימודים?
ליליאן שפרן: ב-1 לספטמבר.
ענבל גבריאלי: האמת, יולי, אני חושבת שזה הדיון שהצלחתי למצות אותו הכי מהר.
ענבל גבריאלי: באמת כל הנוכחים, כל המוזמנים אמרו את דבריהם וכולנו גם מסכימים, לא היתה כאן מחלוקת, אפילו יצחק קרונר שאמר לנו על הקיצוץ, דיבר על חשיבותו של הפרויקט.
ענבל גבריאלי: קרן, את אמרת, אני מצטרפת לקריאה נרגשת, אני יודעת כמו יולי, מבלי שהחלפנו על זה מלים, שהקריאה לא תהיה נרגשת והיא לא תהיה קריאה, היא תביעה באמת חד משמעית.
ענבל גבריאלי: אנחנו מדברים על עוד כמה ימים.
ענבל גבריאלי: עכשיו הבנות הללו מאותרות, נכון?
ענבל גבריאלי: לך אין בעיה מחר לאתר אותן ולהגיד להן, לא ב-1 אבל ב-3 לספטמבר מתחילים.
ענבל גבריאלי: אז טוב, אז אנחנו לא נחכה לתקציב, אנחנו פשוט נעשה מה שאנחנו צריכות לעשות כוועדה ובכלל כחברות כנסת שהדברים הללו באמת עומדים לנגד עינינו.
ענבל גבריאלי: נערות במצוקה ונשים במצוקה או לא במצוקה, קידומן וקידום זכויותיהן, אז באמת עוד לפני התקציב כדי באמת לנסות באמת איך אנחנו מצילים ולא בכדי אני משתמשת במילה "מצילים" את 100 הנערות הללו ונותנים להן צ'אנס אולי אחרון כי דיברנו על צה"ל כעל תחנה אחרונה.
ענבל גבריאלי: האמת שאני בטוחה שנצליח כי אנחנו מדברים על שני מיליון.
ענבל גבריאלי: אני לא חברת ועדת הכספים, אבל חברת-הכנסת תמיר כן.
ענבל גבריאלי: מה זה שני מיליון?
יולי תמיר: האמת היא שהטרגדיה שבאמת הקיצוצים הרוחביים בדרך-כלל בסוף נופלים ומצטברים על המקומות הלא נכונים.
חיותה שנבל: אני רק רוצה להגיד מילה אחת לסיום אני רוצה מאוד להודות לך חברת-הכנסת תמיר שיזמת את זה ולך שהיית מוכנה בחופשות לקיים את הוועדה וכל מי שהשתתף בה.
חיותה שנבל: זה למעשה נציגים של כל אחד מהשותפים שמפעלים את הפרויקט.
חיותה שנבל: אז באמת תודה רבה ואני מקווה שאנחנו נצליח.
ענבל גבריאלי: תודה רבה לכם על עבודת הקודש.
הוועדה לקידום מעמד האישה: צהרים טובים לכולם.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני שמחה לפתוח דיון משותף של הוועדה לקידום מעמד האישה והוועדה לזכויות הילד, דיון בנושא אלימות מינית בקרב קטינים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: לפני שנפנה להצגת הנתונים שתציג לנו אותם הילה קרנר סולימן ממרכזי הסיוע - לאחר מכן נשמע גם את נתוני המשטרה - נמצאות אתנו גם טליה מעמותת על"ם ואפי ממשרד החינוך, שפגשנו בהן במסגרת סיור.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני רוצה לומר מספר מילים על הסיור הזה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: הסיור נערך במסגרת הוועדה לזכויות הילד.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני כחברה שם נכחתי בסיור, ויסכים איתי יו"ר הועדה לזכויות הילד חבר הכנסת כהן, שהסיפורים היו מזעזעים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: את העדויות אמנם לא שמענו ממקור ראשון מפאת גילם הצעיר גם של הפוגעים וגם של הקורבנות, אבל זה היה בהחלט מזעזע.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני הזדעז
הוועדה לקידום מעמד האישה: עתי קצת פחות כי לצערי הרב הכרתי ושמעתי על התופעה קודם לכן.
רן כהן: אבל באותה נשימה גם שמענו שהטיפול הוא מעניין ומאתגר.
הוועדה לקידום מעמד האישה: באותם מקרים, שהם - אם תרשי לי טליה,לומר – מעטים יחסית למקרים שקורים באמת, אבל באותם מקרים מעטים שכן הגיעו לעמותת על"ם, אני מוכרחה לומר את המילים הטובות שמגיעות על הטיפול, גם בפוגע וגם במשפחת הפוגע, על התמיכה והליווי והכול, לפחות לפי מה שאנחנו שמענו, ואין לי סיבה להאמין שהדברים במציאות הם אחרת.
הוועדה לקידום מעמד האישה: בכל מקרה, אני חושבת שהנקודה המעניינת, או אם לומר: הבעייתית, בנושא הזה היא, שיש איזושהי תפיסה שקטינים לא יכולים להיות פוגעים מינית.
