GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ואסל טאהא: אני מה שאני מבין מהחקיקה הזאת, כפי שאמר יורי, לעזור לאוכלוסייה הענייה כדי שתלמד באוניברסיטה, באקדמיה.
ואסל טאהא: האקדמיה עצמה בוודאי מכירה בהנדסאי כתואר, מפני שהיא מאפשרת אחרי השתלמות של שנה, שהוא יקבל תואר מהנדס.
ואסל טאהא: אז למה הוא פנה לבית ספר להנדסאי בטכניון ולא למסלול האקדמאי?
ואסל טאהא: יש שתי סיבות.
ואסל טאהא: או סיבה אחת שהוא רוצה לשפר ציון מסוים.
ואסל טאהא: אם אין לו כסף, להיכנס, הוא חייב לצאת לעבוד.
ואסל טאהא: לכן אני חושב שצריך לכלול את זה.
אתי לבני: עד שנה זה כלול.
ענבל גבריאלי: אתי, את רצית להתייחס.
ואסל טאהא: זה לא מספיק, אנחנו חוסמים את הדרך בפניו, אולי יעזור לו שימשיך.
ענבל גבריאלי: רצית להתייחס לנושא הגיל?
אתי לבני: כן, אני לא הייתי מאמצת את גיל עשרים ואחד, גיל שמונה עשרה נראה לי קריטריון.
ענבל גבריאלי: כפי שמוגדר בחוק משפחות חד הוריות.
מל פולישוק-בלוך: המטרה היא לעזור לנשים שיש להן ילדים קטנים, שלא יכולות לצאת לעבודה בגלל הילדים.
רן מלמד: לגבי כל הקודם זוכה, היא הנקודה אחת המשמעותיות ביותר.
רן מלמד: מכיוון שאנחנו מדברים על מיזם שבסופו של דבר ייתן פתרון, לא משנה מה הוא יהיה, רק לבין מאתיים למאתיים וחמישים נשים, זאת בעיה.
רן מלמד: כל הקודם זוכה, לא יכול להיות קריטריון ואם אין קריטריונים אחרים אז או שפותחים את המיזם הזה או שעושים מיזם סגור.
ענבל גבריאלי: מיד נגיע לתקציב, איפה היינו לגבי –
שגיא בלשה: אני מציע לתת לנציג משרד החינוך להסביר את הדבר הזה, כי הוא מצוי בכל ההגדרות.
ענבל גבריאלי: של המקצועות,
שגיא בלשה: של ההנדסאים, אם זה נחשב או לא נחשב.
יורי שטרן: נחשב למה?
יורי שטרן: מה אכפת לנו אם זה נחשב או לא נחשב?
יורי שטרן: אנחנו מדברים על כל –
ענבל גבריאלי: בואו ניתן לו להציג את הדברים.
יורי שטרן: אנחנו מדברים על כל מה שהוא מעל שנה, זה יכול להיות אקדמיה, זה יכול להיות לא אקדמיה בכלל.
קריאה: יש לימודי סיעוד, לימודים של שינניות, לימודים של טכנאים שהם מעל שנה והם לא אקדמאיים, חלק מהאוכלוסייה דווקא שם.
מל פולישוק-בלוך: לא כתוב שאנחנו מדברים על השכלה אקדמאית דווקא, כתוב – כל מי שמבקש לרכוש השכלה.
יורי שטרן: כן, בוודאי,
דוד פלבר: מה שחבר הכנסת שטרן אמר, אין לי ויכוח, אם מחליטים לכלול את זה, בסדר.
דוד פלבר: מה שכתוב פה לפניכם, וזה גם מה שהגדיר לנו האוצר, מדובר על אוכלוסייה מאוד ברורה, זה מוסדות, אקדמאים, שהוכרו על ידי המועצה להשכלה גבוהה, למשל, זה אפילו לא יכול, עלול לא לכלול מכללות מחו"ל, דרבי, טורו, לטביה, WHAT EVER לכאורה אפילו הם לא כלולים פה.
דוד פלבר: רק אני עושה את האבחנה, אתם יכולים לרשום מה שאתם רוצים.
דוד פלבר: הנדסאים זה עדיין לא אקדמאים.
ענבל גבריאלי: יש כאן איזה שהיא דבקנות בהגדרה לגבי המוסדות, אותם מוסדות שיוכלו החד הוריים לפנות אליהם.
ענבל גבריאלי: ששוב אני אומרת, כפי שאמרתי בתחילת הדיון, הדבקנות הזו יכולה להביא להחטאת המטרה ואף אחד מאיתנו לא רוצה את זה.
ענבל גבריאלי: בקריטריונים של משרד הקליטה זה מקובל, אם זה לא תואר אקדמי, אבל זה בכל זאת יאפשר לי אחר כך להתפרנס, זה לצאת ממעגל העוני להיכנס למעגל העבודה, למה לא? הרי זאת מטרת המיזם.
שגיא בלשה: ההגדרות של משרד הקליטה אם רלבנטיות למשרד הקליטה.
שגיא בלשה: דבר שני, זו הייתה המטרה-
ענבל גבריאלי: אם זה פוגע בכבוד האוצר, אני מוכנה לומר שנאסוף כל מיני קריטריונים – ונבנה את הקריטריונים המתאימים.
שגיא בלשה: זה לא פוגע, אנחנו עובדים הרבה עם משרד הקליטה ואין בעיה.
