GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענבל גבריאלי: שמענו גם מנורית זיו, ראש מדור נפגעי עבירות במשטרה שהמשטרה משתדלת לאייש בתפקידים של חוקרים ובתפקידים נוספים שבעצם הם כמעט הגורם הראשון שהמתלוננת נתקלת בהם, איך נעשה ניסיון לשלב לאו דווקא מקרב האוכלוסיה, אם זו אוכלוסיית העולים מברית המועצות לשעבר או מאוכלוסיית האתיופים, איך לאו דווקא משתדלים לשלב מתוך האוכלוסיות הללו אבל כן עומדים על זה שתוכל להתאפשר תקשורת, זאת אומרת שהחוקרים ידעו את השפה ויוכלו לתקשר ויוכלו באמת להקל על התהליך.
ענבל גבריאלי: כמובן שבארגונים השונים ובמרכזים השונים, במרכזי הסיוע, גם אם מדובר בפנייה דרך האינטרנט, גם אם מדובר בפנייה פיזית וגם אם מדובר בפנייה טלפונית אז המענה ניתן בכמה שפות, גם בשפה האמהרית וגם בשפה הרוסית.
ענבל גבריאלי: בישיבה הקודמת, שקיימו שתי הוועדות, הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת עליה וקליטה אני טרם נכנסתי לתפקידי, אבל אני קראתי את הפרוטוקול, וקראתי את החלטות הוועדה ואני קראתי גם את המכתב שמייד יושבת ראש ועדת עליה וקליטה הבטיחה שהיא תקרא, מכתב התשובה של הרב אברהם רביץ, סגן השר, ואני לא מזלזלת באמירות שבאות לקראת ובהבעת מוכנות ובהבעת נכונות אבל לציין כהתקדמות שנכון להיום גוייסה עובדת סוציאלית יוצאת אתיופיה, גוייסה לעבודה באיזור נתניה, בכל הכבוד, זה משהו קטנטן, כן, אני גם בזה לא אזלזל, אבל זה בטח לא יפתור את הבעיה.
ענבל גבריאלי: אני אולי אפילו הייתי מוותרת על ציון העובדה הזאת כי זה בבחינת לעג לרש.
ענבל גבריאלי: אני חושבת שאנחנו באמת צריכים לבדוק כאן
ענבל גבריאלי: בישיבה מה נעשה על ידי הגורמים השונים מאז הישיבה הקודמת, מעבר להבעת הנכונות, מעבר להבעת ההזדהות עם הבעיות הספציפיות והייחודיות של הנשים העולות, שמהוות איזה שהוא חלק בכלל הנשים שחשופות לאלימות.
קולט אביטל: אני מבקשת להעביר את רשות הדיבור לסגנית השרה.
מרינה סולודקין: קודם כל אני מברכת את שתי הוועדות שעובדות בעקביות על נושא אלימות בקרב עולים, נושא שאנחנו דנים בו כל כמה חודשים.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לכם שבמשרד הקליטה, ויש נציגים, שרה כהן ואידי בן שטרית שיכולים לספר מה אנחנו במשרד הקליטה, איך אנחנו מתמודדים עם התופעה הזו.
מרינה סולודקין: ואני יכולה לומר שאני עובדת עכשיו להרחיב את השידורים בשפה האמהרית כדי שיהיו חוץ מנושאים אחרים גם את נושאים שמסבירים את הזכויות של אישה במדינת ישראל, הקשר בין משברי הקליטה ואלימות במשפחה, וחוץ מהרדיו אנחנו גם עובדים בנושא של אלימות בקרב האוכלוסיה האתיופית, יהודי אתיופיה, דרך מוקדים אתיופים.
מרינה סולודקין: זה מאוד חשוב ששם יש אנשים שנותנים הדרכה, מה לעשות, איך לעשות צעדים ראשונים, כדי למנוע או להתמודד עם אלימות במשפחה.
מרינה סולודקין: אם את יכולה קולט תני בבקשה את רשות הדיבור לשרה כהן ואידי בן שטרית.
קולט אביטל: אני אעשה זאת, רק אני חושבת שבינתיים נשמע מסגן ניצב נורית זיו, אנחנו לא השתתפנו בישיבה הקודמת אז אני חושבת שבכל זאת נרצה התייחסות יותר מפורטת למספר של האלימות, מקרי אלימות בקרב עולים, עולות, והאם יש נטייה לעלייה גם שם.
נורית זיו: אם תראו בחומר שיש בפניכם, אנחנו פילחנו את התלונות לפי מגזרים באוכלוסיה בעמוד הראשון, ואחרי זה נתוני המשטרה.
נורית זיו: התיקים שנפתחו בגין אלימות בין בני זוג, סך הכל תיקים בכלל מדובר על תלונות נשים כמובן, לא תלונות גברים, בגין עבירות שבוצעו נגד הגוף, שש עשרה אלף חמש מאות ועשר ב-2004 וינואר עד אוקטובר 2005 שלוש עשרה אלף מאה חמישים ותשע.
נורית זיו: בסך הכל.
נורית זיו: מתוך המספר הזה פילחנו גם לפי סוגי עבירות, נגד הגוף זה הרוב כמובן, זה תשעת אלפים תשעים וחמש מול שבעת אלפים מאתיים חמישים ואחד, כי זה פחות חודשיים אז ברור שזה פחות.