הוועדה לקידום מעמד האישה: יש איזושהי תפיסה שזו איזו סטייה חברתית, מינית, רפואית ונפשית, שיכולה לפקוד אותנו בני האדם רק בגיל מאוחר יותר.
הוועדה לקידום מעמד האישה: ואז, בעצם ברגע שההתייחסות היא כזו אנחנו מפספסים מגזר שלם.
הוועדה לקידום מעמד האישה: נוכחנו גם לדעת באותו דיון שכשאנחנו מדברים על ילדים פוגעים מינית אנחנו לא מדברים על דברים שהם אולי כרוניים או נפשיים יותר, אלא על סימפטומים התנהגותיים שקלים יותר לטיפול, ומכאן נובעת החשיבות שלנו לזהות את המקרים האלה, ולטפל בהם כשאנחנו מזהים אותם, ואני כמובן מדברת על שלבים מוקדמים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: דבר נוסף לגבי מרכזי הסיוע: קודם כל אני, כמו תמיד, רוצה לומר רק מילים חמות להילה ולמרכזי הסיוע, כי גם כאן הייתה איזו שהיא תפיסה: מרכזי הסיוע מחכים אך ורק לטלפונים של נשים, שיטפלו בהן.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אז השם המדויק הוא "מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואונס", ואני חושבת שהדיון הזה הוא הוכחה לכך שכל קורבן של הטרדה מינית, תקיפה מינית, אונס - יכול לפנות למרכזי הסיוע ולקבל את המענה ואת הטיפול.
הוועדה לקידום מעמד האישה: רן, אם ירצה, יאמר מספר מילים לפני שנעבור להצגת הנתונים.
רן כהן: אני בעיקרו של דבר רוצה לשמוע את הממצאים של הילה, אבל רוצה באמת, לרגע, שני דגשים בהתחלה: האחד, שאנחנו מהדיון הזה לא נצא רק עם נתונים.
רן כהן: אנחנו הולכים לשמוע את משרדי הממשלה ואת הגורמים המתנדבים לגבי המענה לממצאים הללו, שאני כבר יודע שהם מאוד מאד קשים.
רן כהן: הדבר השני הוא, שאנחנו מאוד מצפים להתייחסות שונה במקרה שמדובר על קטינים פוגעים מינית מאשר על בוגרים פוגעים מינית.
רן כהן: כי בוגרים פוגעים מינית, מי שמטפל בהם זו המערכת הפלילית, ובצדק.
עו"ד דפנה ביינוול: גם קטינים.
עו"ד דפנה ביינוול: מגיל שתים עשרה ומעלה.
רן כהן: מגיל שתים עשרה ומעלה זה גם לגבי קטינים.
רן כהן: אבל צריך לזכור דבר אחד.
רן כהן: כאשר מדובר בקטינים פוגעים מינית, רואים קודם כל, כמובן, את הקורבן כקורבן, אבל גם הילדים הפוגעים במצב הזה הם במידה מסוימת קורבן, וצריך לטפל בהם כילדים או כקטינים שנמצאים בבעיה.
רן כהן: הבעיה תיענה לא רק על ידי זריקה לכלא או ענישה אחרת, אלא בעיקרו של דבר על ידי טיפול הרבה יותר משמעותי.
רן כהן: ודווקא בעניין הזה אנחנו נרצה לדעת מה אנחנו עושים גם עם הפוגעים וגם עם הנפגעים.
רן כהן: זה המבדיל בדיון הזה לעומת מצב בו בוגרים פוגעים מינית בקטינים.
רן כהן: שם ברור מה עושים עם הפוגעים.
רן כהן: דינם ללכת למערכת המשפטית.
רן כהן: פה הטיפול חייב להיות יותר מקצועי, מורכב ורב תחומי, ולכן זה הדיון שבעיקרו של דבר נרצה להתמקד בו לאחר מכן, מכל המשכילים והאחראים שנמצאים כאן אתנו.
רן כהן: אגב, אם באמת רב פקד רביבו יוכל גם להשכיל אותנו לאחר הסקירה של הילה לגבי ממצאים שנמצאים אצלכם, אנחנו כמובן - גם ענבל, גם אני - מאוד נודה לך.
הוועדה לקידום מעמד האישה: הילה, לפני הצגת הנתונים אני רק רוצה להמשיך נקודה אחת של רן: אנחנו נוכחנו בסיור בעמותת על"ם, שילדים שזוכים לטיפול במסגרת עמותת על"ם, במסגרת טיפול של המדינה, זה עד גיל 12.
טליה אתגר: במדינה אמור להיות מ-12 ומעלה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אבל עמותת על"ם מטפלת בילדים עד גיל 12.
טליה אתגר: עמותת על"ם שותפה גם עד גיל 12.
רן כהן: וגם אחרי.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אנחנו דיברנו על חתך גילאים שנופל בין הכיסאות.
טליה אתגר: וגם בכלא.