שגיא בלשה: זאת טיוטא רביעית והנקודה הזאת מעולם לא עלתה.
שגיא בלשה: הנקודה הזאת הייתה בכל ארבעת הטיוטות הקודמות גם ותמיד ומאז ומעולם, דובר על לימודים אקדמאיים, לחד הוריות.
ענבל גבריאלי: ושווה ערך.
יורי שטרן: מה מטרת הדבר?
שגיא בלשה: את הרציונאל העומד מאחורי הדברים שאתם אומרים, אני מבין, העניין הוא שמדובר על הרחבה מאוד משמעותית של המיזם.
שגיא בלשה: פה סוכם בין האוצר לבין המציעים –
יורי שטרן: מדובר בכך שיותר נשים ממה שחשבנו קודם, תצלחנה לרכוש מקצוע ולצאת מהאומללות הזאת.
קריאה: ממה אתה חושש?
קריאה: שלא נקבל הבטחת הכנסה?
קריאה: אז לא נקבל הבטחת הכנסה.
קריאה: שגיא בלשה: אנחנו חוששים מזה שלא תהיינה הגדרות ברורות למי זכאי.
קריאה: כי לימודים לתעודות למיניהן, סיעוד, שיננית, בדיוק הדוגמאות שניתנו פה, זה דברים שניתנים במוסדות רבים, שקשה בדיוק, אין את ההגדרה, אם למשל מוסד אקדמאי הוא מוגדר על ידי המל"ג וזה ברור לאיזה מוסד וזה ברור מי יהיה זכאי ומי לא יהיה זכאי –
יורי שטרן: יש הגדרה של משרד העבודה.
קריאה: מוכר על ידי משרד ממשלתי, אם אתה שולל זכאות בהבטחת הכנסה למי שנמצא בקורס כזה.
ענבל גבריאלי: אני פשוט אפסיק את הישיבה עם על כל משפט שמישהו אומר כאן ארבעה יענו לו.
שגיא בלשה: אני רק אסיים, הרעיון הרציונאל שעומד מאחורי המיזם הזה שאנחנו שיתפנו איתו פעולה ושאפילו קצת תקצבנו אותו, כמו שכבר נאמר.
שגיא בלשה: הוא לתת אפשרות ללמוד לאמהות חד הוריות, גם מתוך ההבנה שלימודים אקדמאיים דורשים פול טיים, בן אדם לא יכול לעבוד באופן הולם כשהוא לומד לימודים אקדמאיים.
שגיא בלשה: יחד עם זאת, כשהוא לומד לימודי ערב לתעודה, אני לא רוצה להגיד פה, אני לא רוצה שיאשימו אותי אבל הרבה מהדברים שנאמרו פה, לא דורשים את כל היום, הם לא דורשים –
ענבל גבריאלי: מה עם הנדסה?
שגיא בלשה: לא הנדסה, לא דורשים רמה כזאת של התמסרות ללימודים.
שגיא בלשה: אני לא אומר מה כן ולא.
שגיא בלשה: לכן גם מבחינתנו יש כאן איזה שהיא – אם אני אתן מלגת קיום מלאה, למקצוע שאומנם נלמד מעל שנה, אבל הוא נלמד פעם בשבוע אחרי הצהריים, או פעמיים בשבוע, או נלמד מעט שעות, אני מפספס את המטרה.
שגיא בלשה: מעבר לזה, שאין פה זמן לימודים תקני בדברים האלה ואנחנו נכנסים פה למקום שאנחנו לא נדע איך לצאת ממנו, ואם אתם רוצים לעכב את זה-
ענבל גבריאלי: קודם כל אנחנו לא רוצים להימצא במקום הזה כפי שמוגדר כאן בטיוטא, זה דבר אחד.
ענבל גבריאלי: הכוונה שלנו היא לא ללכת לצד האחר, כפי שאתה הגדרת, לימודים של שעה, שעתיים, פעם או פעמיים בשבוע, זו לא המטרה.
ענבל גבריאלי: אבל בהחלט על פי הניסוח הקיים לפנינו, בטיוטא הרביעית, הניסוח הזה מוציא הרבה מוסדות לימוד והרבה מקצועות שאנחנו כן רוצים לכלול אותם.
ענבל גבריאלי: עם כל הכבוד להקצבה של החמישה מיליון שקלים, שגם היא לא מקובלת על הוועדה ועל המציעים, אתם פשוט מודעים לכך שיש יותר נזקקים ונזקקות, למיזם הזה, ולא רוצים לשחרר לכיוון המיזם הזה יותר כסף.
מל פולישוק-בלוך: כאחת שהציעה את החוק, אני צר לי לאכזב את מי שהתאכזב, אבל אני כן מקבלת את הנימוקים של האוצר בעניין הזה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאנחנו יכולים למצוא כאן פרצה בגדר, שתגזול ממי שבאמת לו אנחנו רוצים להעניק את הכסף שרצינו להעניק.
מל פולישוק-בלוך: אין לכם מושג, אולי יש לכם מושג, כמה הדמיון של אנשים שרוצים לנצל את החוק הזה, לא למה שאנחנו התכוונו, אני לא אומרת לרע, אבל לא למה שאנחנו התכוונו, עד כמה הדיון הזה יכול להיות פורה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שכן צריך להיות מוגבל לדברים מאוד מסוימים.
מל פולישוק-בלוך: אז ההגדרה של מה זה לימודים אקדמאיים, היא ברורה.
מל פולישוק-בלוך: כתוב פה.