נורית זיו: עבירות מין שלוש מאות חמישים ותשע ומאתיים תשעים ותשע השנה, סדר ציבורי ששת אלפים שמונים ושתיים.
נורית זיו: סדר ציבורי זה גם איומים והפרות הוראה חוקית וכו', מול ארבעת אלפים תשע מאות שלושים ושבע.
נורית זיו: ורכוש, שמונה מאות עשרים ושבע ושש מאות שלושים ותשע.
נורית זיו: אני הסברתי בישיבה הקודמת שהמערך שחוקר את עבירות האלימות בין בני זוג לא מתרכז דווקא בעבירות נגד הגוף אלא חוקר את כל העבירות שיש להם, הרקע הוא רקע זוגי.
נורית זיו: לכן גם עבירות רכוש ועבירות אחרות נחקרות על ידי אותם אנשים, גם כדי שמרכז הידע לגבי אותם בני זוג יהיה במקום אחד ולא יפוזר על ידי כל מיני מחלקות בתוך המשטרה.
נורית זיו: אנחנו פילחנו את התלונות, יש את מספר הנשים מהמגזר הערבי, מאחר שאנחנו מדברים פה על נושא של קליטה נדבר על מגזרים של נשים עולות.
נורית זיו: סך הכל נשים עולות יש בשנת 2004 שלושת אלפים שבע מאות ששים וארבע, וסך הכל נשים עולות השנה יש שלושת אלפים תשעים וארבע.
נורית זיו: עשרים וחמישה אחוז מכלל התלונות הם תלונות של עולות.
נורית זיו: מתוכם מהמגזר הרוסי זה המירב, וזה ממש בולט, שלושת אלפים שמונים ושלושה תיקים, והמגזר הרוסי השנה אלפיים ארבע מאות שמונים ושמונה.
נורית זיו: המגזר האתיופי מאתיים שמונים וארבע בשנה שעברה ועד כה שלוש מאות ושתיים.
נורית זיו: יש פה עלייה קלה, תהיה עוד יותר עלייה.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על שנה שלמה לעומת פה עד חודש אוקטובר, אז יש קפיצה.
נורית זיו: יש קפיצה במגזר האתיופי.
נורית זיו: זה לא משמח כי יש אלימות, זה משמח כי יש פניה, יש יותר מודעות ויותר פנייה.
נורית זיו: כמובן הדבר מתייחס לנגישות של האוכלוסיה, הדבר מתייחס גם לנושא של השפה.
נורית זיו: אין מספיק גם במשטרה אולי דוברי אמהרית.
נורית זיו: אני מעבר לעניין של השפה, ודיברנו על זה בישיבה עם משרד הרווחה, מעבר לעניין של השפה זה הנושא של ההבנה של הצרכים ושל המנטליות של מגזר כזה או אחר, מעבר לעניין של שפת הדיבור.
נורית זיו: ומהצד השני, הקטע של המוכנות והמודעות והרצון של האדם עצמו להגיע לתחנת המשטרה.
נורית זיו: זאת אומרת השילוב הוא בין שני הדברים.
נורית זיו: אין ספק שמתוך המגזר האתיופי בסך הכל אני לא חושבת שזה מייצג את מידת האלימות שמתקיימת במגזר, כי האלימות חוצה את כלל החברה הישראלית, אני לא רואה שום הבדל, אני מעריכה שגם בחברה האתיופית יש אלימות כמו שבחברה הישראלית הותיקה וגם בחברה של המגזרים האחרים.
נורית זיו: בסך הכל יש יציאה החוצה של יחסית מעט נשים.
נורית זיו: יש גם, אם גבירתי תרצה, נושא של עבירות מין, אז יש שלושת אלפים שבע מאות שלושים ושמונה מול אלפיים שבע מאות ששים באופן כללי, מתוכם המרבית זה אינוס ומעשה מגונה בכוח, זה מרבית העבירות, כאשר ב-2004 סך הכל עולות שמונה מאות חמישים וארבע והשנה חמש מאות שמונים וחמש.
נורית זיו: במגזר הרוסי שוב זה המירב המוחלט, שש מאות חמישים ושש נשים, והשנה ארבע מאות שלושים וחמש, ובמגזר האתיופי חמישים ותשע וחמישים ואחת השנה.
קולט אביטל: אני לא שמחה לעשות את זה אבל אני בכל זאת רוצה לתת כמה דוגמאות, כי אני חושבת שהמקרים שונים, אני כן חושבת שיש משבר כתוצאה מהעלייה, משבר תרבותי עמוק, ודאי בקרב הקהילה האתיופית.
קולט אביטל: אני רוצה להזכיר מקרים די מזעזעים.
קולט אביטל: רק כמה כותרות של החודשים האחרונים.
קולט אביטל: בעל דקר את אשתו עשרות פעמים בכל הגוף.
קולט אביטל: תושבת נתיבות נדקרה בכל גופה על ידי הבעל, כחודש אחרי שהגישה נגדו תלונה.
קולט אביטל: ואנחנו לא יודעים מדוע ואיך זה לא טופל.