טליה אתגר: גם בכלא נוער צריך לקבל טיפול, אז לעמותת על"ם יש שיתוף עם שרות בתי הסוהר.
טליה אתגר: פרוייקט גם בבתי הכלא לנוער.
רן כהן: זה אפילו פורסם בידיעות אחרונות.
טליה אתגר: הנתונים יצאו מדהימים.
הילה קרנר-סולימן: אני מודה ליושבי הראש.
הילה קרנר-סולימן: בדרך כלל, או תמיד, האינטרס שלנו ושל הקבוצה שאנחנו מייצגות - קבוצה ענקית של נפגעות ונפגעי תקיפה מינית – האינטרס, גם של מוקדי הסיוע וכמובן גם האינטרס החברתי הוא, שכאשר מדובר על עברייני מין מבוגרים, הם אינם ברי תקנה ובחזקת שור מועד.
הילה קרנר-סולימן: מחרתיים יש דיון בועדת חוקה לכל מינים פיילוטים של עבריינים - זה פשוט אבוד, התוכניות האלה.
הילה קרנר-סולימן: הן הוכחו כלא מוצלחות, כשלון בארצות המערב.
הילה קרנר-סולימן: האוכלוסייה היחידה שהיא ברת תיקון, שיש לה תקווה, שבה עבריינות המין לא חייבת להיות מועדת, היא עבריינות של קטינים ומתבגרים, ולכן גם לנו כנציגי הקורבנות ולחברה כולה, יש אינטרס מאוד מהותי שהם יזכו למענה הולם וראוי, כי הם לא צריכים להפוך להיות עברייני מין בוגרים.
הילה קרנר-סולימן: וזה מה שקורה כאשר הם לא מטופלים.
הילה קרנר-סולימן: אני אתחיל עם הנתונים ובהמשך נרחיב גם על ידי הגורמים השונים שנמצאים כאן.
הילה קרנר-סולימן: נמצאות כאן רכזת חינוך ממרכז סיוע באר שבע שתספר איך אנחנו מקבלות את הפניות, וגם מנהלת מרכז הסיוע לנשים דתיות.
הילה קרנר-סולימן: למי שלא נמצא באורח תדיר בוועדה לקידום מעמד האישה, אני כן אגיד שאיגוד מרכזי הסיוע הוא ארגון הגג של עשרת מרכזי הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית.
הילה קרנר-סולימן: הפניות אלינו מגיעות דרך קווי החירום שלנו - 1202 לנשים, לנערות ולילדות ו- 1203 לבנים ולנערים.
הילה קרנר-סולימן: לצד פעילות הסיוע שכוללת גם ליווי בהליך הפלילי, מתקיימת גם פעילות מאוד נרחבת של תמיכה ויש לנו גם מערך מאוד ענף של פעילות חינוכית.
הילה קרנר-סולימן: מנחים ומנחות, מתנדבים ומתנדבות מגיעים לחטיבות ביניים ולבתי ספר תיכוניים, וכשמדובר במגזר הדתי והחרדי כבר מגיל הגן.
הילה קרנר-סולימן: וזו באמת אחת הסיבות לעלייה הולכת ומתמדת שיש לפניות של קטינים שנפגעים מעבירות מין.
הילה קרנר-סולימן: אני תכף אתן את הנתונים, אבל יש עלייה שלא קשורה רק לזה וננסה להבין אותה.
הילה קרנר-סולימן: אני גם נוטה להאמין שלדו"ח העוני שפורסם היום יש קשר לכך.
הילה קרנר-סולימן: ככל שהמצוקה החברתית גדלה, ככל שיש התפרקות של מערכות, ככל שהמסגרת שהילד גדל בה זוכה לפחות משאבים, אז גם ביטויי המצוקה יכולים להיות או קורבנות מינית או תוקפנות מינית.
רן כהן: זה מאוד מאוד נכון.
רן כהן: אין ספק שכאשר יוצרים מדיניות שיוצרת עוני, מייצרים גם אלימות וגם פגיעות מיניות וכן הלאה.
הילה קרנר-סולימן: כן.
הילה קרנר-סולימן: צריך לזכור - אנחנו יודעים את זה על נשים מוכות, תמיד אמרנו, ופוליטית זה נכון להגיד, שזה קורה בכל מקום, וזה באמת קורה בכל מקום.
הילה קרנר-סולימן: אבל יש זרזים של הגירה, אבטלה, עוני, חוסר השכלה, שמאיצים ומגדילים את הנתונים, כך גם בתחומים מסוימים של אלימות מינית.
הילה קרנר-סולימן: זה לא כך כשמדובר על גילוי עריות, שזה קשור לפתולוגיה משפחתית, ואז באמת התוקפים יכולים להיות מכל קשת האוכלוסייה, אבל יש פרופילים אחרים של אלימות מינית שכן קשורים למצב חברתי ומצב כלכלי.