מל פולישוק-בלוך: אם יש עוד כמה מקצועות מסוימים, כמו שיננית הזכרת, סיעוד זה גם אקדמאי, אם אתם תחשבו, אנשי המקצוע שביניכם, ונעשה רשימה מוגדרת, מוסכמת של מקצועות רלבנטיים, שאותם אנחנו כן רוצים להכניס רשימה, אז נכניס אותם ספציפית לרשימה.
מל פולישוק-בלוך: לא הייתי רוצה לתת לזה את הפרצה הזאת שלא לה התכוונו.
יורי שטרן: ענבל אמרה, שאנחנו לא רוצים לקבוע את –
מל פולישוק-בלוך: האמת שלא התייחסתי לזה, אני נגד, אמרתי לך את זה גם, אני אומרת את זה, כיוון שלא הייתי בתחילת הישיבה .
ענבל גבריאלי: יורי, מקובל עליך?
יורי שטרן: מקובל שזה יהיה מסודר, אבל לא מסודר כפי שזה מסודר פה.
ענבל גבריאלי: זה מלי חוסם דרך לכמה –
מל פולישוק-בלוך: שתהיה רשימה מוגדרת, לא הכול פתוח.
עופר אופן: לכל גוף יש גוף מפקח, זאת אומר יש כאלה שאין להם מפקח, המל"ג שייך למשרד החינוך, הוא מפקח על הלימודים האקדמיים.
עופר אופן: כפוף למשרד החינוך באיזה שהיא צורה, יש את המל"ג יש את מה"ט, שהוא מפקח על כל המוסדות של ההנדסאים, ויש את משרד הבריאות שמפקח על כל הלימודים של הרפואה ופרה רפואיים, אלה המוסדות.
ענבל גבריאלי: מה עם האומנות שהזכרת, סתם דוגמא?
עופר אופן: אין, שגיא צודק בקטע הזה, זאת אומרת אין לזה פיקוח.
עופר אופן: יורי שטרן: אז דקה, אפשר להוסיף.
עופר אופן: זה לא תואר, זה לימודים של שלוש שנים, קולנוע, כמו רימון, כמו משחק.
עופר אופן: יש מקומות שבהם יש פיקוח, יש שלושה מפקחים, יש את משרד הבריאות, יש את מהט ויש את המל"ג, אני מציע לפחות לאמץ את אלה שיש עליהם פיקוח.
מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, אחרת ינצלו את זה לרעה.
ענבל גבריאלי: זה מקובל, אנחנו אמרנו, זה מקובל גם על המציעים, מקובל גם על הוועדה, שאנחנו לא רוצים לאפשר גלישה לכיוון השני, אבל אנחנו גם לא רוצים להישאר בנוקשות של ההגדרה הזאת.
ענבל גבריאלי: יש שתי דרכים, מלי הציעה רשימה, אבל אני לא בטוחה שאפשר לבנות רשימה סגורה כזו.
שגיא בלשה: דברים משתנים, נושאי הלימוד גם משתנים וזה מאוד מורכב.
ענבל גבריאלי: שגיא, יש אפשרות גם למנות את הגופים המפקחים, ואת המוסדות שתחת הגופים המפקחים, שעליהם –
שגיא בלשה: גם המוסדות האלה יש שם סוגים מסוימים של לימודים, שהם בקנה מידה די מצומצם, לתואר אקדמאי, ושוב פעם אנחנו –
קריאה: תהיה תוכנית מינימאלית שבועית, לא פחות מאיקס שעות בשבוע.
קריאה: בזה תפתור את הבעיה.
שגיא בלשה: אני נותן פה מלגה מאוד נדיבה, אין למלגה הזאת –
קריאה: מי שלומדת פעם בשבוע, זה באמת מוגזם.
ענבל גבריאלי: שגיא, סעיף שמונה אומר – הסיוע יינתן אך ורק ללומדים בתוכנית לימודים מלאה, כהגדרתה לצרכי שכר לימוד.
ענבל גבריאלי: שגיא בלשה: אז תוכנית לימודים מלאה במשהו מסוים, אני לא רוצה להתחיל פה מקצועות, שלא יעשו לי, אבל יכול להיות שהולכים למקצוע מסוים, היא ארבע שעות בשבוע.
מל פולישוק-בלוך: אז אולי תלך לפי שעות, מינימום.
ענבל גבריאלי: את לא יכולה ללכת לפי שעות.
מל פולישוק-בלוך: לא פחות מ- איקס שעות בשבוע.
משה גפני: אולי אפשר להציע הצעה?
משה גפני: אם הכוונה גם לשלושת החוקים האלה, המסגרת התקציבית, אז אין ויכוח, שגיא צודק וצריך להיכנע לאוצר.
משה גפני: אם הכוונה לפתור את הבעיה, לימודים אקדמאיים זה דבר ברור, יש דברים שמוגדרים וזה בסדר וזה אפשר לכתוב בחוק.
משה גפני: אבל אם הכוונה לקחת אישה שהיא חד הורית, שלומדת לימודים מלאים, ולא במסגרת אקדמאית, אני לא יודע מה, אף אחד מאיתנו גם לא יכול להיות עכשיו – בשעה אחת להגיד מקצוע מסוים.
