GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה פינקלשטיין: שאנחנו במאבק משותף חייבים לשים קץ לזה, שאם יש לך אישה שהיא מנקה אז היא נקראת "המנקה", אבל הגבר הוא נקרא "אב הבית".
גילה פינקלשטיין: אם יש לך אישה שהיא מבשלת אז היא נקראת "מבשלת", אבל הגבר שמשל הוא "שף".
גילה פינקלשטיין: אנחנו חייבים לשים קץ לזה ולהתרומם כי יש באמת נשים יהודיות ויש נשים ערביות מאוד מוכשרות.
גילה פינקלשטיין: וצריכות את האומץ, אין אומץ, פוחדות מהמכשולים.
גילה פינקלשטיין: ולא צריך לפחד מהמכשול.
גילה פינקלשטיין: אני הייתי מנהלת בית-ספר, אז אני אומרת תמיד, אם אתה מספר איזה סיפור, זה נכנס טוב לראש.
גילה פינקלשטיין: סיפרתי אתמול בוועדה את הסיפור של הילד הקטן שהגיע לגן החיות עם אמו, והוא רואה פיל ענק ולפניו ..
גילה פינקלשטיין: כזאת קטנה.
גילה פינקלשטיין: אז הוא אומר, אימא למה הפיל לא יוצא, מה זה פיל ענק מגדל כזאת פצפונת.
גילה פינקלשטיין: הם הולכים לשאול את בעל גן החיות, תגיד, למה הפיל הזה יכול להרים רגל והוא בורח מגן החיות, הוא יוצא, כשהוא עומד בגדר כזאת קטנה לפניו.
גילה פינקלשטיין: בעל גן החיות אומר, כשהוא הגיע אלינו הוא היה כזה קטן והוא מאוד רצה לברוח והוא כל הזמן עם הראש שלו נגח בקיר, כל בוקר רצה לצאת, רצה לצאת והוא לא הצליח כי הוא היה פצפון והגדר היתה הרבה יותר גבוהה ממנו.
גילה פינקלשטיין: אחרי זמן מסוים הוא מנסה לצאת, לברוח ורואה שהוא רק חוטף מכות בראש ולא מצליח, הוא הרים ידיים והפסיק.
גילה פינקלשטיין: עכשיו הוא ענק והם לא חוששים, הוא לא יברח, כי אין לו את האומץ להרים רגליים ולצאת להתקדם, תנופה קדימה.
גילה פינקלשטיין: חס וחלילה, אנחנו אף פעם לא נרים ידיים, כולנו, וכולנו עם הפנים לקידום, לקדם את המגזר הנשי, אני זוכרת שהייתי בפרלמנט בירדן לפני שנתיים, וישבנו שם נשים יהודיות וערביות ואמרנו, אנחנו כולנו, אחד מהתפקידים שלנו זה להביא ילדים לעולם, בואו נשלב ידיים ביחד ונביא לילדים לעולם, בטוח יותר, בריא יותר, מאושר יותר.
גילה פינקלשטיין: נשתף פעולה שיהיה להם טוב לילדים, כולנו עם הפנים לשלום וכמובן שאם נשים ערביות תתקדמנה ותהיינה בתפקידי מפתח, יהיה גם טוב יותר לעולם הערבי, טוב יותר לעולם היהודי ונקרב את השלום.
גילה פינקלשטיין: אז נאחל לכולנו שיהיה לנו בהצלחה במאבק המשותף שהוא חוצה מגזרים וחוצה מפלגות.
גילה פינקלשטיין: ושנראה אתכן הרבה כאן.
גילה פינקלשטיין: ונשמח לעזור, לתת יד.
אתי לבני: תודה רבה, אכן גילה באמת מאוד פעילה בוועדה.
ויויאן סילבר: אני המנכ"לית של מכון הנגב לאסטרטגיית של שלום ופיתוח ובתוך מכון הנגב יושב "הגי'ק" מרכז הערבי היהודי לשוויון העצמת השיתוף.
ויויאן סילבר: ואני חושבת שראוי לציין בפורום הזה.
אתי לבני: תזמינו אותי, אנחנו רוצים לעשות סיור אצלכם.
ויויאן סילבר: מאה אחוז.
ויויאן סילבר: ראוי לציין את השלושה שהעזו, וראוי לציין בפורום הזה שלוש נשנים שהעזו, עאידה, נבילה, ועאמל, שהן נבחרות להיות חלק מאלף נשים מועמדות לפרס נובל לשלום עבור ההעזה שלהן והתרומה שלהן לקהילה.
ויויאן סילבר: אז אני חושבת שתבוא ברכה מהוועדה הזו ובכלל מוועדה למעמד האישה.
אתי לבני: אנחנו מוכנים לעשות ממש אירוע.
אתי לבני: אני נתתי לעאמל אל-סאנע בשבוע שעבר, את פרס העסקים הבינלאומיים ובאתי במיוחד בשביל לתת לה.
ויויאן סילבר: נכון, וגם את זה ראוי לציין.
גילה פינקלשטיין: באמת אנחנו יכולים לכתוב ברכה ונעשה פה אירוע.
ויויאן סילבר: אני רוצה גם לציין את המיזם החדש של אשלים לעניין התעסוקה.
