GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיותה שנבל: ללא עבודה סוציאלית לאותן הנערות, לא יכולה להתקיים החלק של ההכשרה המקצועית וההעשרה והן לא יכולות לעבור את אותה מדרגה.
חיותה שנבל: עכשיו יש גם לפרויקט הזה מחקר שהסתיים לאחרונה.
חיותה שנבל: יש כאן את הממצאים העיקריים.
חיותה שנבל: והגענו עד הלום, כמו שכרגע מר קרונר הציג את זה, עקב הקיצוץ של התמ"ת, בסך-הכל השעות שלו, הפרויקט שלנו נפגע בעצם על-ידי קיצוץ ארבע הכיתות האלה ובאמת אותן נערות שקיבלו.
ענבל גבריאלי: שאת יודעת שפנו אליכם?
חיותה שנבל: ליליאן תוסיף על כך.
חיותה שנבל: אבל נערות שקיבלו את הפטור בלשכת הגיוס אחרי צו ראשון, כרגע אנחנו, כל הגורמים שיושבים כאן ליד השולחן, נותנים להן את הכרטיס העצור שהן לא יכולות להתקדם.
ענבל גבריאלי: או-קיי, יש לי כמה שאלות.
ענבל גבריאלי: לפני הנתונים, האיתור נעשה רק לאחר קבלת הפטור בצו ראשון או שיש לכם איזה שהיא יכולת, כי הרבה פעמים אנחנו כן יכולים לדעת גם על נערות במצוקה שנמצאות בכל מיני מוסדות וגם על נערות במצוקה שרשויות הרווחה יודעים עליהן.
חיותה שנבל: יש בעצם קשרים משולבים.
חיותה שנבל: קודם כל, הכתובת הראשונה היא כמובן לשכת הגיוס, כל לשכות הגיוס בארץ שמשם מקבלים את הפרטים.
חיותה שנבל: ויש אותה עובדות נערה ברחבי הארץ שמטפלות בנערות מקצוע ויודעות כל דבר.
חיותה שנבל: שיש היום נערה בגיל המתאים וגם עלולה גם לקבל את אותו פטור.
ענבל גבריאלי: היא תהיה חלק מהפרויקט גם אם היא עוד לא היתה.
חיותה שנבל: אבל היא עוברת את התהליך הזה.
חיותה שנבל: היא צריכה כבר לעבור את השלב הזה בלשכת הגיוס, אז היא יכולה להתקבל לפרויקט.
חיותה שנבל: הפרויקט הזה הוא חלק אינטגרלי מכלל השירות במדינת ישראל.
ענבל גבריאלי: טוב, עכשיו לגבי הנתונים.
ענבל גבריאלי: מופיעים במסמך נתונים של חמש-שש האחרונות עכשיו יש כאן איזה שהיא עלייה, האחוזים הם לא מאוד גבוהים.
ענבל גבריאלי: אבל אם ננסה לצאת משימוש בנתונים ובמספרים, אז באמת כל אחת כזו שלא מגיעה, מבחינתנו זה קריטי.
ענבל גבריאלי: אז מעבר לזה שיש עלייה במספר הבנות שעזבו את הפרויקט.
חיותה שנבל: נכנסו, התחילו.
ענבל גבריאלי: כן, נכון, אבל יש גם עלייה, מה שמעניין אותי יותר, זה העלייה במספר הבנות שעזבו.
ענבל גבריאלי: אבל מה שאני רוצה לדעת למה הן עוזבות ולמה מתוך אלה שמסיימות, לא כולן מתגייסות.
חיותה שנבל: אולי בזה באמת ניתן לליליאן שהיא עוסקת בזה ישירות והיא תיתן את התשובות.
ליליאן שפרן: כיוון שאני חושבת שהנקודה החשובה שצריך לקחת בחשבון, אנחנו לא עושים תהליך מיון.
ענבל גבריאלי: לא, אבל נקודת המוצא היא ש-100 אחוזים מתוכן לא מתגייסות.
ענבל גבריאלי: ובעזרת הפרויקט אנחנו מגיעים לגיוס של 85 אחוזים.
ליליאן שפרן: בדיוק, לזה התכוונתי.
ליליאן שפרן: אבל אני רוצה להגיד עוד משהו שחשוב והוא מאוד בסיס לכל, אנחנו לא עושים תהליכי מיון לנערות.