משה גפני: אבל תבוא אישה ותגיד – אני לא הולכת ללמוד לימודים אקדמאיים, אני לומדת קוסמטיקאית, אבל מקצוע שמוציא אותה ממעגל העוני ומוציא את האוצר מתשלום של הבטחת הכנסה לאישה הזאת וזה ברור לחלוטין והיא לומדת כל השבוע, אבל זה לא לימודים אקדמאיים, אבל זה ברור שאם היא לומדת ומקבלת תעודה בסוף, היא יוצאת לעבודה.
משה גפני: מטרתו של האוצר זה להוציא את האנשים האלה לעבודה, זה המטרה המוצהרת כל הזמן.
אתי לבני: המטרה היא למצוא עבודה.
משה גפני: לכן, כדי לפתור את הבעיה הזאת, שאי אפשר להכניס את זה בחוק להשאיר בחוק את מה שאתם מציעים או מציעות, אבל להוסיף סעיף שתהיה וועדה –
ענבל גבריאלי: יש, ועדת חריגים,
משה גפני: ועדת חריגים, שהועדה הזאת, העקרונות שלה יהיו בחוק.
קריאה: זה לא חוק, זה הסכם.
קריאה: משה גפני: את מדברת על הטיוטא של האוצר?
קריאה: ברצינות אתם מדברים על הטיוטות של האוצר?
קריאה: אני מדבר על חוק.
קריאה: האוצר לא מוכן לחוק.
משה גפני: זה שהאוצר לא מוכן, אני יודע, תאמיני לי, אני יכול לכתוב לך ספר מה הוא לא מוכן.
משה גפני: מכיוון שאנחנו לא יודעים להגדיר מקצועות, אנחנו לא יודעים את זה, אנחנו מחוקקים, אנחנו לא יכולים להיכנס לפרטים, אנחנו יכולים לדבר על העיקרון והעיקרון הוא שתהיה ועדת חריגים, שיהיה כתוב בחוק, שהאוצר יהיה שותף לועדת החריגים הזאת.
שגיא בלשה: אחת ההסכמות הייתה .
משה גפני: לגבי העניין של החוק, זה היכולת שלנו ומכניסים שתהיה ועדת חריגים, בועדת החריגים האוצר יהיה שותף, לא רוב בוועדה הזאת, אבל אנשי מקצוע, שיוכלו אכן להגיד שזה יהיה בעקרונות של ועדת החריגים בחקיקה, שיש תוכנית לימודים מלאה, שהיא לא רבע שעות בשבוע, אלא תוכנית לימודים אמיתית, שהאישה, האימא, או הגבר, להכניס את זה בחוק ואז גם פתרנו את הבעיה וגם – אם האוצר מתנגד לזה, סימן שכל שרי האוצר לא כנים בדבריהם שהם רוצים להוציא אנשים ממעגל העוני ולהעביר אותם לעבודה.
משה גפני: לא כנים בדבריהם, מכיוון שאסור להגיד דבר כזה על שרי אוצר, זה לא יכול להיות, אז לכן אני מציע להכניס את זה בחוק.
ענבל גבריאלי: כללים האוסרים אמירת דברים כאלה ואחרים, חלים על כולנו מלבדך.
ענבל גבריאלי: אנחנו סיכמנו את זה כבר.
ענבל גבריאלי: לעניינו –
מל פולישוק-בלוך: במהלך הדברים שלו עלה לי רעיון, אנחנו הרי כאן מתלבטים, ואני מצטערת שאיחרתי, כי הלכתי לישיבה אחרת, אנחנו מתלבטים האם אנחנו הולכים על הסכם או על הצעת חוק.
ענבל גבריאלי: זהו, שיש הצעה אחרת.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשלב את שני הדברים ביחד.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה בהמשך לדבריך, חבר הכנסת גפני, שהחוק יהיה חוק, ובחוק ייכתב על פי תקנות שייקבע האוצר, שזה יהיה התקנות, ההסכם שאנחנו מדברים עליו פה, יהיה בגדר של תקנון שאפשר יהיה לשנות.
שגיא בלשה: חוק לשנתיים?
שגיא בלשה: יורי שטרן: חוק הוראת שעה.
אתי לבני: במדינת ישראל בהוראת שעה, כל הזמן מאריכים להם חצי שנה, כבר חמישים שנה ככה.
ענבל גבריאלי: למסגרת ניגש אליה, יורי העיר את זה בתחילת הדיון.
משה גפני: לא הבנתי, יהיה חוק, מה יהיה?
יורי שטרן: הוראת שעה שלפיה, שהיא תקבע את המסגרת, המסגרת היא –
משה גפני: ובחוק לא יהיה כתוב –
יורי שטרן: חלק מהדברים יפורטו בחוק וחלק לא.
משה גפני: אז כן יהיה חוק.
יורי שטרן: אני אומר חלק מהדברים יהיו בחוק.
מל פולישוק-בלוך: הגענו להסכמה עם האוצר שזה יהיה במסגרת הסכם עם האוצר, אנחנו עכשיו חוזרים לחקיקה, אבל מקבלים את העמדה של האוצר, שזה יהיה מוגדר כהוראת שעה לשנתיים.
אתי לבני: אני לא מקבלת את המגבלה הזאת של שנתיים.
ענבל גבריאלי: שגיא, בוא רגע נעשה סדר, מיד נעבור למסגרת.
ענבל גבריאלי: אני רוצה לבדוק עם המציעים, אם מקובלת עליהם האופציה של להשאיר את הפירוט בסעיף שש כפי שהוא.