ויויאן סילבר: יש תקציב אדיר עכשיו לשלוש או ארבע השנים הבאות בראשותו של יוסי טמיר, בנושא פיתוח תעסוקה וזה אשלים, ביטוח לאומי והתמ"ת ומשרדי ממשלה נוספים.
נדיה חילו: זה בדרום או בכלל?
ויויאן סילבר: בכלל.
אתי לבני: מה זה תקציב אדיר?
ויויאן סילבר: צריך לבדוק את זה.
ויויאן סילבר: הוא היה צריך להיות פה, כי יש בתוך המיזם הזה אחראית תעסוקה.
אתי לבני: מה שמה?
ויויאן סילבר: אני לא זוכרת את שמה כרגע, אבל יש אחד כזה.
אתי לבני: אז כדאי שתדעו.
ויויאן סילבר: נכון.
ויויאן סילבר: אנחנו במכון, התבקשנו להגיש תכנית אב לפיתוח תעסוקה לערבים בדואים בדרום, ועשינו זאת במסגרת של דורית נוביק, שהיא עכשיו אחראית על תכנית ויסקונסין, וגם את זה צריך לדעת.
ויויאן סילבר: כדאי להתחבר לדורית בנושא, ולשמוע ממנה את מה שיש לה לומר על ויסקונסין.
אתי לבני: היא בתמ"ת?
ויויאן סילבר: כן, במשרד התמ"ת.
ויויאן סילבר: לגבי הלוואות לערבים למטרת פיתוח עסקים קטנים, אני רוצה לברך את הרשות שלוקחת על עצמה את היוזמה להקים קרן להלוואות לערביי ישראל, כי האפליה פה היא אפליה משוועת בין נשים וגברים, אבל גם בין ערבים ויהודים.
נדיר אסעד: לגבי הקרן, בלחץ מסיבי זה לא יהיה.
ויויאן סילבר: בדיוק, כי זה מאוד נחמד שהרשות לקחה לעצמה את הנושא בלי תקציבים, אבל זה לא ילך.
אתי לבני: יש החלטה לעשות קרן מיוחדת?
רותי רטנר: אנחנו הקמנו ועדה משותפת עם הרשות לקידום מעמד האישה, והדבר שאנחנו רוצים להקים זו קרן מיוחדת להלוואות זעירות לנשים במגזר הערבי, כי אין היום שום פונקציה כזאת.
אתי לבני: יש החלטה כזאת ללכת על זה?
נדיר סעיד: סליחה, אם פוליטיקאי או חבר-כנסת מבין את המהלך הזה, במאה אחוז זה יצליח.
נדיר סעיד: אם ארגונים מהשטח יבינו את זה, זה יסתובב במשרדי ממשלה ולא יגיע אלינו.
אתי לבני: הרי צריך שילוב, אף אחד לא יכול לעשות את זה לבד.
ויויאן סילבר: עוד שתי נקודות.
ויויאן סילבר: אני רוצה להכריז פה ידיעה שיש שני אזורי תעשיה חדשים שהולכים.
ויויאן סילבר: יש עוד שלושים נשים כמוה שהקימו עסקים או בצילום.
ויויאן סילבר: כולן שהקימו את העסקים שלהן, 20 נשים מתוך 26 צלמות שסיימו את הקורס במימון פרטי, במימון של המטה ושל הג'וינט.
ויויאן סילבר: אנחנו עושים את הכל עם מטה באר-שבע.
ויויאן סילבר: למרות שאין להם מספיק תקציבים, אז אנחנו תמיד מגייסים את רוב התקציב מבחוץ, כמו שאמרנו מקרנות או אפילו משגרירויות.
ויויאן סילבר: זה בושה שאנחנו צריכים להסתמך על מקורות מימון מהשגרירות האמריקנית או מהשגרירות ההולנדית או מקרנות מארצות-הברית.
ויויאן סילבר: זה בושה, זה צריך לבוא מכאן.
ויויאן סילבר: אבל עד ש, אז אנחנו מוחים ואנחנו מגייסים את הכסף כי זה סדר העדיפות שלנו.
ויויאן סילבר: לכן, אין להמעיט בחשיבות של העסקים הקטנים בגלל הערך המוסף שלה.
אתי לבני: אני רוצה להיות מעורבת בנושא הזה של ההלוואות זעירות, אני חושבת שזה פתרון ותספרו לי איפה זה עומד ועם מי שצריך לסגור את החבילה.
רותי רנרט: בשבוע הבא יש לי פגישה אצל סלוצקין, שהיא יושבת-ראש הרשות לקידום מעמד האישה.
אתי לבני: לא מהרשות, אנחנו מדברים מהכנסת לכיוון.
רותי רנרט: לא, זאת הוועדה המשותפת שלנו ושל הרשות לקידום מעמד האישה.
רותי רנרט: הרשות לקידום מעמד האישה היא יוזמת את המהלך, ואני אעדכן אותך מה קורה.
אתי לבני: זה מהתקציב שהוקצב לכם, או שזה תקציב נוסף?
רותי רנרט: התקציב של הרשות, בסיס התקציב הוא 9 מיליון ש"ח, לתמוך בחרדים, בנשים, בנשים ערביות, בכל.
אתי לבני: זאת אומרת, צריך לקחת עוד מיליון ש"ח נניח להלוואות זעירות.
אתי לבני: האם זה נעשה בתוך הקרן הזאת, מהתקציב הקיים?