ליליאן שפרן: כל נערה מלשכת הגיוס או מהקהילה שיש לה פטור ורוצה להתגייס, אנחנו אומרים לה, "אפשרות להיכנס".
ליליאן שפרן: אנחנו לא עושים תהליכי קבלה, לא מיון ולכן מגיעה כל נערה שאומרת "רוצה אני".
ליליאן שפרן: אם תשימו לב, כמעט 10 אחוזים מהנשירה מתוך ה-18 אחוזים שיש לנו לאורך שנה, הן קורות בדרך-כלל בחודש וחצי הראשונים.
ליליאן שפרן: וזה בגלל שהנערה שמגיעה בעצם מתמקמת ורואה, ויש נערות שלא מצליחות לשרוד את המסגרת.
ליליאן שפרן: כי המסגרת דורשת בהחלט מחויבות מאוד גדולה.
ליליאן שפרן: להגיע כל יום מ-8 עד 15:30 יום יום, וחלקן זה נערות שמגיעות ללא מסגרת, שלא למדו שנתיים, שלוש, שלא היו ללא הרגלי תעסוקה.
ליליאן שפרן: יש גם נערות שבאות ממקום אחר לחלוטין, אבל חלק מהנערות האלה למרות הניסיון של עבודה, חיזור שאנחנו עושים אחריהן וכל התמיכה, נושרות ולא מחזיקות מעמד.
ליליאן שפרן: ולכן כשאנחנו מדברים על 20 אחוזים נשירה, בעיני זה אולי זה נראה נורא הרבה, אבל צריך לקחת בחשבון שבעצם אין תהליך בכלל של קבלה.
ליליאן שפרן: זה מיוני, ה-15 אחוזים.
ליליאן שפרן: עכשיו מתוך המסיימות, צריך לקחת בחשבון, בעצם כמעט 85 אחוזים מתגייסות.
ליליאן שפרן: 15 אחוזים שלא מתגייסות, את שאלת את השאלה הזאת, חלק מהנערות זה נערות שמחליטות שעשו את התהליך, ראו את מה המשמעות של צבא, כי לאורך השנה.
ענבל גבריאלי: הצבא רוצה אותן והן כבר לא.
ליליאן שפרן: יש מצב שנערות עושות תהליך, עושות שבוע גדנ"ע, חוזרות אומרות, "לא מתאים לי, לא רוצה".
ליליאן שפרן: חלק נושרות, חלק במשך השנה, אירועי חיים, פה חתונה, הריון וכו', נושרות.
ליליאן שפרן: וחלק קטן מאוד, אני חושבת שהצבא, למרות כל התהליך שהן עשו, עכשיו חשוב לציין כי הנערה שמקבלת פטור לא ממשיכה את תהליך הגיוס.
ליליאן שפרן: ואז כשהיא חוזרת לפרויקט, נפתח התיק מחדש.
ליליאן שפרן: ואז קורה שואלים נערות שפתאום יש בעיות רפואיות שבכלל לא ידעו עליהם.
ליליאן שפרן: נפשיות, פיזיות, שלא עלו בנתונים הראשונים ואז הצבא אומר, "אתם לא יכולים לגייס אותן כיוון שהיא בבעיה מסוימת".
ליליאן שפרן: אני חייבת להגיד לזכות מינהל גיוס שיש לנו מה שנקרא את האפשרות של חריגות.
ליליאן שפרן: באמת כל נערה שאנחנו חושבים שלמרות הבעיה, יכולה.
ליליאן שפרן: אנחנו עושים שיתוף פעולה ומבקשים חריגה, ואז הצבא מאוד הולך לקראתנו.
ליליאן שפרן: אלא במקרים של דברים מסוימים.
ליליאן שפרן: יש נערות שלא מצוין וזה קצת אני חושבת קצת פספוס, של נערות שבגלל נגיד מחלה פיזית, יש לי נערות שתיים-שלוש כאלו, שמתנדבות.
ליליאן שפרן: ואז הן מתנדבות והצבא מאפשר לנו את האפשרות.
ליליאן שפרן: מבחינת נתונים 5 אחוזים, כמעט 70 אחוזים יוצאים קדם מקצועית.
ליליאן שפרן: שוב, חשוב לציין, הנערות שלפעמים באות ללא השלמת השכלה, אם דיברת על 12 שנות לימוד, הרבה מהן לא סיימו 12 שנות לימוד.