ענבל גבריאלי: להשאיר את הניסוח בסעיף שש כפי שהוא, ובסעיף 18 שמדבר על ועדת החריגים, כפי שיש כאן הסמכה לדון במקרה של רכישת השכלה אקדמית נוספת בתחום אחר, אז גם להסמיך אותם לדון בלימודים שחורגים ממה שמוגדר בסעיף שש.
ענבל גבריאלי: יורי שטרן: אני לא הייתי משאיר פה את מל"ג, כי אנחנו כבר הגענו בישיבה הקודמת, הודות לאנשי ביטוח לאומי, הגענו להגדרה רחבה יותר, שכללה גם הנדסאים ואחרים, אני לא זוכר איך פשוט הייתה המועצה להשכלה טכנולוגית.
מל פולישוק-בלוך: מה"ט וביחד.
יורי שטרן: פה אנחנו צריכים כל מה שאפשר להגדיר, להגדיר, ומה שלא –
קריאה: בשש,
יורי שטרן: בשש, ומה שלא ניתן להגדיר, להגדיר רק את זה, לחריגים.
יורי שטרן: פלוס, אני לא מסכים בשום פנים ואופן שייכתב פה, שזה לא יינתן לבעלי תואר אקדמי.
יורי שטרן: לבעלי תואר אקדמי, קרי תואר ראשון, זה יינתן במסגרת סעיף 18, או אפילו במסגרת של סעיף זה.
יורי שטרן: כי אם אישה למדה משהו לתואר ראשון, וזה באמת מקצוע לא רלבנטי ועכשיו היא רוצה ללמוד להיות שיננית או להיות הנדסאית.
קריאה: במיוחד העולות החדשות.
אתי לבני: קיבלנו הסכמה של –
יורי שטרן: אנחנו דיברנו על רכישת תואר שני ואני אומר זה לא חייב להיות תואר שני.
אתי לבני: תואר ראשון נוסף.
יורי שטרן: אפילו לא תואר ראשון נוסף.
ענבל גבריאלי: רגע, אני רוצה להבין, לגבי הפירוט בסעיף שש, אתה מציע –
יורי שטרן: אני מציע שייקחו מנעמת וביטוח לאומי – היו"ר ענבל גבריאלי: איפה הנוסח?
יורי שטרן: תוך כדי דיון.
מאירה בסוק: דיברנו להרחיב את הנושא של מעגל הזכאים, לא להשאיר א זה לנושא של אקדמי, אלא לשווה ערך, מעל שנה.
מאירה בסוק: מעל שנה עם תוכנית לימודים מלאה, שתהיה חמישה ימים בשבוע, כמו שלומדים באוניברסיטה.
מאירה בסוק: הלא יש לימודים היום שהם לא תארים אקדמיים וכן לומדים אותם חמישה ימים בשבוע, ויש דברים כאלה.
מאירה בסוק: למשל בית ספר לאחיות, לא כולם אקדמאיים.
ברכה ארג'ואני: אני יושבת ראש הארגון לזכויות הציבור והקואליציה הארצית למשפחות חד הוריות בישראל.
ברכה ארג'ואני: אני מציעה שיהיה קורס שבו ניקח את כל אלה שיושבים במשרד האוצר וללמד אותם מה זה להיות משפחה חד הורית.
ענבל גבריאלי: אם את רוצה שאני אמשיך לתת לך את המשך הדיבור, אז בלי פגיעות אישיות.
ברכה ארג'ואני: לא, אני מרגישה שהם לא יודעים מה זה להיות משפחה חד הורית.
ענבל גבריאלי: יש לך מה לומר לגופו של עניין?
ענבל גבריאלי: בבקשה,
ברכה ארג'ואני: בוודאי שיש לי, לגופו של עניין –
ענבל גבריאלי: זה לא מכבד את הדיון האמירות האלה.
יורי שטרן: אני חייב להגיד לכל מי שצוחק עכשיו, עד כה ברכה ניצחה ברוב המלחמות שהיא ניהלה.
ברכה ארג'ואני: אתה יודע מה זה להיות משפחה חד הורית?
ברכה ארג'ואני: אז למה אתה צוחק?
ברכה ארג'ואני: לי בא לבכות.
ברכה ארג'ואני: אני עוד רגע מזילה פה דמעות, נורא עצוב לי ענבל.
ברכה ארג'ואני: היו"ר ענבל גבריאלי: אני כן מבינה, אני בטוחה שגם שגיא מבין והוא ממש לא גיחך על העניין.
ברכה ארג'ואני: אבל באמת לי האמירות האלה שפוגעות ומעוררות.
ברכה ארג'ואני: כי זאת התחושה שלנו, שהם לא יודעים מה זה להיות משפחה חד הורית, כי אם הם היו יודעים מה זה להיות משפחה חד הורית, אני לא הייתי רואה אותו צוחק בצורה כזאת ולא מבין מה זה ללמוד מקצוע ולצאת ממעגל של מקבל הבטחת הכנסה, בשבילי זה לא רק תואר אקדמאי, בשבילי זה גם שווה תואר, שכשאני הולכת לקורס של שנים עשר חודשים, שוללים לי את הקבוצה.
ברכה ארג'ואני: חוץ מזה, למה זה צריך להיות מענק?
ברכה ארג'ואני: למה שזה לא תהיה קצבה של הבטחת הכנסה, קצבה מסודרת, מה קורה בחופשים?
ברכה ארג'ואני: הם רוצים לתת פה כל חצי שנה, הכסף הזה ילך לעזאזל ולאבדון בתוך המינוסים שיש למשפחות החד הוריות, זה חייב להיות הבטחת הכנסה, הבטחה חודשית.