קולט אביטל: פחדה מבעלה וקפצה מהחלון, הפחד מהבעל האלים הוביל בת עשרים ושבע לקפוץ מחלון ביתה שבקומה השלישית, היא נפצעה קשה, הבעל נמצא כעבור מספר שעות כשהוא תלוי ללא רוח חיים.
קולט אביטל: אנחנו דנו במקרה הזה באריכות בוועדה.
קולט אביטל: פירושו של דבר שכל הנושא הזה, גם כשהבעל אחר כך מתאבד, שזה משבר משפחתי די עמוק.
קולט אביטל: ויש לנו בלי סוף סטטיסטיקות.
קולט אביטל: אני מבקשת לפנות לנציגות משרד הקליטה ומבקשת לדעת מה נעשה מאז הישיבה האחרונה, ואני מבקשת, אם אפשר בקצרה, כי אנחנו רוצות לסיים את הישיבה הזאת עד שתים עשרה.
נורית זיו: אני רק רוצה נתון שאני חושבת שיעניין את הוועדה, ב-2004 היו סך הכל אחד עשר מקרים של נשים שנרצחו על ידי בני זוגם, חמש היו מחבר העמים, לא היתה אתיופית, ב-2005 מתוך עשרה מקרים שלוש מחבר העמים וארבע אתיופיות.
נורית זיו: זאת אומרת שהשנה, מתוך עשרה מקרים, שבעה מקרים הם מקרים שהם למעשה ממגזרים עולים, זה הרבה מאוד, זו מגמה שצריך לשים לב אליה.
קולט אביטל: ולכן מה שאת אמרת קודם, שנרשמו או שנפתחו יותר תיקים, אולי זה מעודד שיש יותר מודעות, קונקרטית לגבי התוצאות מקרי הרצח בקרב עולים חדשים,
נורית זיו: ב-2005 זה מגמה מאוד בולטת, וצריך להדגיש שלא כולם בכלל ידועים למערכות.
נורית זיו: זה לא בהכרח קורלטיבי לתלונות.
נורית זיו: זאת אומרת חלק מהנשים לא הגיעו למערכות בכלל, לא למשטרה ולא לרווחה.
נורית זיו: זה לא בהכרח קורלטיבי.
נורית זיו: רק אני מציינת שבמקרי הרצח זה המצב.
שרה כהן: בחלק של השותפות הבין משרדית, שהיא כאן חיונית וקריטית, כיוון שכל מערכת לא מסוגלת ויכולה לעבוד בכוחות עצמה, וזה חשוב לציין את זה, אנחנו מקיימים באופן שוטף פורום שהתחיל כפורום חשיבה, והוא התפתח כרגע כפורום של נציגי כל הגופים והגורמים שהם רלוונטיים להתמודדות עם בעיית האלימות במשפחה.
שרה כהן: הפורום הובל במשותף על ידי המשרד ומשרד הרווחה, ונציגים בו שותפים כמו הסוכנות היהודית, משטרת ישראל, משרד הבריאות, נציגי ארגונים שונים וכל אותם מי שעוסקים במסגרת התכנית המשותפת, שאני תיכף אפרט אותה.
שרה כהן: בפורום הזה מבחינתנו אנחנו מקבלים את המידע השוטף לגבי תמונת המצב.
שרה כהן: יש נתונים נוספים שכרגע גם לא נסקרו אבל שהם קיימים, שהם גם קיימים אצלנו, בנושא של נשים במקלטים, בנושא של נשים שפונות למרכזים, זה הכל מידע שהוא ידוע והוא משותף לכל הגורמים.
שרה כהן: זאת אומרת אנחנו מדברים בשפה אחת של נתונים שידועים לכולם.
שרה כהן: זה קודם כל ברמה של השיח והראייה המערכתית.
קולט אביטל: זה הנתונים שידועים לכולם בהנחה שאנחנו יודעים חלק וזה אולי קצה הקרחון.
שרה כהן: הנתונים שקיימים, שבכל מערכת קיימת, שכרגע מובאים וידועים לכל הגורמים השותפים.
שרה כהן: אנחנו לא יודעים מה שלא קיים,
קולט אביטל: לא, מה שכן קיים אבל לא מדווח.
שרה כהן: מה שאני רוצה לציין כרגע שהוא נעשה באמצעות מינוף תקציבי מאוד משמעותי של משרד הקליטה, והוא בא כהצעה שלנו,
קולט אביטל: מהו התקציב?
שרה כהן: בשנה הקודמת מליון מאתיים, שהועבר כבר בפועל למשרד הרווחה, וזה יהיה סדר גודל זהה של כל שנה, שבשלב הזה של מליון מאתיים שמועבר מתקציבי משרד הקליטה לטובת פיתוח דגם התערבות רגיש תרבות, שכרגע מבוצע.
שרה כהן: הוא החל.
שרה כהן: בשבע עשרה רשויות מקומיות ברחבי הארץ, עם קליטה של עשרה וחצי תקנים שמפוצלים בין חצאי ורבעי משרות, של עובדים סוציאליים דוברי שפה, על חשבון משרד הקליטה.
קולט אביטל: כי דיברת על שיתוף פעולה,
שרה כהן: נכון, ואני תיכף אציין מה על חשבון המשרדים והשותפים האחרים.