ליליאן שפרן: בעיות עם לקויות ל מיד המאוד קשות.
ליליאן שפרן: חלק מהנשירה שלהן מסגרות זה על רקע ליקוי למידה מאוד קשים וחמורים.
ליליאן שפרן: אנחנו כמעט כל הנערות , ה-70 אחוזים של קדם מקצועית הוא מאוד משמעותי.
ליליאן שפרן: ולכן אם את מדברת, כל ציון פה.
ליליאן שפרן: עכשיו חשוב לי לציין נקודה עוד אחת שנורא חשובה לי, זה פרויקט מאוד ייחודי, אני קוראת לו, בעיני יש בו איזה קסם ואני באמת אומרת את זה ואני גם מאמינה, כי אני חושבת שבגלל שבפרויקט הזה מושקעים באמת תקציבים מאוד גדולים.
ליליאן שפרן: ויש שיתוף של המון גורמים ביחד.
ליליאן שפרן: זאת אומרת, זה לא של איזה שירות אחד, דווקא החיבור הזה של כל הגורמים והשקעת התקציב המאוד גדול מאפשרת לנערה לקבל מענה מאוד רב-תחומי והוליסטי.
ליליאן שפרן: ואני חושבת שזה סוד ההצלחה.
ליליאן שפרן: אני גם שותפה בשירות שלנו בכל מיני פרויקטים ואני חושבת שהנערות מצליחות לעבור פה תהליך כל-כך משמעותי בזכות השותפות הזאת.
ליליאן שפרן: באמת קשת של מענים, בכל הרמות, טיפוליים, העשרתיים, הכשרתיים, חברתיים, ובעיני המיכל הזה מאוד אינטנסיבי בתשעה החודשים האלו, אני לא מדברת על מספרים, אני רואה את סיפורי החיים שאני שומעת מנערות מאיפה הן באות ולאן הן מגיעות, בעיני כל נערה שאני אומרת לה היום "לא", אני שולחת אותה למעגל של מצוקה של אבטלה שתחזור אלינו כמובן עוד כמה נשים.
ענבל גבריאלי: כשאת מסתכלת, כשאת באמת שומעת את המקרים ואת מסתכלת על הנערות, ואת יודעת שב-20 אלף ש"ח לשנה את יכולה להחזיר אותה לחיים רגילים, נורמטיביים, זה עדיין נראה לך תקציבים גדולים?
ליליאן שפרן: זה נראה לי סכום מועט.
ליליאן שפרן: מבחינתי זה מאוד מועט.
ליליאן שפרן: כי אני חושבת שהיא תעלה למדינה הרבה יותר כסף אחר-כך.
ליליאן שפרן: בהרבה יותר, כי עכשיו כל תכנית ויסקונסיד שמדברים עליה, מה היא עושה?
ליליאן שפרן: הרעיון הוא לעבור הכשרה מקצועית.
ליליאן שפרן: מה אנחנו עושים לנערות האלו?
ענבל גבריאלי: אותי את לא צריכה לשכנע לגבי העלות בטווח הארוך.
ליליאן שפרן: המנדט שלי, הכשרה מקצועית לחניכות, הפרויקט שלנו היה חלקו.
ליליאן שפרן: בזמנו מה שנקרא "הכשרה מקצועית של מבוגרים".
ליליאן שפרן: זאת אומרת, אני לא יודעת איפה זה נופל היום, אבל מבחינתי לא איכפת לי איפה הם יפנו, אבל שיהיה את המענה.
יצחק קרונר: עכשיו המצב הרבה יותר גרוע.
ליליאן שפרן: אני לא יודעת, אני רק אומרת.
יצחק קרונר: זה רק מבוגרים.
יצחק קרונר: האוצר קיצץ 90 אחוזים.
ענבל גבריאלי: ויצ"ו.
אביטל בלומנטל: אני רוצה לציין שהשותפות הזאת היא מאוד משמעותית, כמו שכולם אמרו.
אביטל בלומנטל: כמו שאנחנו רואות את זה, זה לא רק טיפול בנערה, כי בעצם נערה אחר-כך בונה משפחה ואותה משפחה אחר-כך עולה למדינה הרבה יותר מאשר, כמו שאמרת, ה-20 אלף ש"ח לשנה.