רותי רנרט: הרעיון הוא לא מהקרן, אלא להקים קרן נפרדת, כי בינתיים בקרן לא היתה הסכמה לרדת מהלוואות של פחות ממאה אלף ש"ח.
עולא שתייוי: אבל היא לא נוצלה במלואה.
עולא שתייוי: בגלל שהנשים לא צריכות מאה אלף, אחת צריכה שמונה, שנייה עשר, אחרת עשרים, אז מאחר שהכסף לא נוצל, פתרון פרקטי יותר זה לקחת את הנתח שלא נוצל, ופשוט לשנות את הקריטריונים.
אתי לבני: לעשות מסלול נוסף או קריטריונים אחרים.
אתי לבני: מי האיש שמנהל את קרן תבור?
אתי לבני: אולי לא צריך דברים כל-כך גדולים, אפשר אולי להגיע להסכמות ברמה הזאת של מנהל.
ג'בור שחדה: אני עובדת סוציאלית, ועוסקת בתחום העצמה כלכלית במכון נגב אג'יק.
ג'בור שחדה: יש לנו יוזמה של הקמת שלוש מטבחים בנושא קייטרינג לנשים חד-הוריות, ואנחנו בנינו את היוזמה כמקדמה לפרוייקט הלאומי של הזנה בבתי-הספר.
ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על 24 נשים, שתפתחנה שלוש מטבחים ברהט, שזה צפון הנגב וגם אזור גדול.
ג'בור שחדה: לקייה שזה מרכז הנגב והסביבה, אנחנו מכסים כמעט את כל הנגב מצפון לדרום, בשלוש מטבחים, אבל אנחנו לא נכסה את כל סך המנות שהוגשו לבתי-הספר.
ג'בור שחדה: אנחנו רוצים נתח מסך-הכל המנות האלה עבור העסקת נשים אלה במערכת החינוך.
ג'בור שחדה: אם לא נזכה להעדפה בתוך המפעל ההזנה היומי, לא נוכל לפתור את הסוגייה הזאת.
ג'בור שחדה: כל הקטע שלנו, של יוזמה מתוך הקהילה פשוט ירד לטמיון.
אתי לבני: זה הולך דרך מכרזים?
אתי לבני: מי הגופים האלה שרוצים לגשת בשם המקומיים?
ג'בור שחדה: מי שהיום אמון על העסק זה שיח' טראשי, ובמסגרת זו נעשות כל הבדיקות, שזה גם מכרזים, אבל יש להם למשל העדפה של איזשהו מפעל קייטרינג בקרית גת.
ג'בור שחדה: מודבר על מפעל קייטרינג בקרית גת, שבא בעצם במטרה להעסיק אנשים מקומיים.
נדיה חילו: לדעתי על שלושת המפעלים האלה לעמוד על הקריטריונים.
ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על מטבח שמופעל על-ידי משרד החינוך, ועומד בכל הקריטריונים.
ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על מנות לילדים שלנו בתוך הבתים שלנו של אמהות שבישלנו לבנים שלהם בתוך בית-הספר.
ג'בור שחדה: אנחנו לא מדברים על העדפה בתור כסף.
ג'בור שחדה: אנחנו נעמוד בכל תנאי המכרז.
אתי לבני: איפה זה עומד עכשיו?
ג'בור שחדה: נכון להיום, מחזיקה בזה פפה מישל ו- "זר מעדנים" באזור הדרום.
אתי לבני: ומתי המכרזים?
ג'בור שחדה: זה עוד לא פורסם.
ג'בור שחדה: מה שאנחנו רוצים פשוט מאוד, מה שנקרא, כהקדמה.
אתי לבני: פניתם ומה קורה?
ג'בור שחדה: תראי, אנחנו גם כארגון לא יכולים היום להקים את המטבחים ולעמוד מולם.
חיה עמינדב: הרעיון הוא אדיר ומצוין.
חיה עמינדב: נכון שייתן תעסוקה וזה לא משהו שאפשר לזלזל בו ל- 24 נשים.
חיה עמינדב: אבל מהניסיון אפילו בדברים אחרים שארגוני נשים הקימו וכל הנושא למשל של מקלטים, צריך בסופו של דבר להתמודד עם כל הנושא של מכרזים, אז כל היוזמות האלה שהן יוזמות מבורכות של ארגונים, עומדים בסימן שאלה משנה לשנה.
חיה עמינדב: והן יוזמות שתמיד יש עליהן סיכון, אם לא נדבר על המדיניות הכללית, אם לא נדבר על השינוי בגישה המערכתית של באמת מתן אפשרות והזדמנות עבודה ומקומות עבודה לנשים.
חיה עמינדב: כל הזמן יהיו דוגמאות.
ג'בור שחדה: זה לא רק דוגמאות.
ג'בור שחדה: זאת הוכחה של הקהילה המקומית שהיא כן יכולה גם לעשות מתוכה.
חיה עמינדב: אני לא חושבת שאנחנו צריכים לתת את המשקל הראוי של תכניות של עמותות פרטיות או יוזמות פרטיות לעומת הפעילות והמדיניות של המדינה עצמה.
חיה עמינדב: ופה צריך למצוא את הפרופורציות הנכונות.
חיה עמינדב: ומה שאני מרגישה אולי את ההרגשה של עאידה.
רבקה ברלב: אני רק רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן, לגבי אפשרות המדינה.