שרה כהן: בשלב הזה המשרות עצמם כולם עם חשבון משרד הקליטה, הרשויות המקומיות ששותפות לתכנית נותנות את המצ'ינג של העשרים וחמישה אחוז מטעמם, כך שזה מגדיל ומעבה את הסל התקציבי.
שרה כהן: השותפות עם הגורמים, התכנית כרגע מתקיימת במרכז למניעת אלימות בחיפה עם יישובים פריפריאליים לחיפה, שזה קרית אתא, נשר, קרית מוצקין, קרית ים, בבאר שבע עם היישובים שמסביב ובמספר יישובים עתירי עולים כמו אשקלון, אשדוד, נתניה.
קולט אביטל: מה אתם עושים בקרית מלאכי?
שרה כהן: בקרית מלאכי כרגע לא נכנסה תכנית.
שרה כהן: יהיו עוד תקציבים, תאמיני לי שנרחיב אותה.
שרה כהן: באותם מקומות שכרגע התכנית מתקיימת כבר גוייסו עובדים במרבית המקומות, התחילה להתפתח תפיסת התפקיד.
שרה כהן: מתקציבי משרד הרווחה אנחנו הולכים כרגע לקבל תכנית הכשרה שתיועד לכל העובדים שמשותפים בתכנית.
שרה כהן: אנחנו הולכים כרגע לפנות למסד קליטה, על בסיס הסכמה שכבר גובשה איתם, על הרחבת התכנית, בעקבות הסכמות,
קולט אביטל: מה זה מסד קליטה?
שרה כהן: מסד קליטה זו התארגנות בין משרדית, שנעשית בשיתוף פעולה של ג'וינט ישראל יחד עם משרדי הממשלה, כל משרד נותן את חלקו.
שרה כהן: המתכונת היא מתכונת דומה לאשלים, לאשל, לגבי אוכלוסיות יעד.
שרה כהן: מסד קליטה זאת אוכלוסיית יעד של עולים.
שרה כהן: הפורום מתחלק למספר ועדות משנה שעוסקות בקידום פרוייקטים ותכניות בין משרדיות לטובת עולים.
שרה כהן: אנחנו קיימנו אתם שיח, ישנה הסכמה עקרונית שהתכנית, שהרחבת התכנית שכרגע אני מדברת עליה בכיוונים שאנחנו הגדרנו אותם גם כמחקר הערכה, גם כהרחבת החלק הקהילתי וגם הכנסה ליישובים נוספים תיכנס למסד קליטה.
מרינה סולודקין: אני רוצה להוסיף בנושא של קריית מלאכי.
מרינה סולודקין: שם מתמודדים עם אלימות במשפחות עולים בקרב הקהילה האתיופית דרך מוקד אתיופים.
מרינה סולודקין: אני הייתי שם, ביקרתי ושמעתי דיווחים.
מרינה סולודקין: יש אנשים, ופונים הרבה.
מרינה סולודקין: מוקד מאוד מאוד מוצלח.
קולט אביטל: אני שאלתי על קריית מלאכי כי דנו לא פעם, כי היו שם מקרים.
קולט אביטל: יש גם מקרי, אנחנו לא מדברים על זה כרגע, אבל יש גם מקרי התאבדות בקריית מלאכי.
קולט אביטל: אנחנו מדברים על קריית מלאכי לא רק כדוגמא אלא חמישים אחוז מהאוכלוסיה הם עולים.
קולט אביטל: אז איך אתם, מה קנה המידה בדרך כלל, כשאתם בוחרים את היישובים שבהם אתם עובדים?
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לך, יש למשרד הקליטה כלי חדש.
מרינה סולודקין: יש שמונה עשרה מוקדי אתיופים ששם עובדים עם כל הנושאים הקשורים לקהילה.
מרינה סולודקין: זה גם תעסוקה, זה גם דיור, זה גם אלימות במשפחה, זה גם הרבה דברים.
מרינה סולודקין: את יודעת, זה גם שפה.
מרינה סולודקין: ומה שאני אומרת שזה יותר מוצלח לעומת זאת שלעבוד רק דרך עובדים הסוציאליים.
מרינה סולודקין: אפילו דוברי שפה.
קולט אביטל: והמוקדים האלה מאויישים על ידי בני הקהילה האתיופית?
מרינה סולודקין: זה אני חושבת הישג שלנו שאנחנו יותר ויותר מבינים שדוברי שפה ואנשים מקצועיים מסוגלים לעבוד בצורה טובה יותר מאחרים.
ציפי נחשון: אני עובדת משרד הרווחה כמפקחת ארצית בנושא אלימות במשפחה, והיישובים שנבחרו בשותפות בתקציב של משרד הקליטה לצערנו ולא מתקציב של משרד הרווחה, כי בנושא אלימות במשפחה אנחנו מדשדשים עם עשרה מליון שקלים כבר שלוש שנים, וקריית מלאכי לשאלתך לא נבחרה כי רק עכשיו אנחנו הקמנו מרכז לטיפול באלימות בכלל, והבחירה שלנו היתה ביישובים שיש שם תשתית של עבודה מקצועית בתחום אלימות במשפחה, כאשר אנחנו מבינים שלאוכלוסיית העולים אנחנו צריכים לפתח ולשדרג מודלים קיימים שהם רגישי תרבות.