יורי שטרן: זה בסעיף הבא.
ברכה ארג'ואני: אני לא רואה את זה בשום סעיף, אני רואה שזה סיוע שניתן כמענק, תלת שנתי, הנה, אני רואה את זה בסעיף 11.
יורי שטרן: זה תחליף להבטחת הכנסה.
ענבל גבריאלי: זה טרמינולוגיה שמיותר להתעכב עליה.
יורי שטרן: סוכם שהם לא רוצים לפרוץ את המסגרת של הבטחת הכנסה.
ענבל גבריאלי: זה לא מענק חד פעמי, זה קצבה, זה לאורך הלימודים, זה סוכם.
ברכה ארג'ואני: לא, מה שאני רואה שיש פה קיזוז של ארבעה חודשים, ושיהיה תלת שנתי וזה מענק וזה לא קצבה חודשית.
יורי שטרן: לא הגענו לזה ברכה.
ענבל גבריאלי: עוד לא נגענו בזה, בנקודה שאנחנו עוסקים בה כרגע, בסעיף שש, יש לך משהו?
ענבל גבריאלי: ברכה ארג'ואני: כן, אני מאוד מבקשת שזה לא רק יעמוד על שמונה עשרה שנים, אלא שהגיל של הילדים יהיה עד עשרים ואחד, כמו שאנחנו מקבלים בדרך כלל בהבטחת הכנסה, עד גיל עשרים ואחד, אני מאוד מבקשת לעמוד על זה שזה יהיה עד גיל עשרים ואחד.
ענבל גבריאלי: אני כן מבקשת בסעיף שש להוריד את המשפט הזה – לא יינתן סיוע בעבור יותר מתואר אחד או לבעלי תואר אקדמאי.
ענבל גבריאלי: בדיוק מה שיורי שטרן תיאר, אני מכירה הרבה כאלה שהן לא מסתדרות עם התואר הראשון שיש להן, רוצות לעשות תואר אחר והן מבקשות לצאת מהמעגל.
ענבל גבריאלי: כל הקצבאות המוזרות האלה שיש, הם לא מוזרות, כן, אבל לצערי הקצבאות של הבטחת הכנסה ושל ביטוח לאומי, ולכן אם אני עובדת בחצי משרה, בניקיון וספונג'ה ואני רוצה להשלים ולצאת מהמעגל הזה, שלא יגבילו אותי רק במספר של שעות מסוים או במספר של ימים, כי יש גם קורסים שהם שלושה ימים בשבוע והם לא חמישה ימים בשבוע.
ענבל גבריאלי: לגבי הסיפא של הסעיף, לא יינתן סיוע, מוסכם ושגיא גם רשם לפניו.
שגיא בלשה: אני לא הסכמתי.
ברכה ארג'ואני: הוא לא הסכים.
ענבל גבריאלי: הוסכם על ידי המציעים והועדה.
ענבל גבריאלי: הוסכם שאנחנו רוצים להוריד את – לא יינתן סיוע בעבור יותר מתואר אחד, או לבעלי תואר אקדמי.
מל פולישוק-בלוך: וגם שזה שווה ערך.
ענבל גבריאלי: מלי, למשל לדוגמא אני בעלת תואר ראשון שאין, פשוט אין ביקוש בשוק העבודה למקצוע שלי.
קריאה: זו הסיבה שאני עשיתי חמישה תארים אקדמאיים, כי לא היה ביקוש.
מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו לא רוצים שזה יהיה המצב.
יורי שטרן: בסוף לאן הגעת?
יורי שטרן: לעבודה לגמרי לא אקדמית.
יורי שטרן: היו"ר ענבל גבריאלי: עכשיו לגבי הגיל, האירה את עיננו מקודם גם חברת הכנסת מלי פולישוק, הרציונאל בא מתוך ההבנה, שבגלל שזמן הלימודים גוזל הרבה, הרבה זמן, לא מתאפשר לאמהות לילידים קטנים לצאת ללמוד.
יורי שטרן: לכן המגבלה של גיל שמונה עשרה, בהחלט מספיקה כאן.
ברכה ארג'ואני: אני חושבת שזאת טעות, אני חולקת על דעתכם.
ברכה ארג'ואני: אמא חד הורית –
יורי שטרן: פה אנחנו הולכים לקראת האוצר, ברכה.
ענבל גבריאלי: אני לא רוצה לפתוח את זה, כי אין כאן אף אחד מחברי הכנסת המציעים וחברי הכנסת הנוכחים, חברי הוועדה, אנחנו פשוט לא באותה דעה, מותר לך לחלוק על דעתנו, אבל ההיגיון שעומד בבסיס המיזם, לא עומד כאן.
ענבל גבריאלי: הוא לא עומד להרחבת הגיל לעשרים ואחד.
ברכה ארג'ואני: זאת טעות אבל – אתם יותר חזקים ממני.
ענבל גבריאלי: שגיא, למה רצית להתייחס?
שגיא בלשה: לגבי ההתנגדות שלך למשפט – לא יינתן סיוע בעבור יותר מתואר אחד.
שגיא בלשה: תראי, אנחנו כמדינה יחד אתכם, נותנים משאבים כדי להוציא את האנשים האלה למעגל העבודה.
יורי שטרן: לא לתואר אחד, סליחה.