רבקה ברלב: אני סבורה גם, שבשירות המדינה המצב מבטא את כל הקשיים כפי שאמרו כאן, פלוס כל הקשיים האובייקטיביים.
רבקה ברלב: אסור לשכוח שאנחנו חיים במדינה שלנשים יש בעיה באופן כללי, וכדי להתמודד עם הקשיים שאופייניים למגזר, יש בעיה גם של פזורה, גם של אזורים כפריים שמקורות התעסוקה מצומצמים ממילא, שהנגישות מצומצמת ממילא.
רבקה ברלב: ובעייתית בכלל בפריפריה.
רבקה ברלב: אנחנו כולנו חיים במדינה הזאת, אנחנו קוראים עיתונים ויודעים מה קורה.
רבקה ברלב: והסיכוי שיעשו עוד העדפה על ההעדפה המתקנת שכבר קיימת, שקיימת, או לפחות קיימת על הנייר, צריך להדגיש, בכלל, אני מדברת לגבי נשים בכלל, אז הוא מאוד נמוך וכך זה נעשה באותו מצב בשירות המדינה.
רבקה ברלב: לגבי הערבים באופן כללי, זה הסקטור היחיד שיש בו העדפה מתקנת אמיתית כבר הרבה שנים.
רבקה ברלב: רק שהבעיה היא שהמספרים הם מאוד מצומצמים, כי בניגוד למה שנאמר לגבי נשים, שזה משהו יותר דקלרטיבי ועוד דובר עליו רבות ועוד ידובר, ערבים התחילו כבר משנת 1992 במשרות משוריינות.
רבקה ברלב: עוד הרבה לפני החוק.
רבקה ברלב: החוק נחקק בשנת 2000 – ושירות המדינה, התהליך הזה התחיל בשנת 1992.
רבקה ברלב: ושם צובעים משרות והמשרות משנה לשנה, יותר מוצלחות, יותר מחכימות, לא סקטוריאליות אלא משרות כלליות.
רבקה ברלב: אל"ף, השאלה היא באמת כמה.
רבקה ברלב: התשובה היא כמובן מעט.
אתי לבני: כמה באחוזים?
רבקה ברלב: אני אתייחס למצב של הנציבות בעניין הזה.
רבקה ברלב: מדובר בכלל במעט משרות, אנחנו מדברים על שנים.
אתי לבני: יש לנו את המספרים, כי אני מסתכלת.
אתי לבני: 33 אחוז מכלל העובדים הערבים והדרוזים במגזר הציבורי היו נשים.
רבקה ברלב: לא, זה לא הציבורי אלא שירות המדינה.
רבקה ברלב: יש בנציבות אגף מיוחד שמטפל בנושא הזה.
אתי לבני: 1069 מתוך 3,200.
רבקה ברלב: ואלה הנתונים שהוא מפרסם.
רבקה ברלב: עכשיו אנחנו מדברים על מצב שבו בשנים הללו, שירות המדינה הולך ומצטמצם.
רבקה ברלב: להשיג משרה חדשה, זה כמעט בלתי אפשרי.
רבקה ברלב: המשרות הללו הן משרות מאוד מבוקשות.
רבקה ברלב: משרדים כבר רבים עליהם, כי זו הדרך היחידה להשיג עובדים ועובדים נקלטו ערבים, בהרבה מאוד משרדי ממשלה בתפקידים מובילים, כולל כבר באגף התקציבים ובממונה על השכר ואצלנו בנציבות יש כבר שלושה או ארבעה מתוך 130 עובדים.
רבקה ברלב: והתהליך קיים.
רבקה ברלב: השאלה הנשאלת מדוע לא ניתנת בתהליך הזה תשומת לב מיוחדת לנשים.
רבקה ברלב: התשובה היא העדפה על העדפה וכל-כך קשה לעשות ואני חושבת שזה בלתי אפשרי, זה גם לא כדאי בכלל להתחבר לתהליך שקיים לגבי נשים בשירות המדינה.
רבקה ברלב: גם מבחינה ארגונית יש הפרדה בנציבות.
רבקה ברלב: יש גוף שמטפל בנשים והגוף שמטפל בנשים בגלל שהוא לא מטפל ולא עוסק בערבים.
רבקה ברלב: איזשהו מבט מיוחד על הנושא של נשים.
רבקה ברלב: עכשיו אני אגיד בהערת שוליים, יש בעיה גם שמשרדי הממשלה הם לא מרוכזים באזורים של הצפון.
רבקה ברלב: למשל בתי-חולים ממשלתיים יש הרבה עובדים וגם עובדות.
רבקה ברלב: אני לא מדברת חינוך כרגע, אנחנו לא מדברים על עובדי הוראה.
רבקה ברלב: הנתונים האלה לא משקפים עובדי הוראה.
רבקה ברלב: כי זה קרוב לבית.
רבקה ברלב: שאתה צריך להעסיק מישהו במשרד האוצר בירושלים, המישהי הזאת צריכה לעבור את הבית, לשכור דירה בירושלים או בסביבה, זה גם כן אחת הבעיות.
רבקה ברלב: בכל אופן כל המשרות שלנו מפורסמות במכרז.
רבקה ברלב: זו הדרך, יש מכרזים למכרזים ניגשים.