ציפי נחשון: אז זה נכון שבמשרה שיש בנתניה כבר שנה אנחנו פיתחנו מודל יפה מאוד, וגם בבאר שבע שיש שם עבודה עם עולים, והלוואי והיה לנו תקציב כדי שנוכל ליישם את המודלים האלה בהרבה מאוד יישובים.
קולט אביטל: אם אני הבנתי אותך נכון, ואני פשוט מנסה להבין את הקונספציה, את באה ואת אומרת שאנחנו עובדים במקומות שכבר יש תשתית.
ציפי נחשון: עם עולים.
קולט אביטל: זה מותיר אוכלוסיות שלמות, בריכוזים גדולים, חשופים.
קולט אביטל: מכיוון שאין תשתית אחרת.
קולט אביטל: זאת אומרת אתם מטפלים בנושא הזה כמן נספח, כמן ספח, כשיש כבר תשתית באיזה שהוא מקום.
קולט אביטל: אנחנו כרגע מנסים לבדוק מה קורה בריכוזים גדולים, ואנחנו יודעים שלפחות לגבי האוכלוסייה האתיופית הנטייה היא, בגלל המשכנתאות, בגלל כל מיני סיבות, ללכת לפתח ריכוזים גדולים, נקרא לזה קהילות שלמות חיות יחד.
קולט אביטל: זה יוצר כרגע מצב שיש הרבה אוכלוסיות שבכלל לא מגיעים אליהם.
קולט אביטל: מה אתם עושים עם זה, איך אתם בוחרים.
ציפי נחשון: לגבי השידרוג של העבודה המקצועית בטיפול באלימות כלפי עולים שבע עשרה יישובים שנבחרו על העשר משרות זה היה איפה שיש ריכוזי עולים.
ציפי נחשון: אז יכול להיות שבאשדוד זה רק שלושים אחוז מהעולים אבל במספרים מוחלטים זה הרבה יותר גדול מקריית מלאכי, שזה חמישים אחוז.
ציפי נחשון: האוכלוסיה של האתיופי שאין שם מרכז לטיפול באלימות היא זוכה להתייחסות טיפולית על ידי עובדים סוציאליים כוללניים במחלקות לשירותים חברתיים, שהטיפול שם הוא בהחלט מהימן, וזה טיפול של עובדים סוציאליים.
ציפי נחשון: הוא לא משודרג ומיומן לתחום אלימות במשפחה.
קולט אביטל: אני הייתי מבקשת אולי לשמוע, ואני אפילו לא יודעת למי לפנות, אולי אני אפנה לארגון שנמצא כאן למען יהודי אתיופיה, איך אתם עומדות, איך אתם מעריכות את המודעות בקרב הנשים האתיופיות העולות, איך הם יודעות שכשיש מקרה אלימות יש להם לאן לפנות.
קולט אביטל: כמה הם יודעות את זה, כמה הם מודעות לזה.
טזתר גרמאי: אני באה מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
טזתר גרמאי: מהמעט שאנחנו יודעים המודעות בקרב הקהילה לפניות, שגם המוקדים מפעילים וגם הרווחה מפעילים, אפילו המשטרה, במידה ויש, הוא מעט.
טזתר גרמאי: זאת אומרת הפנייה לעובדות סוציאליות ברוב המקרים היא די נמוכה, בגלל סיבות של אין היערכות נכונה לטפל בנשים בקהילה כמו שצריך.
טזתר גרמאי: יש הרבה קודים תרבותיים שהאנשים שמטפלים בהם לא מודעים להם.
טזתר גרמאי: זאת אומרת ברגע שיש סכסוך משפחה בין בעל ואישה הטיפול הוא צריך להיות מאוד עדין, ולא טיפול שאומר תעמדי על שלך, תנסי לפנות לגורמים.
טזתר גרמאי: צריך לנסות להגיע למעגל הקטן של המשפחה, המעגל הרחב, המעגל הקהילתי ולטפל בזה באמת בקודים התרבותיים.
טזתר גרמאי: לדבר הזה אין מענה.
טזתר גרמאי: מהמקום של הארגון שאני באה ממנו אנחנו חושבים שיש טיפול בהרבה תכניות שמופעלות למען הנשים, אבל התכניות האלה הם טובות, הבעיה איתם שהנשים בקהילה לא מגיעות לזה כי זה לא עונה בדיוק בצרכים, הרבה פעמים זה מאיים, זה מגביר רק את הפחד של האישה, בגלל שהתשתית לא נכונה.
טזתר גרמאי: אישה שהולכת למקלט כי בעלה מאיים עליה אחר כך אין לה לאן לחזור.
קולט אביטל: אם כך בואי תוסיפי ותגידי לי מה אם כך מתבקש, איזה סוג פתרון.
קולט אביטל: יותר מעורבות של בני הקהילה האתיופית בטיפול בבעיות?
טזתר גרמאי: מעבר לזה, להפעיל תכניות שבאמת יתייחסו לטיפולים של הבעיות.