הילה קרנר-סולימן: עכשיו לנתונים: סך כלל הפניות החדשות לקווי החירום בשנת 2004 היו 8049, כאשר זו שנה ראשונה שהתחלנו לבדוק מהדפוסים של פעילות אחרי הפניה, מהו גיל התוקפן.
הוועדה לקידום מעמד האישה: ב-2004?
הילה קרנר-סולימן: ושני הנתונים החדשים, שבאמת אי אפשר להשוות לגביהם אבל יש נתונים אחרים של השוואה, זה שב - 75 מקרים התוקף היה מתחת לגיל 12.
הילה קרנר-סולימן: אני אקדים ואומר שמכל כלל הפניות שלנו, בערך ברבע ניתן מידע על גיל התוקף, ואנחנו התייחסנו אך ורק לפניות האלה.
הילה קרנר-סולימן: מתוך המקרים שניתן בהם מידע על גיל התוקף, שבעים וחמישה מקרים התוקף היה מתחת לגיל 12, 380 מקרים התוקף היה בין הגילאים 12-18 בסה"כ 380 מקרים.
רן כהן: מתוך 455 פניות לגבי קטינים, 75 זה כשהקטין התוקף הוא עד גיל 12, השאר – 380 - זה מעל גיל 12.
הילה קרנר-סולימן: שזה כמעט 16% מהמקרים שבהם ידענו את גיל התוקף.
הילה קרנר-סולימן: עוד נתונים שמחזקים – ואצלנו, רק מהשנה הבאה נעבוד על תוכנה שמצליבה נתונים, אבל - עוד נתונים שמחזקים באופן מובהק את התחושה שלא רק שיש יותר דיווחים על אלימות מינית אלא יש יותר אלימות מינית בקרב מתבגרים, זה שהיו 268 פניות על תקיפה מינית קבוצתית או אונס קבוצתי שבוצע על ידי קטינים.
הילה קרנר-סולימן: אני תכף אדבר קצת על הפרופיל הזה.
רן כהן: ממש אורגיה.
הילה קרנר-סולימן: אני, סליחה, אאלץ אותך לסגת מהביטוי הזה ולדבוק באונס קבוצתי - לעומת נתון שכן היה לנו בשנת 2003, של 187 מקרים של אונס קבוצתי, וזו עלייה עצומה של 43%.
הילה קרנר-סולימן: עוד נתון שמחזק את זה : היו לנו 435 דיווחים על אלימות מינית שקרתה במוסד חינוכי בביה"ס או בפנימייה.
הילה קרנר-סולימן: מתוכם, בקצת יותר ממאה מהמקרים מישהו בוגר יותר ניצל מינית, תקף מינית, את התלמיד או התלמידה, אבל ב 317 מקרים התוקפים היו מאותה שכבה או משכבה יותר בוגרת בתוך המוסד החינוכי.
הילה קרנר-סולימן: לצורך השוואה, בשנה קודמת היו לנו 253 פניות.
הילה קרנר-סולימן: זאת אומרת: עלייה של 25% בדיווחים על אלימות מינית שמתרחשת בין כתלי מוסד חינוכי.
הילה קרנר-סולימן: עוד נתון שהוא חשוב, למרות שהטיפול בו הוא מאוד שונה וגם הזיהוי והאיתור שלו אחרים.
הילה קרנר-סולימן: מתוך 1235 דיווחים על גילוי עריות - שזו אחת הפגיעות הקשות ביותר שיש, ויש לה השפעות ארוכות טווח על הקורבן - 222 דיווחים דווחו על כך שהתקיפות נעשו על ידי אח קטין כלפי אח או אחות צעירים יותר.
הילה קרנר-סולימן: והנתונים הללו קשים משלוש סיבות.
הילה קרנר-סולימן: קודם כל הם קשים בגלל שאנחנו יודעים שהדיווחים - גבוהים ככל שיהיו - לא מייצגים את היקף התופעה.
הילה קרנר-סולימן: הם קשים כי שכשאנחנו מדברים על קטינים נפגעים ועל קטינים פוגעים, גם כשמדובר על גילוי עריות וגם על אונס קבוצתי, זה בדרך כלל לא אירוע חד פעמי, או שאפשר להגיד: כמעט תמיד לא.
הילה קרנר-סולימן: לעולם זה לא יהיה אירוע חד פעמי, זה אירוע שהולך ומתמשך, הרבה פעמים הולך ומסלים, וההשפעות שלו על חיי הקורבן הם בכל הרבדים.
הילה קרנר-סולימן: כאשר קטין או קטינה נפגעים כשהם לא בוגרים, כשהאישיות עוד לא מעוצבת, ההשלכות על הכרסום של זה באישיות הן אדירות.
הילה קרנר-סולימן: זה כולל את כל קשת התופעות הפוסט-טראומטיות של דיכאון, אובדנות, התמכרויות, לפעמים קורבנות חוזרת או אקטינג אאוט - כשמדובר על בנים שנתקפו, שהם הופכים בעצמם להיות תוקפים - חוסר תפקוד זוגי, חוסר אמון באנשים בכלל ואנשים שחיים הרבה פעמים חיים שלמים, אם הם לא מטופלים, זה סוג של נכות שיש לה הרבה מאוד השלכות על הורות, על כל הדברים המהותיים ביותר שיש בחיים.