ענבל גבריאלי: הפרויקט הוא בן תשעה חודשים, זה 20 אלף ש"ח, נקודה.
אביטל בלומנטל: כל נערה היא באמת סיפור חיים מאוד מיוחד ובאמצעות החבירה הזאת של כל הגורמים אפשר באמת להביא אותן למקום ממש אחר, מקום הרבה יותר טוב.
ענבל גבריאלי: אחרי שהבנות מתגייסות ואחרי שהן משרתות והן משתחררות, למי מהגורמים, אם זה ויצ"ו, הרווחה, יש איזשהו קשר אתן.
ענבל גבריאלי: זאת אומרת, אנחנו יכולים לסמן את הפרויקט הזה באמת כהצלחה שהביאה לכך שהן תתגייסנה ולאחר הגיוס הן באמת ימשיכו בחיים נורמטיביים.
אביטל בלומנטל: נערות שמסיימות שירות צבאי והן הופכות להיות נורמטיביות, הן לא חוזרות, לא אלינו ולא לשירות, ברוב המקרים.
אביטל בלומנטל: אבל הדלת של ויצ"ו תמיד פתוחה.
אביטל בלומנטל: ויצ"ו זה הרי ארגון שמטפל בנשים לאורך שנים.
אביטל בלומנטל: אני חושבת שאם הן לא חוזרות אלינו.
אביטל בלומנטל: זאת אומרת, אני מתכוון לטיפול, אז זאת, כמו שאני רואה את זה, זאת הצלחה גדולה.
ליליאן שפרן: יש מחקר שיתפרסם ממש בעוד איזה שבועיים, מחקר שבדק את המערכת לאורך חמש שנים, מרגע הגיוס עד אחרי שנה וחצי אחרי הגיוס, וגם בנתונים שבמחקר עולה שההשתלבות שלהן או סיכויי ההשתלבות שלהן, הם עשו את זה בהשוואה לקבוצת השוואה אחרת.
ליליאן שפרן: זאת אומרת, כל המדדים.
ענבל גבריאלי: על איזה קבוצה את משווה?
ליליאן שפרן: הם עשו את זה בהשוואה לקבוצת חג"ם.
ליליאן שפרן: חג"ם זה קבוצה שמתגייסת, אותו גיוס מכ"ם, אבל ללא פטור.
ליליאן שפרן: הם לא קיבלו פטור.
ליליאן שפרן: כלומר, מראש באות עם נתונים יותר גבוהים.
ליליאן שפרן: ועשו השוואה ובעצם גם רואים את ההשתלבות שלהם אחרי הצבא, השתלבות שלהם באזרחות, הקמת משפחה וכו', אז המדדים עולים.
ליליאן שפרן: עכשיו אני יכולה להגיד מנקודה אישית, זאת אומרת, שהעובדות שלנו מלוות הרבה נערות גם אחר-כך ברמה אישית, כי נוצרים קשרים נורא משמעותיים.
ליליאן שפרן: ואנחנו שומעים את הסיפורים.
ענבל גבריאלי: זה מה שאני שואלת.
ענבל גבריאלי: זה ברור לי שכל עוד לא קם איזשהו צורך טיפולי, הן לא תחזורנה לכל הגופים.
ענבל גבריאלי: דרך הקשרים האישיים את יכולה לומר ש?
ליליאן שפרן: במקרה דיברתי עם מישהי, היא אמרה שהיא תבוא.
ליליאן שפרן: בחורה בת 32, אימא לשני ילדים.
ליליאן שפרן: עשתה פרויקט, עכשיו לומדת עבודה סוציאלית.
ליליאן שפרן: בעיני, כאילו, אין יותר מזה.
ליליאן שפרן: וניסיתי לשכנע אותה לבוא, היא לא הצליחה להתארגן עם הילדים.
ליליאן שפרן: אבל אני שומעת סיפורים באמת של השתלבות מאוד יפה, של לימודים.
ליליאן שפרן: אני לא יכולה להגיד שזה במאה אחוזים, יש גם נערות שבאמת חוזרות לסיוע, אבל הן יודעות להשתמש גם בעזרה וזה גם משמעותי.
ליליאן שפרן: היא כבר יודעת למי לפנות, היא יודעת מה לעשות.