קולט אביטל: אבל אם אנשים לא יודעים את הקודים, איך הם יכולים להפעיל את זה, מי צריך להפעיל את זה?
טזתר גרמאי: אפשר להיעזר באנשים בקהילה, אלא מי שצריך להפעיל את זה זה אנשים מתוך הקהילה, בשיתוף עם אנשים מקצועיים, שכן יוכלו לחבר את שתי התרבויות ביחד.
טזתר גרמאי: ומעבר לזה הטיפול לצריך להיות משפחתי.
טזתר גרמאי: רוב התכניות המוצעות הם תכניות שמתייחסות אך ורק לאישה.
טזתר גרמאי: אין תכנית שמתייחסת לגבר.
טזתר גרמאי: צריך לחשוב על זה גם שהגבר בא מעולם שכל העולם היה שלו.
טזתר גרמאי: במונחים מסויימים הוא היה מלך.
טזתר גרמאי: כאן האישה היא זאת שיוצאת לעבודה, היא זאת שמפרנסת את הילדים, היא זאת שמעורבת.
טזתר גרמאי: צריך לחשוב על תכניות שמערבות גם את הגבר.
קולט אביטל: זה מצב הרבה יותר חמור בקרב העולים וזה נכון מאוד בקרב העולים מברית המועצות, אחוז הנשים שיוצאות לעבוד וגם מצליחות הוא רב יותר מזה של הגברים, יש על זה סטטיסטיקות, ואז זה יוצר משבר מאוד קשה במשפחה, משבר תרבותי.
קולט אביטל: אני מבקשת אולי לשמוע עכשיו ממשרד הרווחה, הגב' פליאל.
עדה פליאל טרוסמן: אני אחראית על הנושא של נערות וצעירות במשרד בשירות שלנו, אנחנו מטפלים, מבין שמונה עשרה אלף נערות שאנחנו מטפלים ברחבי המדינה באמצעות לשכות לשירותים חברתיים, ב-2004 טיפלנו בארבעת אלפים מאה ושבע נערות עולות, שהם בעצם עשרים ושלוש פסיק חמישה אחוז מכלל הנערות שלנו בטיפול.
עדה פליאל טרוסמן: נערות מחבר העמים טיפלנו באלפיים שלוש מאות שלושים ושלוש, שזה חמישים וחמישה אחוז פסיק שבע, נערות אתיופיות עשרים ושבע פסיק שלושה אחוז וקווקז ואיזורים אחרים של חבר עמים שבע עשרה אחוז.
עדה פליאל טרוסמן: הטיפול בנערות העולות מתפתח בשירות שלנו יותר ויותר.
עדה פליאל טרוסמן: יש לנו במספר יישובים לא גדול, ואני מתנצלת מראש, בגלל תקציבים ובגלל כל האילוצים יש לנו במספר יישובים שיש בהם מספר רב של יוצאי אתיופיה יש לנו עובדות נערה ייחודיות שהם עצמם ממוצא אתיופי, שמבינות את הנערות, את האלימות, את המצוקה שאליה הם נחשפות ומטפלות בהם בהתאם.
עדה פליאל טרוסמן: וזה בעצם המודל, לא הייתי אומרת האולטימטיבי אבל המודל הטוב ביותר בטיפול באוכלוסיה של עולים, שאיש מקצוע מאותו מוצא, מאותה תרבות, עם אותם קודים יטפל באוכלוסיה הנזקקת.
עדה פליאל טרוסמן: יש לנו, דיברתי גם בוועדה הקודמת על בתים חמים ברחבי הארץ, בתים חמים לנערות, יש בתים שבהם פועלות, מפעילים קבוצות של נערות עולות, ובמסגרות האלה - -
ענבל גבריאלי: באותו בית חם שדיברנו עליו, אותו בית שדיברנו עליו בחיוב בבאר שבע, מדובר בעולות, רק בעולות.
עדה פליאל טרוסמן: אני נזהרת להגיד ספציפית לעולות כי זה לא בכל מקום, אבל בכל מקום שיש ריכוז גדול של נערות עולות הם מקבלות עבודה קבוצתית בבתים חמים וגם במועדונים טיפוליים.
קולט אביטל: יש לכם איזה שהוא קנה מידה להעריך את הצלחת התכניות?
עדה פליאל טרוסמן: ברגע שנערה מתחילה, זאת אומרת היא לא למדה קודם, היא לא עבדה, היא הסתובבה ברחוב, ברגע שהיא מתחילה - -
ענבל גבריאלי: יש הצלחה מיידית חלקית בעצם זה, גם אם זה לא המועדונים והמרכזים של ההכשרה לעבודה, יש הצלחה חלקית בעצם ההוצאה שלהם מהרחוב.
עדה פליאל טרוסמן: הנערות האתיופיות לא מסתובבות ברחוב.
עדה פליאל טרוסמן: אני מדברת על התחלה של, מה שאנחנו עושים בעצם, פיתחנו מודל של עבודה רגיש תרבות במועדונים ובבתים החמים.
עדה פליאל טרוסמן: אז נותנים, הנערות והצעירות באמת מקבלות את ההתייחסות לפי ארץ המוצא שלהם, והטיפול הולך - -
קולט אביטל: מי הם המטפלים, המטפלים הם בעצמם מתוך הקהילות?