הילה קרנר-סולימן: בשני המקרים האלה, גם כשאר מדובר בגילוי עריות וגם כאשר מדובר באונס קבוצתי - שאלה שתי התופעות שבולטות - יש אלמנט סביבתי של שתיקה ושל הכחשה.
הילה קרנר-סולימן: או שההורים לא רואים, או בקבוצת הגיל - כשאנחנו נכנסות לבתי ספר, הרבה פעמים זו פתיחה של תיבת פנדורה, כי מסתבר שחוץ מהשבעה שתוקפים - - -
הוועדה לקידום מעמד האישה: איך אתן נכנסות לבתי הספר?
הילה קרנר-סולימן: קרן עוד מעט תיתן את ההרחבה, אבל מתנדבים או מתנדבות שלנו שעברו הכשרה - נכנסים ארבע פעמים לקבוצות קטנות של עד 20 תלמידים, והמון פעמים נפתחת תיבת פנדורה ומסתבר, שלא רק התוקפים ידעו שיש קורבן, אלא חצי שכבה ידעה ואף אחד לא חשב לפרוץ את הבועה הזו.
הילה קרנר-סולימן: יש כמיהה מאוד גדולה - ואני אשמח לשמוע ממשרד החינוך על כך - כמיהה מאוד גדולה לשמוע מבוגר שיודע, שיכול לדבר על הדברים, שלא פוחד לדבר על אלימות מינית, על אונס, על גילוי עריות, ומאידך יש איזה נתק מעולם המבוגרים ולכן הם דורשים אאוט-ריץ מאוד אקטיבי.
הילה קרנר-סולימן: הדבר השלישי שקשה בנתונים האלה - ואני לא מאשימה את משרדי הממשלה כי אני יודעת באילו אילוצים תקציביים הם עובדים – הוא העובדה, שזה בפירוש כשלון צורב, גם של מדיניות הרווחה וגם של מדיניות החינוך.
הילה קרנר-סולימן: אין ילד, אין ילדה שלא עוברים את מערכת החינוך - - -
הוועדה לקידום מעמד האישה: הילה, אני אתקן אותך.
רן כהן: אל תביני את משרדי הממשלה, תביני את הילדים.
רן כהן: יותר חשוב.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אל תביני את משרדי הממשלה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני מסכימה עם מה שאמרת לגבי כשלון חרוץ, אני לא חושבת שהדבר נובע מהיעדר תקציבים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: יש סדרי עדיפויות מאוד ברורים לממשלה הזו, הגם שבניגוד לרן - - -
הילה קרנר-סולימן: אני לא אמפטית לשרים.
הילה קרנר-סולימן: אני אמפטית לפקידות הסעד וליועצות החינוכיות.
הוועדה לקידום מעמד האישה: התקציבים כן קיימים, המקרים לא מטופלים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: נקודה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני לא מבינה - לפעמים גם אומרים שקשה לאתר, אבל עמותת על"ם מצליחה לאתר.
הוועדה לקידום מעמד האישה: מרכזי הסיוע מצליחים לאתר.
חניתה צימריןין: אל"י מצליח לאתר.
הילה קרנר-סולימן: והמורים בכיתה, באופן גורף, לא.
הוועדה לקידום מעמד האישה: נכון.
רן כהן: מה יש יותר דחוף מזה למשרדים?
הילה קרנר-סולימן: לא, אין.
הילה קרנר-סולימן: לא צריך להיות.
הילה קרנר-סולימן: אני רוצה – סליחה, גם בשביל הפרוטוקול - אין לי שום אמפטיה לשרים.
הילה קרנר-סולימן: יש לי כן אמפטיה לפקידות הסעד וליועצות החינוכיות.
הוועדה לקידום מעמד האישה: זהו.
הוועדה לקידום מעמד האישה: חזרי לעצמך, את לא כזו בדרך כלל.
הילה קרנר-סולימן: למיטב ידיעתי יש 12 יועצות שאמורות להיות אחראיות על התחום של התעללות מינית בילדים בכל הארץ – אני אשמח אם אני אתבדה - וזה בפירוש כישלון, כי כל הילדים האלה עוברים דרך מערכת החינוך.
הילה קרנר-סולימן: כולם.
הילה קרנר-סולימן: וסימני המצוקה של ילד הם שקופים וברורים.
הילה קרנר-סולימן: הילדים האלה אמנם עסוקים בלשרוד ובלהסתיר, אבל במקביל הם זועקים את הפגיעה שלהם.
הילה קרנר-סולימן: וההכחשה, הבורות, האדישות החברתית לפעמים, גורמות לזה שהמערכת לא תראה אותם.
הילה קרנר-סולימן: הם בעצם מופקרים.