שגיא בלשה: אבל זה מה שכרגע היושב ראש אמרה.
מל פולישוק-בלוך: לא, אולי לא הבנת.
יורי שטרן: תואר אקדמי שזה לא יינתן.
שגיא בלשה: לא יינתן בעבור יותר מתואר אחד או לבעלי תואר אקדמי.
שגיא בלשה: יורי שטרן: כן, אבל זה שתי כוונות שונות.
שגיא בלשה: יותר מתואר אחד, זה לתת כאילו פעמיים את אותה המלגה.
שגיא בלשה: זה אני מסכים,
ענבל גבריאלי: זה בסדר,
יורי שטרן: אבל שלא יינתן לבעל תואר אקדמי, אני לא מסכים.
מל פולישוק-בלוך: זה עכשיו יותר ברור, זאת אומרת אתה לא יכול לעשות שלוש פעמים, זה ברור.
שגיא בלשה: גם לבעלי תואר אקדמי, צריך לזכור שבכל זאת אנחנו צריכים לתת איזה שהיא אחריות גם לאזרח.
שגיא בלשה: אדם, לא רק חד הורי, כל אדם, גם אם אני הייתי הולך ללמוד אכדית למשל, כנראה שהיום לא הייתי עובד במקצוע והייתה לי בעיה.
שגיא בלשה: באכדית אולי הייתי עובד, אבל באשורית לא בטוח.
שגיא בלשה: כנראה לא הייתה לי עבודה היום.
שגיא בלשה: אם אדם הלך ולמד מקצוע לא רלבנטי בישראל, אני חושב שיש לו אחריות למה שהוא למד ולא אנחנו צריכים לתת לו איזה שהוא פיצוי על זה שהוא ביטל שלוש שנים את המשאבים.
שגיא בלשה: לגבי עולים, למה בסעיף 18 התרנו במקרים מיוחדים של עולים מחו"ל כן מקרים, כי בחו"ל אדם הלך ללמוד הנדסת רכבות, בזמנו זה היה מקצוע מאוד שימושי –
ענבל גבריאלי: בזמן שאני למדתי אשורית, זה היה מאוד שימושי.
ענבל גבריאלי: בטרם הייתי גם חד הורית.
שגיא בלשה: אבל זה לא עובד ככה בישראל.
ענבל גבריאלי: חברת הכנסת לבני אומרת שהייתה איזו שהיא הסכמה בנקודה זו.
אתי לבני: כאשר אנחנו דיברנו עם הממונה, זה היה רוח הדברים שדיברנו עליהם, שאנחנו לא נותנים לאלה שבאמת למדו בישראל, בחרו באיזה שהוא מקצוע והיום רוצים עוד מקצוע, כי אין לנו מקורות בלתי מוגבלים.
אתי לבני: אנחנו רוצים לאפשר לכאלה שלא יכולים להשתמש במקצוע שלמדו, קרוב לוודאי בחו"ל, אלא במקרים חריגים, למצוא עבודה במסגרת המקצוע שלהם, או דבר שהוא קרוב לו ובאמת לא מסוגלים למצוא, כמו אמר לנו הנדסת מכרות, מילא רכבות, עכשיו בונים, ועל זה הייתה הסכמה.
אתי לבני: ההסכמה הייתה מעבר לזה שזה לא ועדת חריגים, אלא זה יהיה חלק מהמיזם.
אתי לבני: כאשר לא יצטרכו על כל מקרה ומקרה להתחיל ולהתחבט, אלא זה חלק מהמיזם, עם הקריטריונים האלה.
אתי לבני: היו"ר ענבל גבריאלי: יש כאן מחלוקת בין המציעים.
אתי לבני: יש שניים מתנגדים, כי הוא מייצג גם את חברת הכנסת גלאון, כך היא ביקשה בפתח הדיון.
יורי שטרן: אני אומר, שוב, פה צריך להיכתב או לבעלי תואר אקדמי, פרט למקרים המוזכרים בסעיף 18, זאת אומרת זאת לא יכולה להיות פה קביעה –
ענבל גבריאלי: או שאתה כותב בסעיף 18, אין חוק.
ענבל גבריאלי: השאלה היא אם אתה מקבל את הדברים של חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, ושל חברת הכנסת אתי לבני, שהיה היגיון ורק לגבי עולות חדשות, עולים חדשים, שהגיעו עם תואר ראשון שהוא לא רלבנטי כאן, אז כן לאפשר.
יורי שטרן: זה גם יכול להיות תואר שברוסיה לא היה.
ענבל גבריאלי: אם אתה מקבל את ההיגיון, אז אין מחלוקת.
יורי שטרן: קודם כל שם לא היה תואר ראשון, שם היה כמעט אוטומטית תואר שני, אז זה כבר לא נכון.
אתי לבני: זה לא מוכר כתואר שני.
יורי שטרן: אבל ברוב כן מוכר, מה שחשוב, שגם מי שרכש מקצוע בארץ והמקצוע הזה לא רלבנטי, ולהגיד לפני שנים, אני לא מבין למה אנחנו לא ניתן אם הוועדה הזאת , ועדת חריגים, שדנה במקרה פרטני, יכול להיות שלפני עשרים שנה היה ביקוש לאשורית –
מל פולישוק-בלוך: לפני עשרים שנה, זה לא אם חד הורית, באמת , היא נולדה בגיל עשר?
מל פולישוק-בלוך: זה מקרים, אנחנו מדברים על נשים צעירות, שיש להם ילדים עד גיל שמונה עשרה.