עדה פליאל טרוסמן: במקומות שישנם, שהם לא רבים, אז המטפלות עובדות הנערה הם אתיופיות.
עדה פליאל טרוסמן: עכשיו לגבי נערות רוסיות יש לנו פה ושם ברחבי הארץ עובדות נערה במצוקה שהם עולות מברית המועצות לשעבר או שהם כבר בנות להורים שעלו מברית המועצות, אבל באמת אני לא יכולה להתחייב על מספרים, אנחנו משתדלים ככל האפשר אבל אני לא יכולה לומר סטטיסטית כמה כאלה יש.
עדה פליאל טרוסמן: הנערות מקבלות, קודם כל נותנים להם את הקטע של התרבות, ההערכה והאדרה של התרבות שממנה הם באות.
עדה פליאל טרוסמן: והתייחסות לכל מה שהם השאירו מאחוריהם.
עדה פליאל טרוסמן: וכן ישנה התייחסות למשבר שהם נמצאות בו, למשבר ההגירה, למשבר של נשים, למה שקורה לאמא שלהם לעומת האבא וכיוצא בזה.
עדה פליאל טרוסמן: שלב נוסף הוא למידה והכנה לנורמות של החיים בארץ.
עדה פליאל טרוסמן: בשלב מסויים אחרי הטיפול, כשהם מקבלות את הטיפול רגיש התרבות הם מקבלות אחר כך יחד עם נערות ישראליות, הם עוברות לקבוצות משותפות כדי ללמוד ולהתייחס לחיים הנורמטיביים במדינה.
קולט אביטל: אני רוצה לחזור למשרד לקליטת עלייה.
קולט אביטל: אידה בבקשה, את יכולה להגיד לנו איך התקדמתם בהפצת דפי המידע בשפות השונות לעולים.
אידה בן שטרית: קודם כל במקביל להפצה השוטפת של מידע שוטף שאנחנו מכינים כל השנה, זאת אומרת אנחנו לא מחכים לחודש האלימות כדי להכין חומר בנושאים האלה, אני רוצה דווקא להתחיל מהבשורה.
אידה בן שטרית: ממש נחתמה עכשיו אותה התחייבות של שמונה מאות אלף שקל, שבה אנחנו נכין מערך הסברתי שלם, דווקא לקבוצת העולים מאתיופיה.
אידה בן שטרית: מדובר בארבעה סרטונים שיעסקו בנושאים שונים, על פי הנחיית המנכ"לית אחד מהם יעסוק באלימות המשפחה.
קולט אביטל: איפה יקרינו אותם?
אידה בן שטרית: אנחנו מתכוונים להפיק אותם גם בקלטות וידיאו ולחלק אותם למשפחות ממש.
אידה בן שטרית: אנחנו מתכוונים להפיץ אותם למשפחות.
קולט אביטל: בהנחה שלעולים יש וידיאו.
אידה בן שטרית: יש וידיאו, ולפי בדיקה שעשינו יש גם DVD.
אידה בן שטרית: הוזכרה כאן הפלטפורמה על ידי מרינה של שמונה עשר מוקדים לעולי אתיופיה,
קולט אביטל: זה נראה קצת מופרך, אידה, סליחה שאני אומרת לך, אבל זה נראה לי שאנחנו מכינים רולס-רויס לאוכלוסיה שאין לה קורקינט.
קולט אביטל: אני חושבת שרוב המשפחות של העולים חיות באמת מתחת לקו העוני.
קולט אביטל: אני תוהה לכמה משפחות יש וידיאו בבית וכמה מהם אם תביאי להם וידיאו באמת יסתכלו ויצפו בסרטים האלה.
ענבל גבריאלי: גם אם אנחנו לא מדברים על הרוב, גם אם בסופו של דבר כן נצליח לבדוק באמת משפחה משפחה - -
אידה בן שטרית: אני רוצה לדבר על פלטפורמות נוספות שבהם הסרטים האלה יופצו.
אידה בן שטרית: יש כמה ערוצים, אחד מהם זה אותם שמונה עשר מוקדים לעולי אתיופיה, ששם נעשית פעולה הסברתית מאוד יפה.
קולט אביטל: אבל אני רוצה לחזור אולי בצורה אובססיבית -
אידה בן שטרית: ודבר נוסף זה הטלויזיה, דרך העיניים שלנו.
קולט אביטל: הטלויזיה הישראלית תקרין את זה?
אידה בן שטרית: באמצעות לשכת הפרסום הממשלתית אנחנו נקיים את מה שנחוץ ומה שדרוש על מנת לשדר.
אידה בן שטרית: תראו, אני חושבת שבוועדה, ודווקא בוועדת עלייה וקליטה עלה לא מעט, ואני חושבת שעלתה הטענה מדוע אין מספיק פרסומים כתובים לעולי אתיופיה.
קולט אביטל: לא, את טועה.
קולט אביטל: אני אישית זוכרת שכמה פעמים דיברנו על זה, ולא נעים לי להגיד את זה, שמדובר בסך הכל באוכלוסיה שרובה אנאלפביתית.
קולט אביטל: ולכן שלא מגיעה לעיתונות כתובה וגם אין.