רבקה ברלב: אני שמעתי על כמה וכמה מכרזים שדרך אגב נקיים לגמרי, שלא היה שם מועמד מוביל או צבע, או שמישהו דיבר עם מישהו, והיתה פליאה מאוד גדולה שלא ניגשו נשים למשרות אקדמיות.
רבקה ברלב: באתר האינטרנט של נציבות שירות המדינה, מפורסמים כל המכרזים בעברית ובערבית.
עולא שתייוי: המכרזים האלה לא אמורים גם להתפרסם לפחות בעיתון ערבי אחד?
רבקה ברלב: אני לא מקבלת בשום פנים ואופן את הגישה הזו, והנתונים שלנו לאורך כל השנים הראו שאחוז הנשים שמתמודדות במכרזים בשירות המדינה בכלל עלה, וכך גם אחוזם של הנשים שנבחרו.
רבקה ברלב: ככל שיותר נשים תתמודדנה, יש לי נשים טובות עם השכלה ועם כישורים, יש להן יותר סיכוי להיבחר, הן יכולות לגשת גם למכרזים הרגילים ששם כמובן יש להן סיכוי יותר נמוך.
רבקה ברלב: אבל כשיש מכרזים צבועים, משוריינים, מיועדים לאוכלוסייה הערבית, מכרזים טובים וניגשים אליהם, 10,15 גברים ואף אישה לא מתמודדת.
אתי לבני: אתם צריכים להביא את הידע הזה של המכרזים לנשים ערביות, כדי שתפנינה.
רבקה ברלב: זה לא 60 אלף.
עאידה תומא-סולימן: עכשיו צריך להטיל אשמה על זה שנשים עבדו כאחיות.
עאידה תומא-סולימן: אני מנסה להסביר למה יש אחוז גבוה של, 33 אחוז, פתאום אנחנו צריכים לשמוח על זה.
עאידה תומא-סולימן: נשים בכל העולם רוצות 50 אחוזים.
עאידה תומא-סולימן: או-קיי, 33 אחוזים זה נראה ונשמע אחוז גבוה.
עאידה תומא-סולימן: כאילו מתוך הערבים שעובדים, מתוך ה6- אחוז שנמצא, זה בגלל שאנחנו מדברים על הכנסת כל הנושא של שירותי בריאות.
עאידה תומא-סולימן: אם היינו מכניסים את החינוך היה קופץ האחוז.
עאידה תומא-סולימן: אבל מה זה מעיד כאילו.
חיה עמינדב: למען ההגינות אני רוצה רק להגיד שבמחוז דרום במשרד הרווחה וגם בשירות המבחן, למען ההגינות, יש שתי משרות צבועות לערבים מלפני שנה וחצי ואיש לא ניגש לשם.
תגריד ג'אהשן: אני רוצה כן להגיד משהו לזכותן של נשים ערביות, למרות מה שנאמר פה על המצבים הקשים ואי ההתמודדות שלהן במכרזים.
תגריד ג'אהשן: אני כן רוצה להגיד שאני נתקלת ואני מייצגת גם בבתי-הדין של הרבה נשים שניגשו למכרזים בתחום בוא נגיד החינוך, אולי זה לא קשור, אבל חשוב לדעת שבתחום הזה כן נשים מתמודדות לתפקידים של מנהלים, מנהלות ויש הרבה בעיות עם זה.
תגריד ג'אהשן: ואני רוצה לציין שבאחת הוועדות שהיו אחד המפקחים של משרד החינוך אמר על אישה וזה רשום בפרוטוקול של ועדת מכרזים, שהיא לא יכולה להיות מתאימה לתפקיד ניהול בית-ספר תיכון.
תגריד ג'אהשן: בגלל שהיא אישה, אך ורק.
תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד שלמעשה פה ההשוואה כל הזמן מתנהלת סביב הנשים הערביות עם הגברים הערביים מבחינת תעסוקה.
תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד אולי הגיע הזמן שאנחנו נשווה את עצמנו לנשים היהודיות, למה אני צריכה להשוות את עצמי רק עם אחוזים של תעסוקת גברים ערביים, למה לא מול נשים יהודיות.
תגריד ג'אהשן: אולי, רבקה, זו הזדמנות שאנחנו נבקש ממך שבדוח הבא שלך אולי תתייחסי לנשים הערביות באחוז שלהן מתוך העובדים של המדינה.
רבקה ברלב: אני לא אתייחס כי זה לא המנדט שלי בתוך הנציבות.
תגריד ג'אהשן: למה לא של נשים יהודיות, יש לך את המנדט הזה?
תגריד ג'אהשן: את מוציאה דוחות והדוחות הם נהדרים ואנחנו משתמשים בהם הרבה בשדולת הנשים.
תגריד ג'אהשן: זה באמת המטרה של העבודה שלנו ואנחנו מאוד מעריכים את זה.
תגריד ג'אהשן: אבל אני אישית, אני אומרת כרגע את זה, באמת מתעניינת במה שקורה עם נשים ערביות שזה היה מועיל אם במת אנחנו היינו יודעים את המספרים של הנשים הערביות בתוך שירות המדינה.
תגריד ג'אהשן: במחלקות השונות, בתפקידים השונים, לפענח את זה.
תגריד ג'אהשן: אני רק רוצה לסיים ולחזור להתחלה למה שאמרה היושבת-ראש לגבי נציבות שוויון הזדמנויות שאנחנו באמת מברכים את היושבת-ראש שמובילה את המהלך של נציבות שוויון הזדמנויות.
תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד, בעבודה.
תגריד ג'אהשן: אבל ממגוון הדעות שנשמעו כאן, הבעיות שנשמעו היום, אני חושבת אולי באמת צריך לחשוב על נציבות שוויון הזדמנויות בכלל למיעוטים במדינה הזו, במיוחד המיעוט הפלשתינאי, כי אם אנחנו נפתור את הבעיות בעבודה, או למעשה לא יכולים לפתור את הבעיות במדינה כי הם קשורים בבעיות אחרות.
תגריד ג'אהשן: אם לא נפתור את אותן בעיות שהן יותר גדולות, אנחנו לא נפתור את הבעיות הספציפיות של נשים ערביות בתחום של העבודה.
אתי לבני: נמצאת במשרד המשפטים הצעת חוק של נציבות שוויון כללי.
אתי לבני: השאלה היא שאלה פוליטית, מה כן אפשר להעביר, את יודעת את זה.
אתי לבני: אנחנו מצליחות עכשיו להעביר משהו חלקי שזה שוויון הזדמנויות בעבודה שהוא מאוד חשוב.
אתי לבני: אין אכיפה בארץ לשום דבר.
אתי לבני: לכן בואו נלך עם מה שאפשר ולא מה שרצוי.
אתי לבני: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
אתי לבני: שלום לכולם, צהריים טובים.
אתי לבני: אנחנו נפתח עכשיו את הישיבה שהנושא שלה "זכויות פנסיוניות לנשים גרושות", אבל זה לא רק גרושות, אלא יש כל מיני מצבים מיוחדים שבטח נתייחס אליהם בהמשך.
אתי לבני: כשפנו אליי לקיים ישיבה בנושא הזה, התברר לי שאני באה על דרך שהלכו בה רבים.
אתי לבני: פניתי לארכיון הכנסת, והנה מתברר שבכנסת החמש עשרה היתה תת ועדה בראשות השרה דהיום ציפי לבני וחבר הכנסת לנגנטל, שעסקה בנושא הזה בישיבות רבות וארוכות, מפורטות ומקצועיות.
אתי לבני: במהלך הישיבות, הוועדה הגיעה להחלטות, שתהיינה הוראות של האוצר, (ונציגי האוצר היושבים עמנו, יתייחסו לזה בהמשך), שנקראות 'הוראות ממונה לקרנות הפנסיה', אשר יסבירו את כל הבעיות שעולות מתוך נושא זכויות פנסיוניות, שאני תיכף אתייחס אליהן בכמה מלים.
אתי לבני: ואכן בשנת 2002, כנראה היה איזה נוסח שמישהו הכין באוצר שנמצא פה בתוך הארכיון שלי, אבל שום דבר לא קרה עם ההנחיות ממונה הללו.
אתי לבני: אז התפזרה הכנסת החמש עשרה ונכונה הכנסת השש עשרה והנושא הזה לא טופל, למרות שהנושא הוא נושא חשוב ובאמת הרבה מאוד אנשים נמצאים בשולי הדרך, עם בעייתיות מאוד קשה, בעיקר נשים כמובן, לגבי הכספים שנצברים בקרנות הפנסיה של בני זוגן והן לא יכולות לממש אותם.
אתי לבני: השותפים למהלך הזה של הדיונים, הם בעיקר ארגון נעמ"ת ועמותת "גרנית", שזאת עמותה שדר' תקוה רגר תיכף תציג ותביע את העמדות שלהם, שעסקו בנושא הזה.
אתי לבני: כנראה מתוך ניסיון אישי לא נעים הנושא הזה עלה.
אתי לבני: שני הארגונים האלה וגם שדולת הנשים וארגונים אחרים, עמלו וגם הכינו הצעות חוק.
אתי לבני: הצעות החוק נמצאות, כמו שאמרתי, בארכיב, שום דבר לא קרה איתן.
אתי לבני: הייתי מבקשת שבסוף הישיבה הזאת, אחרי שאנחנו נשמע את אנשי המקצוע ואחרי שנשמע את אנשי האוצר ואחרי שנשמע מה העמדות היום לאחר שלוש שנים שבהן לא קרה כלום בעצם, נשמע את הארגונים שיאמרו לי לאן הם רוצים ללכת.
אתי לבני: אני רוצה לצאת מהישיבה הזאת, ומכיוון שזה תום המושב ותום כהונתי, אני מתכוונת להמשיך בנושא הזה כדי לגמור אותו או בחקיקה שאנחנו נגיש, או בהוראות מטעם האוצר לקרנות הפנסיה עם וידוא שהנושא הזה באמת בא על פתרונו.
אתי לבני: אני חושבת שהגיע הזמן, אחרי כל כך הרבה דיונים ומחשבה בנושאים האלה, לנסות גם לממש אותם.
אתי לבני: דיברתי על הנושאים, ואני מתכוונת לזה שיש זוג שחי מספר שנים, ארוך או קצר, יחד, ולגבר יש תוכנית פנסיה וכאשר הם מתגרשים, בני הזוג הללו, נתקלים בבעיות במימוש זכויות הפנסיה של האישה בקרנות האלה.
אתי לבני: כאשר החוק שדן במעמד האישי ובחיי המשפחה מכיר בזה שקרנות פנסיה הן רכוש משותף עד יום הפרידה, מיום שהתחילו החיים המשותפים ועד יום הפרידה.