יורי שטרן: מה זה צעירות?
יורי שטרן: גם בת ארבעים יכולה להיות.
מל פולישוק-בלוך: היא צעירה עדיין בעיני.
מל פולישוק-בלוך: יורי שטרן: את יודעת מה, גם בעיני, זה בסדר.
ענבל גבריאלי: חברת הכנסת מלי פולישוק, ואם יכול להיות מצב שלא של אישה בת ארבעים, שהיא למדה מיד עם שחרורה מצה"ל וזה לא רלבנטי.
מל פולישוק-בלוך: לי אין בעיה שיהיה איזה, אבל אני לא רוצה שזה יהיה מנוצל לרעה, אני כל הזמן מפחדת מזה.
רן מלמד: שימי עוד חסמים,
מל פולישוק-בלוך: אין לי בעיה, איזה חסם?
ענבל גבריאלי: בסעיף 18 כשאנחנו מזמינים –
מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לזרוק את הכול על סעיף 18 לועדת חריגים.
רן מלמד: לא, אבל הבעיה היא – שכל המאתיים חמישה אנשים יבואו לועדת חריגים?
שגיא בלשה: השיטה הזאת של שיטת השלבים, שנוגסים עוד ועוד, לא מקובלת עלי בתור מי שמייצג פה את האוצר, אני חושב שאנחנו –
ענבל גבריאלי: שגיא, סליחה, בתור מי שמייצג כאן את האוצר, היית אמור לדעת מה השלב הסופי והאחרון של הסיכומים.
שגיא בלשה: בסדר נכון, את צודקת, ואני לוקח את האשמה, בשם אגף התקציבים, אני פשוט הייתי בחוץ לארץ.
שגיא בלשה: עכשיו, תראו, אנחנו גם בסעיף 18 לקח לנו זמן להתבשל ויעידו פה כולם, השתכנענו כי באמת גם מהיכרות אישית, יש עולים חדשים, עולות חדשות, שלמדו דברים שאין מה לעשות, אבל אנחנו לא נסכים לפתוח את זה למי שלמד במדינת ישראל.
שגיא בלשה: אני חושב שזה הגיוני.
שגיא בלשה: ברכה ארג'ואני: זה ממש מרגיז.
שגיא בלשה: אני חושב שגם אם אני למדתי, אם אני הייתה לי אפשרות בתור מישהו שיש לו תואר ראשון וגם ללכת ללמוד על חשבון המדינה ולקבל כזאת מלגה נדיבה.
מל פולישוק-בלוך: זה אוסף של דברים, אני רוצה להגיד לכם, הרי אחת הבעיות של המערכת, שאנשים חלשים בסופו של דבר לא מקבלים מהמערכת את מה שהיא נותנת לה, בגלל כל מיני ניצול לרעה.
מל פולישוק-בלוך: אני כל הזמן חוזרת, אני לא עובדת בשביל האוצר באמת שלא.
מל פולישוק-בלוך: המטרה שלנו זה להעלות נשים דרגה, מי שאין לה תואר אקדמאי, לזאת שיש לה תואר אקדמאי, זאת המטרה, כך אני ראיתי את החוק, זה עליית דרגה, מדרגה, כך אנחנו רואים, זאת המטרה.
מל פולישוק-בלוך: משום שבמדינת ישראל, בעולם שלנו יש הלימה מוחלטת בין השכלה לבין יכולת השתכרות, והשכלה לא משנה כרגע, השכלה אקדמאית אני מדברת בעיקר, אני לא מדברת על מקרים חריגים, השכלה אקדמאית ליכולת השתכרות, גם למציאת עבודה וגם לרמת ההשתכרות, זה גם לא פחות חשוב.
מל פולישוק-בלוך: לכן אנחנו רוצים לתת את האפשרות של עליית מדרגה, מי שיש לו תואר אקדמאי, מוכר, מאוניברסיטה ישראלית, אז כבר יש לו תואר אקדמאי, אני לא אומרת שהיא לא צריכה עזרה, אבל לא זאת הייתה מטרת החוק.
יורי שטרן: לי הכי קל לקבל את הפשרה הזאת מבחינה אלקטוראלית, אני פשוט חושש שאנחנו נפספס פה מקרים שבהם המערכת הייתה יכולה לסייע לאדם לצאת מהמצוקה שלו, שזה כאשר מדובר בועדת חריגים, בשביל זה בהגדרה קיימות ועדות החריגים, בשביל לרדת לכאלה פרטים, שגם כאשר בכללים כביכול הבולטים זה לא נכנס, במקרה ספציפי זה כן, ולכן אני לא הייתי מציע לעשות את זה בצורה כל כך גורפת, שזה אך ורק לאלה שלמדו בחו"ל.
ענבל גבריאלי: כמה חד הוריות יש שלמדו אשורית?
שגיא בלשה: לא, אבל יגידו לך שמקצוע לא רלבנטי זה גם ספרות, רשימה שלמה.
שגיא בלשה: כולל פסיכולוגיה.
שגיא בלשה: יש כאלה שלא מוצאים עבודה, יבואו ויגידו לך.
אתי לבני: אין לזה סוף.
יורי שטרן: כמה שאני זוכר את הסטטיסטיקה, בין מקבלות הבטחת הכנסה חד הוריות, שהן ילידות הארץ, אחוז האקדמאים הוא משהו כמו עשרה אחוז, אחד עשרה אחוז .