הילה קרנר-סולימן: המחיר של ההכחשה הזו הוא מאוד מאוד גדול, כי יש לא רק את הפגיעה, אלא את הידיעה שניסיתי לזעוק את המצוקה שלי ואף אחד לא הסכים לשמוע, וזה בפירוש מחריף את התופעות הפוסט-טראומטיות.
יעקב מרגי: אז אולי המערכת לא רוצה לראות.
הילה קרנר-סולימן: נכון.
הילה קרנר-סולימן: זה בפירוש סדרי עדיפויות, וכמו שחבר הכנסת רן כהן אמר, זה בפירוש הדבר הכי חשוב.
הילה קרנר-סולימן: זה פשוט פיקוח נפש.
רן כהן: ילמדו את הילד היסטוריה לפני שאתה גואל אותו מיסורים שהוא עובר?
הילה קרנר-סולימן: כשהגוף והנפש מופקרים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: יש לי שאלה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: העלייה במספר הנתונים - את לא זוקפת את זה לזכות איזו שהיא עלייה במודעות, בחינוך, ולפיכך יותר ויותר פונים?
הילה קרנר-סולימן: כן, גם.
הילה קרנר-סולימן: אבל יש לנו עלייה קבועה של 15% - בכל תחומי הפניות, דרך אגב.
הילה קרנר-סולימן: הטרדה מינית, אינוס קטינות.
הוועדה לקידום מעמד האישה: השאלה אם זה קורה יותר או פונים יותר?
הוועדה לקידום מעמד האישה: הילה קרנר-סולימן: הקפיצה היא גדולה מידי.
הוועדה לקידום מעמד האישה: היא לא מותאמת לעלייה ההדרגתית /האיטית שיש במצב המודעות.
הוועדה לקידום מעמד האישה: יש פה מצב חירום.
רן כהן: מה שענבל מציירת אולי זה שלא בהכרח יש עליה בתקיפות אלא יש עליה בדיווח.
הוועדה לקידום מעמד האישה: יכול להיות שיש עליה בתקיפות.
רן כהן: יכול להיות שיש גם עליה בתקיפות.
הילה קרנר-סולימן: אנחנו חוששים שיש עליה אמיתית כי בכל שנה יש לנו עליה קבועה והדרגתית בדיווח שקשור לעליה במודעות, הקפיצה היא עצומה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: והפעם הקפיצה גבוהה יותר.
הילה קרנר-סולימן: הקפיצה עצומה השנה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: וזה מסתדר עם העלייה באלימות בחברה בכלל או ----
קריאות: - - יש אלימות מכל הסוגים.
קריאות: - - החברה יותר אלימה.
הילה קרנר-סולימן: ובאופן אבסורדי פחות ופחות משאבים מוקצים לטיפול ולהתמודדות עם התחומים הללו.
הוועדה לקידום מעמד האישה: עכשיו, קודם נשמע את הנתונים, הנמוכים יותר, שיש למשטרה להציג לנו.
רן כהן: אבל בכל זאת ברשותך ענבל, בכל זאת הילה, ראיתי בנתונים שנתתם עלייה בתקיפות של קטינים על ידי בוגרים.
הילה קרנר-סולימן: כן, זה נכון.
רן כהן: צריך פשוט להגיד את זה.
הילה קרנר-סולימן: אני אזכיר את הנתונים.
רן כהן: אם מתוך 8049 הפניות ב-2004, ב- 1803 מקרים הקורבן הייתה מתחת לגיל 12- - -
הילה קרנר-סולימן: כששליש מזה זה גילוי עריות.
רן כהן: צריך להבין שהתופעה של סבל הילדים והילדות היא הרבה יותר גדולה.
רן כהן: אנחנו בישיבה הזאת מתמקדים בתופעה של קטינים פוגעים מינית, אבל צריך לזכור שעדיין תופעה של בוגרים תוקפים מינית היא מאוד קשה.
הילה קרנר-סולימן: היא עצומה.
הילה קרנר-סולימן: ועוד 2163 מקרים שהקורבן היה מתבגר או מתבגרת והנתונים בעולם המערבי - ואין לנו סיבה לחשוב שזה שונה - זה שאחת מכל שש ילדות עוברת גילוי עריות, אחד מכל שבעה בנים עובר תקיפה מינית, באמת הפלח הגדול של הקורבנות הוא בקרב הקטינים.
רן כהן: זו הזדמנות ממש להוסיף: ואחד מכל שלושה ילדים מתחת לקו העוני.
הילה קרנר-סולימן: לצערנו זה רלוונטי.
יובל רביבו: כמו שאתם יודעים, הדיווחים שמתקבלים ממרכז הסיוע הם כמובן שונים מהדיווחים שמתקבלים במשטרה.
יובל רביבו: כי לא תמיד מי שמתקשרת למרכז הסיוע ורוצה עזרה, מוכנה או רוצה להגיע למשטרה - מכל מיני סיבות.
יובל רביבו: סיבות של הליך חקירתי שהוא לפעמים באמת לא נעים והליך משפטי מאוחר, שיותר שצריך לבוא בפני מבית משפט ולדבר על כל האירוע.