אתי לבני: זה רכוש משותף, כמו הבית שלהם וכמו הרכב שלהם.
אתי לבני: לעומת זאת, החוקים או תקנוני קרנות הפנסיה וכל המערכת שצריכה לבצע את הדין המהותי הזה, לא יכולה לבצע אותו, או כמעט ולא יכולה לבצע את זה; לממש את הזכויות הללו.
אתי לבני: לגבי הרישום – הזכויות נחשבות לזכויות של העמית הרשום בלבד והאישה צריכה לבוא ולקבל פסק דין ולפעמים היא נתקלת בקשיים גדולים כדי לרשום את זכותה בתוך קרן הפנסיה.
אתי לבני: יש בעייתיות של המיסוי על זכויות הפנסיה שהאישה מקבלת, כי המיסוי שחל עליה הוא בדרך כלל יותר נמוך מהמיסוי שחל על בן זוגה ועדיין המיסוי הגבוה חל, כאשר היא מממשת את זכותה בפנסיה הזאת.
אתי לבני: כאשר בן זוגה נפטר ולא משאיר שאירים, כל הזכויות לגמרי נעלמות וזה חלק מתקנוני קרנות הפנסיה והיא לא יכולה לממש בעצם שום דבר מתוך רכוש שלכאורה, לפי הדין המהותי, הוא רכוש שלה.
אתי לבני: כידוע, רק 46% מהנשים מכוסות בתוכניות פנסיה, לעומת 60% מהגברים, וכמו שאמרתי, בדרך כלל הזכויות שהנשים צוברות, בגלל המשכורות שהן צוברות, בגלל משרות חלקיות שהן בדרך כלל עובדות בהן, הזכויות שלהן יותר נמוכות והביטחון שלהן, שנובע ממימוש זכויות הפנסיה, לא מאפשר להן במקרים רבים להתקיים אחרי הפרישה.
אתי לבני: הדיונים בכל הישיבות האלה שהתקיימו בשנים 2002-2000 והצעות החוק מדברים על חלוקה של קרן הפנסיה של בן הזוג באחת משתי הדרכים; או חלוקת אורך או חלוקת רוחב.
אתי לבני: חלוקת האורך אומרת שביום שבו העמית, הוא בן הזוג הרשום, זכאי לממש את זכותו, באותו יום יועבר לאישה חלקה בתוך קרן הפנסיה הזאת.
אתי לבני: אני לא אפרט, ודאי אתם תדברו על זה, יש לזה בעייתיות משלה לגבי חלוקת אורך זו.
אתי לבני: חלוקת רוחב היא חלוקה שלכאורה היא יותר נכונה.
אתי לבני: היא מפרידה את הזכויות לשני תיקים נפרדים ביום הפרידה ואז כל אחד יכול לנהל את חלקו בתוך קרן הפנסיה הזאת.
אתי לבני: כמובן שגם לדרך הזאת יש בעייתיות גדולה כי כל המהות של קרנות הפנסיה (זה מכשיר אישי, שלא ניתן להעברה), כל הבעייתיות הזאת עולה וצפה.
אתי לבני: אתם יכולים להבין שיש בעייתיות רבה ולא במקרה לא נחקקו החוקים או הדבר לא יושם עד היום הזה.
אתי לבני: אני מבקשת לפתוח את הדיון ולא להתחיל מהתחלה, אלא אולי להתחיל מאיפה אנחנו נמצאים היום ואיך אנחנו בדרך למימוש המטרות שאנחנו רוצים להשיג שזה מימוש זכויות הפנסיה של נשים גרושות ואלמנות בקרנות הפנסיה של בני זוגן.
תקוה רגר: למען הדיוק זו לא פנסיה של נשים גרושות, זה פנסיה של בני זוג גרושים, כי מה שיוצא היום בפועל, אם גבר מממשיך לעבוד עד גיל 67 ואישה יצאה עם פנסיה קטנטנה בגיל 62, אז יש מקרים שהיא עוד צריכה מהפנסיה הקטנה שלה לתת לבן הזוג שעדיין ממשיך לעבוד.
תקוה רגר: חשוב לציין שזה לא נשים, אבל הרוב הן נשים.
אתי לבני: הרוב הן כמובן נשים, אלה מקרים פרטיים.
אתי לבני: דר' תקוה רגר, את יושבת ראש עמותת גרנית, בואי תסכמי לנו בבקשה איך את רואה היום את הנושא.
תקוה רגר: כשהעלינו את הרעיון הראשוני, הוא היה חלוקת רוחב, שכאשר בני הזוג מתגרשים, כמו שמפרידים את כל הנכסים, צריך גם להפריד את העניין של הפנסיה.
תקוה רגר: הפסיקה רואה בפנסיה רכוש משפחתי, הקרנות רואות בזה רכוש של העמית בלבד וכאן צריך להחליט מה היא העמדה התיאורטית העקרונית שלנו למי זה שייך – לפי הפסיקה או לפי התקנות של קרנות הפנסיה.
תקוה רגר: אנחנו חושבות שהפסיקה היא זאת הצודקת והחוק צריך להיות ברוח הדברים האלה.
תקוה רגר: אז אנחנו צידדנו בחלוקת רוחב.