ליליאן שפרן: חלק מהעבודה שאנחנו עושים זה התחום של לתת להן כל מיני כלים של העצמה נשית בכלל.
ליליאן שפרן: מה אני עושה, איך אני מתמודדת.
ענבל גבריאלי: טוב, ויצ"ו, אביטל או מריאל, להוסיף משהו?
מיראל הוברמן: רציתי להוסיף משהו.
מיראל הוברמן: כשליליאן דיברה קודם על הנושא של כל הארגונים המשותפים, חלק משמעותי מאוד לויצ"ו זה כל הנושא של העשרה.
מיראל הוברמן: והעשרה זה לא בקטע של איזה הרצאה הן יקבלו כשמגיעים פעם בשבוע שמגיעים לסניף ויצ"ו.
מיראל הוברמן: אלא זה הכניסה למקום נורמטיבי.
מיראל הוברמן: המתנדבות שמקבלות את הנערות.
מיראל הוברמן: כל קשת המתנדבות, נשים מהחברה, מודלים לחיקוי.
מיראל הוברמן: זה נותן הרבה יותר, ההכשרה המקצועית זה חלק מאוד חשוב בכל הפרויקט, אבל זה שליש.
מיראל הוברמן: יש את החלק של ההכשה המקצועית, יש את החלק הטיפולי של עובדות סוציאליות שמטפלות ומלוות ודואגות לכל הצרכים של הנערות.
מיראל הוברמן: ויש את החלק השראתי, חברתי שמקבלות גם מויצ'"ו, שזה איזשהו לפעמים נערות פעם ראשונה שבאות, איך החיים יכולים גם אחרת.
מיראל הוברמן: איך אישה יכולה גם להתנדב ולתת מעצמה וגם לעבוד, איך אפשר לקבל חיבוק חם שהן לא מקבלות בבית ואיך ללמוד הרבה מאוד דברים מעבר ללימודים עצמים, בנושא העשרה, דיברנו קודם על הרצאות על איידס, הטרדה מינית.
מיראל הוברמן: כל הדברים הלאה שמקבלות מעבר ללימודים הסטנדרטיים.
מיראל הוברמן: נותנים כלים להתמודד בחיים גם מעבר.
ענבל גבריאלי: שותפה נוספת דרך משרד התמ"ת, רשת עמל.
ענבל גבריאלי: אני רוצה לשמוע קצת.
אילנה שטרנהל: קודם כל מלבד לדבר על הנושא של הפרויקט, באמת בעל חשיבות לאומית, אני חושבת שעצם העובדה שהבנות האל הנמצאות כולן במסגרת, לי מאוד מאוד קשה לחשוב על האלטרנטיבות שעומדות בפני הבנות האלה, אם הן לא תהיינה בפרויקט.
אילנה שטרנהל: אני חושבת שזה הדבר שצריך להטריד את כולנו פה סביב השולחן.
אילנה שטרנהל: מהן האלטרנטיבות וכמה מהן תצלחנה לצאת מהמעגל הזה לבד.
אילנה שטרנהל: ואני חושבת שאנחנו כולנו צריכים לעשות את הכל שבעולם כדי להחזיר כמה שיותר בנות, כי 100 בנות זה המון.
אילנה שטרנהל: זה הרבה מאוד בנות שכל אחד מהגורמים שיושבים פה סביב השולחן, ייתקל בהן בדרך זו או אחרת.
אילנה שטרנהל: וכמו שאמרנו, בעלויות הרבה יותר גבוהות לאחר מכן.
אילנה שטרנהל: ולכן מאחר ואני מכירה ויושבת כאן מנהלת בית-ספר שיש בבית-ספרה כיתה כזאת, ואני יודעת איזה עבודת קודש נעשית עם הבנות ובכיתות האלה.
אילנה שטרנהל: אני חושבת שפשוט אין אלטרנטיבה.
אילנה שטרנהל: אנחנו לא יכולים לחשוב על אופציה אחרת.
אילנה שטרנהל: אלא לתת להן ללמוד במקומות האלה.
אילנה שטרנהל: אני חושבת שמאוד חשוב לשמוע על זה, אם אפשר.
ענבל גבריאלי: כן, בוודאי.
נחמה שני: אני רוצה לגעת דווקא בנושא של הכשרה מקצועית והמקצוע והפרקטיקה בלימודים.