יובל רביבו: כך שלא תמיד שהאירועים שמועברים אליכם, מגיעים גם אלינו.
הוועדה לקידום מעמד האישה: זאת אומרת שיש איזה שהוא כשל משום שלא כל מקרה שקרה בפועל והגיע למרכז הסיוע, לעל"ם או לאל"י, מגיע אליכם?
הוועדה לקידום מעמד האישה: בגלל איזה שהוא כשל שאתה תולה אותו במערכת המשטרתית והמשפטית?
יובל רביבו: אני לא רוצה לציין כשל.
יעקב מרגי: רצונו של אדם.
יובל רביבו: בדיוק.
יובל רביבו: רצונו של אדם כבודו.
יובל רביבו: אני לא יודע.
יובל רביבו: מכל מיני סיבות - יכול להיות משפטית - אני לא אומר שלא, יכול להיות.
יובל רביבו: יש מצבים שאדם לא מוכן להגיע למשטרה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: כדי להגיע לאיזושהי תוצאה בדיון הזה ובכלל, אני לא אתעסק כרגע בשאלה אל מי להפנות את האצבע המאשימה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אבל היה לנו פה דיון בוועדה בנושא של הטרדות מיניות בשירות המדינה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: מתוך אוכלוסייה של 170,000 עובדים הוגשו 56 תלונות בשנה האחרונה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: ואז באמת נשמעה הטענה על רצונה של הקורבן, המוטרדת או הנאנסת לכאורה או שלא לכאורה, אנחנו מכבדים אותו.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אבל יחד עם זאת הם אמרו - וגם אתה פתחת ואמרת את הדברים – שהרבה פעמים הרצון הזה נובע מהליך חקירתי מסורבל ולא רך ולא מזמין.
יובל רביבו: לא, לא.
יובל רביבו: בואי לא נסלף את הדברים.
יובל רביבו: זה לא עניין של מסורבל.
יובל רביבו: לפעמים, אדם שמתלונן צריך לעמוד מול התוקף.
יובל רביבו: מה לעשות, לפעמים.
יובל רביבו: לפעמים גם יש מקרים, אמנם לא רבים, של תלונות סרק וגם את זה אנחנו צריכים לבדוק.
יובל רביבו: אנחנו בודקים תמיד את טענות שני הצדדים.
יובל רביבו: לכן החקירה היא לא תמיד סימפטית.
יובל רביבו: אנחנו משתדלים להגיע לגילוי האמת.
יובל רביבו: זה לא דבר פשוט.
יובל רביבו: לאחר מכן התיק עובר להליך משפטי ולפעמים הקורבן לא מעונין לעבור את כל ההליך הזה.
יובל רביבו: אני רוצה להגיד לך שיש לנו שינוי משמעותי במשטרה בנושא הזה, יש לנו גם קשר למרכז סיוע.
יובל רביבו: למעשה, כל בחורה שמגיעה אלינו יש לה ליווי קבוע, יש קשר קבוע.
יובל רביבו: יש הרבה פעמים שאנחנו חושפים אירועים שלאו דווקא התחילו מזה.
יובל רביבו: פתאום מתלונן או מתלוננת מגיעים אלינו מגיעים היום בגלל משהו אחר.
הוועדה לקידום מעמד האישה: מגיעים אליכם לפני המרכזים ואתם מפנים.
יובל רביבו: כן, אבל לפעמים גם מגיעים בגלל משהו אחר.
יובל רביבו: לדוגמא, אדם שהגיע אלינו, חשוד שנחקר, קטין, על עבירות רכוש.
יובל רביבו: חוש של החוקרת - דיברה אתו גם על עבירות מין, האדם פתח עשרות מקרים שהיה מעורב בהם בעבירות מין כלפי קטינים.
רן כהן: במצבים כאלה אתם מצליבים את המידע עם המרכז לסיוע ?
יובל רביבו: שוב, אין לנו מה להצליב.
יובל רביבו: זה רק סיוע לאותם קורבנות.
יובל רביבו: אני יכול להגיד שיש גם הרבה מקרים של אדם שמודה בעשרות מקרים של פגיעה בקטינים, ולא תמיד מאתרים את אותם קטינים.
הילה קרנר-סולימן: והקטינים לא מספרים.
רן כהן: לכן דיברתי על אפשרות של הצלבת המידע, משום שאם למשל תעבירו את המידע הזה למרכז הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית, יכול להיות שאצלם היו מתלוננים מהצד השני ואז אפשר יהיה להצליב את זה ,גם יהיה לכם מידע פלילי, וגם להם יהיה מידע.
יובל רביבו: לרוב כשמגיעים אליהם משדלים שיגיעו למשטרה.
הילה קרנר-סולימן: לא משדלים, אנחנו נותנים את כל האופציות.
הילה קרנר-סולימן: ונותנים ליווי לכל ההליך.
הילה קרנר-סולימן: כי באמת יש -בעיקר שמדובר בקטינים - כאלו שלא ישרדו את ההליך הזה.