תקוה רגר: יש קשיים גם בחלוקת אורך ויש קשיים גם בחלוקת רוחב.
תקוה רגר: לחלוקת הרוחב יש תקדימים בכל המדינות המתקדמות בעולם, בבריטניה, ועכשיו שמעתי מדב פלג שהוא מומחה גדול בענייני הפנסיה, גם ביפן, גם בהולנד, גם בקנדה וכולי וצריך ללכת לקראת זה.
תקוה רגר: אני לא מצאתי עורכת דין שתנסח חוק שגם תהיה חלוקת רוחב וגם מבינה בקרנות פנסיה.
תקוה רגר: במקביל, השדולה ונעמ"ת חוקקו חוק חלוקת אורך שלא היה לפי רוחנו, אבל בלחץ של הוועדה התפשרנו, עשינו כמה תיקונים ואמרנו 'אנחנו נצטרף אם לפחות קצת נתקן את המצב הקיים'.
תקוה רגר: מה שקורה בחלוקת האורך, הנקודה המרכזית היא שהאישה צריכה לחכות עד שבן זוגה יממש.
תקוה רגר: היא יצאה לפנסיה בגיל 62, הוא יכול לצאת לפנסיה גם בגיל 70, מה היא תעשה בשנים האלה?
תקוה רגר: ממה היא תחיה?
תקוה רגר: זה האבסורד שבדבר.
תקוה רגר: נוסף לזה, היא צריכה עוד לתת לוקש והוא עובד והיא יוצאת לפנסיה.
אתי לבני: גם המיסוי.
זהבה גלאון: משפט אחד שלא אמרת הוא, שמה שהסכמתם להתפשר בהצעה של נעמ"ת, גם זה לא עבר.
תקוה רגר: הפעילות נפסקה.
אתי לבני: מדוע הנחיות האוצר לא נשלחו, מומשו, הועברו?
גלי עציון: זה היה ממש לפני שהתפזרה הכנסת החמש עשרה, פשוט זה היה עיתוי רע והם לא עשו כלום.
גלי עציון: לא רק שלא קרה שום דבר, בעצם מה שקרה זה שקרנות הפנסיה הוותיקות נכנסו למןpool והוצא התקנון האחיד שמצמצם את הזכויות.
גלי עציון: אני חייבת להגיד משהו ותסלחו לי על מעט הציניות, בלי לפגוע בזכות הדיבור שאחר כך תהיה לי, אבל בזמן הדיונים האוצר קצת גלגל עיניים לשמים בשם השאירוּת החדשות; על מקרים של פרק ב' שנשארת אלמנה או ידועה בציבור חדשה ובעצם מי ידאג לה.
גלי עציון: בתקנון האחיד צומצמו מאוד זכויותיה של הידועה בציבור, האלמנה, פרק ב', מבלי שזרקו איזה שהוא פירור לאלמנה א' שבדרך כלל, ברוב המקרים מבחינה סטטיסטית, היתה שם את מרב זמן צבירת הזכויות.
אתי לבני: צומצמו לטובת מי, לטובת השאירים?
גלי עציון: לטובת הקרן.
אסי לסין: למה את מתכוונת שזה צומצם?
גלי עציון: הרעיון המקורי של התקנון האחיד אמר, שמי שלא חיה עם עמית חודש לפני יציאתו לפנסיה, בכלל לא תקבל כלום.
גלי עציון: בעקבות מאבקים, פניות ציבוריות וכדומה, גם שלנו בין השאר, הסעיף הדרקוני הזה שונה והיום יש כן זכויות, זאת אומרת, היא צריכה להתגורר עם העמית שנה או שנתיים מהתקופה.
גלי עציון: זאת אומרת, זה רוכך, אבל עדיין מעמידים דרישות יותר מחמירות למי שהצטרפה לעמית אחרי שהוא יצא לפנסיה, שלא צברה אתו.
גלי עציון: זאת אומרת שיש פה בעצם הכרה בזה בעיקרון שהיא לא היתה לצדו בזמן הצבירה, אז היא זכאית פחות.
גלי עציון: אבל הצד השני של המטבע שאומר שמי שכן היתה אתו תהיה זכאית, לא התווסף שם.
זהבה גלאון: לא זה, ולא זה.
תקוה רגר: אני רוצה להמחיש את זה במצב בשטח.
תקוה רגר: אישה היתה נשואה 30-25 שנים עם גבר, הגבר קם, הלך, עזב את הבית מאיזה שהן סיבות, הוא צריך להתאוורר.
תקוה רגר: עזב את הבית, סירב לתת גט במשך שנתיים, לא גר אתה, היא איבדה את כל הפנסיה שלה.
תקוה רגר: יכול להיות שהם גם עושים את זה בכוונה.
תקוה רגר: זה דרקוני.
תקוה רגר: זו תקנה דרקונית.
זהבה גלאון: לפני זה, אתן דוגמה אחת.
זהבה גלאון: כתבה לי אישה, וסיפרה את כל הסיפור שעכשיו פחות או יותר תואר כאן, מי הן המפסידות העיקריות והיא אומרת לי ככה: לגבי גמלאי שירות הביטחון, צה"ל, המוסד, כל הגופים הביטחוניים, הדבר חמור כפליים.
זהבה גלאון: רובם יוצאים לפנסיה בגיל 45 כשהנשים שליוו אותם לא הצליחו לפתח קריירה.