נחמה שני: אני מלווה כבר את הפרויקט, אני מנהלת 14 שנה, אני מלווה את הפרוייקט כבר 18.
נחמה שני: אני גם ראיתי את השינויים שחלו בפרויקט מאז שהוא התחיל ועד עכשיו.
נחמה שני: הפרויקט הזה עכשיו הוא מאוד מקצועי.
נחמה שני: הבנות באות לתוך מערכת עדיין תלמידות תיכון.
נחמה שני: יש את הניחוח הזה של הנעורים, שאפשר עוד לקחת אותן ואיך אומרים, להעביר אותן גם את ההכשרה בשיעורים עם העבודה הסוציאלית וההיבט החברתי.
נחמה שני: המצוקות שלהן והבעיות שלהן עדיין משאירות אותן ילדות.
נחמה שני: והמוטיבציה להתגייס לצבא זה משהו שקשור להוויה החברתית שלנו, לכולנו.
נחמה שני: וקל מאוד לגייס אותן לתוך מערכת של בית-ספר.
נחמה שני: כי מה שקורה הן לא נמצאות בקורס, הן נמצאות בקורס אבל בתוך בית-ספר.
נחמה שני: בתוך מנגנון של ערכים ולימודים של בית-הספר וחיים של בית-הספר.
נחמה שני: זה טוב להן, זה מכניס אותן לנורמה.
ענבל גבריאלי: הם גם הן לא מנותקות.
נחמה שני: הן לא מנותקות.
נחמה שני: ההישגים הלימודיים שלהן מאוד גבוהים.
נחמה שני: אני פה הסברתי לאילנה, הן מגיעות למיומנויות במחשב, כי היום בגישה החדשה של הלימודים ללמוד מינהל, מזכירות, בשיטה של ההכשרה מקצועית החדשה הן מגיעות למיומנויות שליטה שאף אחת מאתנו לא מגיעה.
נחמה שני: הן מגיעות לצבא והצבא נותן להן הכשרות נוספות.
נחמה שני: הן לא באות נמוכות, הן באות גבוהות.
נחמה שני: מן לוביליות חברתית שנותן להן גאווה.
נחמה שני: אם הן עושות את כל הצעדים הנכונים בתוך המערכת של בית-הספר, הצבא גם מקבל לא בנות מרחמים אלא באמת איכותיות עם עבודה נכונה, מקצועית.
נחמה שני: ואם הן מקבלות את כל ההיבטים החברתיים, הן יכולות להשתלב בצורה מצוינת גם בצבא, הן יכולות להשתלב מבחינה מקצועית בצבא שזה מאוד מאוד חשוב והן יכולות אחר-כך, אחרי הצבא, למצוא עבודה, לא כעוזרות בית וכמנקות, כמו שמעתי לצערי הרב, משפטים.
נחמה שני: אלא באמת להשתלב במשרדים, במקומות עבודה וכו'.
ענבל גבריאלי: משפטים מה, מהן?
נחמה שני: לא, משפטים מכל מיני אנשים שהיום רואים את הדברים אחרת.
נחמה שני: שאולי האוכלוסייה הזאת צריכה ללכת לניקיונות ולסידורים כאלה.
נחמה שני: ולמה לנו להתעמק ולעבוד בצורה כזאת.
נחמה שני: איך אומרים, יש מערכת פקידותית מספיק גדולה.
נחמה שני: אבל אחננו לא מבינים שאותן נערות שברגע שהן משלימות פערים, ויש להן ליקויי למידה ויש להן קשיים וקשיים חברתיים ומהבית וכו', אבל הבגרות הלימודית שלהן היא גבוהה.
נחמה שני: מצד שני, הילדות שלהן.
נחמה שני: זה חומר נפלא, באמת.
נחמה שני: אני מנהלת הרבה, אני עובדת עם ההכשרה המקצועית, אני עובדת עם נערים של שילוב עבודה ולימודים.
נחמה שני: אני אפילו יצא לי, עם יולי תמיר, שהיתה שרת הקליטה, עם התלמידים העולים שלנו.
נחמה שני: בוא נגיד שבגלל שאת נוגעת בזה הרבה שנים, אז את מכירה את האוכלוסיות.
נחמה שני: זה פרויקט אדיר, פשוט יפה מאוד.