קולט אביטל: ולכן אני חוזרת על זה, יש לכם כלי, הוא שייך לכולם, הרדיו.
קולט אביטל: מה אתם עושים, כבר שנה וחצי מדברים על זה, במקום להוציא שמונה מאות אלף שקל על קלטות אפשר,
אידה בן שטרית: כשאין תקציב מלקים אותנו שאין תקציב.
אידה בן שטרית: כשסוף סוף הנחנו על השולחן תקציב נאה ויפה.
קולט אביטל: סליחה, אנחנו מדברים על בחירה בכלים היותר אפקטיביים.
אידה בן שטרית: הכלי האפקטיבי הוא בהחלט רדיו רקע, אבל הוא רק אחד הכלים.
אידה בן שטרית: זאת אומרת, ואני חושבת שהנציגה של הקהילה הישראלית למען עולי אתיופיה הסבירה יפה מאוד את העניין של הרגישות המאוד מיוחדת של טיפול בנושא הזה גם באמצעים פומביים.
אידה בן שטרית: זאת אומרת יש פה הרבה עבודה על עבודה אישית מול המשפחה, לעבודה על פי הקודים התרבותיים, והמודל של משרד הקליטה, שהוא מודל רגיש תרבות הוא בדיוק עונה על העניין הזה.
אידה בן שטרית: הוא בדיוק לומד מצד אחד את הקודים התרבותיים, מצד שני הוא מתווך ומקשר עם התרבות הישראלית.
אידה בן שטרית: הרי אי אפשר לדבר עם קודים תרבותיים ולהתנתק.
אידה בן שטרית: צריך ליצור את הגישור.
אידה בן שטרית: זה הסוד.
אידה בן שטרית: הייתי צריכה להתחיל במשפט מקדים ולומר, מידע כתוב אי אפשר.
אידה בן שטרית: הכלי של הרדיו באמהרית בכל אופן, ודווקא בנושא הרגיש הזה, הוא פומבי ובהחלט חלק מהתקציב יגוייס גם למטרה הזאת, לא רק לנושא של הסרטים.
קולט אביטל: אפשר להתפוצץ מהסיפור הזה.
קולט אביטל: אני אגיד למה, כי אנחנו שנתיים, כמעט שנתיים, יש החלטות של שתי הוועדות האלה, שמנו בסדר עדיפות ראשון את הרדיו.
קולט אביטל: אתם עושים את הכל מסביב לסביב, עם קלטות וידיאו, שאלוהים יודע למי תגענה, אבל ברדיו אתם ממשיכים לא לטפל.
קולט אביטל: אולי נגייס עכשיו את המשאבים.
אידה בן שטרית: אבל זה נמצא עכשיו בדיוק בתהליך, עכשיו קיבלנו תקציב לטיפול במערך המידע לאוכלוסיה של עולי אתיופיה, ומאחר וסרטים עולים הרבה כסף אז גייסנו את החלק הזה.
אידה בן שטרית: הרדיו באמהרית יהיה אחד הכלים, אני אומרת פה בצורה מפורשת.
אידה בן שטרית: אבל עכשיו קיבלנו תקציב כדי להשלים את כל המערך הזה.
אידה בן שטרית: אני לא חושבת שצריך לכעוס בעניין הזה, להיפך.
ענבל גבריאלי: היא אמרה שהקלטות, מעבר ללהגיע באופן פרטני יהיו גם במרכזים.
מרינה סולודקין: בזה יש לי נקודת מחלוקת עם הנהלת המשרד.
קולט אביטל: אני מצטערת.
קולט אביטל: גם לי.
הילה קרנר סולימן: רציתי לדבר ברשותכם על נושא מעט שונה, אבל נושא תאום לנושא של אלימות נגד נשים וזה כמובן האלימות המינית.
הילה קרנר סולימן: היה לנו גידול השנה, בכלל הפניות של מרכזי הסיוע של דיווחים על גילוי עריות ועשרים ושישה אחוז על דיווחים של אונס קבוצתי, כשמתוכם כמות הדיווחים של נשים ונערות ונערים קצת אבל פחות הכפיל את עצמו.
הילה קרנר סולימן: בשנה האחרונה לקו החירום שלנו באמהרית, לקו הארצי קיבלנו מאתיים שמונים פניות.
ענבל גבריאלי: אני הזכרתי בפתח הישיבה את ההתאמות שמרכזי הסיוע, כמו גם המשטרה וארגונים נוספים עושים כדי להתאים את עצמם לכלל האוכלוסיה שברגע שמתקשרת נפגעת מינית אתיופית אז גם באינטרנט וקודם כל הפרסומים, גם פנייה דרך האינטרנט וגם פנייה טלפונית את ההתאמות שאתם עושים.
ענבל גבריאלי: האם היה שינוי לפני שאיישתם במשרות האלה אנשים דוברי רוסית ודוברי אמהרית למצב היום.
הילה קרנר סולימן: זאת באמת הנקודה.
הילה קרנר סולימן: אני רק אגיד שבאינטרנט אנחנו לא מפרסמים באמהרית, אבל העובדה שהאתר שלנו יש בו הרבה מאוד מידע בשפה הרוסית הכפיל את הפניות של נשים עולות דוברות רוסית, בין השאר.