הילה קרנר-סולימן: שזה לא לטובתם לעבור את ההליך הפלילי.
קריאה: יש עוד המון סיבות שלא מגיעים למשטרה.
הילה קרנר-סולימן: כן, אשמה, בושה, הכחשה חברתית, שיפוטיות.
חניתה צימריןין: צריך לזכור כי כשמדובר בילדים יש מקום גם להחלטה של ההורים.
חניתה צימריןין: האם ההורים מוכנים ללכת למשטרה.
חניתה צימריןין: זה לא הילד שמחליט.
הוועדה לקידום מעמד האישה: ברגע שהפוגע זה אח אחר, אז יש בעיה.
חניתה צימרין: כשיש שני אחים ואתה לא רוצה להקריב אחד מהם.
יובל רביבו: אני ארחיב גם בנושא הזה.
יובל רביבו: אני בתפקידי הקודם הייתי ראש משרד חקירות ביהודה ושומרון.
יובל רביבו: התעסקתי בין היתר גם עם ציבור דתי.
יובל רביבו: אני רוצה להגיד שיש המון מקרים שכמו שאת אומרת, ההורים לא רוצים לשתף פעולה.
יובל רביבו: ואז אנחנו בקשר טוב גם עם הרבנים ולעיתים מסתייעים בהם ליזום תלונות, לפנות להורים, להסביר להם שהילד צריך לקבל טיפול.
יובל רביבו: לקבל עזרה.
הוועדה לקידום מעמד האישה: מסתייעים ברבנים?
הוועדה לקידום מעמד האישה: ויש שיתוף פעולה?
יובל רביבו: מצוין.
יובל רביבו: היום שלא כבעבר יש שיתוף פעולה מעולה.
יובל רביבו: אני יכול להגיד לך בלי להגיד שם ומקום, שרב אחד הגיע איתי למרכז לחקירות ילדים בפתח תקווה וראה איך מתבצעת חקירת ילדים עד גיל 14 כנפגעי תקיפה מינית.
יובל רביבו: לאחר מכן הוא ידע מה להסביר לאותם הורים, הוא ידע איך להעביר את הדברים, איך לשכנע אותם, וקיבלנו שתוף פעולה באמת יוצא מן הכלל.
יובל רביבו: יש המון מקרים שלא מדווחים, המון.
יובל רביבו: אני אומר לכם באמת, מניסיון.
יעקב מרגי: גם החברה החרדית מתחילה להפנים שזה אינטרס שלה להגיע למשטרה.
יובל רביבו: הם הבינו שאם פוגעים בנער אחד, כמו שהיא אמרה, זה לא פגיעה באותו נער, זו פגיעה בעשרות ילדים.
יובל רביבו: אנחנו פשוט לא יודעים את זה.
יובל רביבו: ועד שלא מגיעים לאותו נער ועד שלא מדברים אתו, הדברים לא ידועים.
יובל רביבו: לעיתים גם אותם נערים מכחישים את זה.
יובל רביבו: לא רוצים שהדברים ייצאו הלאה מכל מיני סיבות, מכחישים שהיה אירוע, למרות שיש לנו ראיות והכל.
יובל רביבו: זה לא פשוט.
יעקב מרגי: אני מציע שלא נחרוג יותר מידי.
יעקב מרגי: נדמה לי שזו רק ראשית המודעות של רבנים.
הילה קרנר סולימן: יש לנו התייחסות למגזר הדתי.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני אבקש מיד את ההתייחסות לגבי המגזר הדתי.
הוועדה לקידום מעמד האישה: אני רק אומר מבלי להרגיז את חבר הכנסת מרגי, שחברי כנסת רבים וטובים - אני אומרת את זה ללא חיוך - אני שמחה שחבר מרגי יושב פה ואומר את הדברים, כי לצערי הרב גם יושב ראש הוועדה לזכויות הילד וגם אנוכי הזדמן לנו לשמוע במליאה מילים של חברי כנסת מהמגזר הדתי, שטוענים שאין.
הוועדה לקידום מעמד האישה: לא קיים.
הוועדה לקידום מעמד האישה: לא קיימת אלימות כלפי נשים, לא קיימת אלימות מינית.
יעקב מרגי: רצו להדגיש את היחסיות, בואו.
יעקב מרגי: אני לא זוכר שמישהו הדגיש שזה לא קיים.
רן כהן: נסים זאב.
יעקב מרגי: הרבה דברים נאמרים מעל הדוכן.
יעקב מרגי: לא תמיד זה - - -
הוועדה לקידום מעמד האישה: אתה מסכים אתי שהמגזר הדתי עדיין צריך לעבור דרך מאוד ארוכה כדי להגיע אל השלב הלא מתקדם של המגזר החילוני?
יעקב מרגי: אני לא מחלק ציונים למגזרים.
יעקב מרגי: הבעיה היא קשה.
יעקב מרגי: אם כבר - הבעיה היא חמורה והיא קשה.