נחמה שני: ואני חושבת שצריך לקחת את כל המאמצים לגייס את כל הכוחות בשביל להמשיך להפעיל אותו.
נחמה שני: לפגוע בפרויקט כזה ולהגיד, או-קיי, הנה הנקודה האדומה של החברה שלנו.
נחמה שני: הנה הנקודה האדומה, או-קיי, הבנו, הנערות האלה שתתמודדנה לבד, והן לא יכולות להתמודד לבד.
נחמה שני: גם אנחנו, בבית הספר, מסתייעים בעבודת סוציאלית.
נחמה שני: תמיד אני אומרת, אך, הלוואי, ועל כל כיתה תהיה עובדת סוציאלית.
נחמה שני: צריך לדעת, כל הדברים הקטנים, כל החוטים, בשביל לתת להן את האפשרות ללמוד והרבה מהן משלימות בגרויות אצלי.
נחמה שני: והרבה מהן אחר-כך ממשיכות למכינות, סיפרתי לך.
נחמה שני: והן באות לבית-הספר לבקר, הן באות לבית-ספר, הן מספרות לאחרות על הדוגמה.
נחמה שני: אני רואה אותן משתלבות בעבודה, לא רק מגדלות ילדים, אלא גם עובדות ומתחתנות.
נחמה שני: ודיברנו פה על נישואין.
יולי תמיר: זה פרויקט של בנות שהשתחררו.
יולי תמיר: השאלה מה קורה אתן?
נחמה שני: אז אני אומרת לך שסיפרתי לה שבדיוק בשכונה שלי, הסגנית מנהלת של הסופר, היא עובדת שם.
נחמה שני: תראו, הן לא יטפסו למעלה, הן לא יהיו עורכות-דין, עובדות סוציאליות, זה מקרה מיוחד.
נחמה שני: בשבילי מספיק שהיא עובדת כמנהלת חשבונות, שהיא עובדת כפקידה, שעובדת כמזכירה, שהיא עובדת בחברת ביטוח.
ענבל גבריאלי: המחקר שנחמה מדברת עליו, התפרסם מחקר על הנערות האלה שליווה אותן עד שנה וחצי לאחר השחרור.
ענבל גבריאלי: והיא סיפרה על מקרה של, היום היא אישה היא כבר לא נערה, שהיא רצתה שהיא תבוא להעיד, היא בת 32, היא אם לשני ילדים, ומתחילה ללמוד או לומדת שנה שלילית עבודה סוציאלית.
ענבל גבריאלי: והמחקר הזה יפורסם עוד מעט.
נחמה שני: אז אני אומרת, אני לא מסתכלת על הקצה, יש לי גם מקרה, בדיוק סיפרתי לי שנערה באה להחתים למכינה, היא נרשמת ללמוד גננת.
נחמה שני: ויש נערות למשל במקום לעשות את השירות של הפקידות, הן הלכו לתפקידים הרבה יותר מיוחדים.
נחמה שני: אני מסתכלת על הדברים הפשוטים.
נחמה שני: נערה כזאת שסיימה 12 שנות לימוד.
נחמה שני: הרבה פעמים בתי ספר בלי שום תעודה, אלא ישבה בתוך מערכת בית-הספר ולכאורה למדה, נערה שהסתובבה וגם עבדה ולא למדה, מגיעה, לומדת שנה, לומדת מקצוע.
נחמה שני: מגיעה לעבודה, הולכת לצבא, משתלבת בתוך החברה, יוצאת החוצה מתחתנת, מגדלת ילדים, עובדת, זה הישג.
נחמה שני: וההישג הזה חייב להיות נתמך על-ידי כל הארגונים כדי שבית-ספר יוכל לעבוד.
נחמה שני: אני נמצאת כל הזמן בלחץ ובמתח מה יקרה, איך אנחנו נוכל לעבוד אתן.
נחמה שני: למשל, קבוצה גדולה של בנות מאפשרת יותר ניידות טכנית פדגוגית בתוך בית-ספר.
נחמה שני: יש הר המאוד יתרונות לקבוצת בנות יותר מסיבית, הן גם בעצמן מרגישות הרבה יותר טוב.
נחמה שני: וחבל, חבל לוותר על הפרויקט הזה.
אילנה שטרנהל: אני רוצה להוסיף משפט נוסף.
אילנה שטרנהל: אני חושבת שאחת הטעויות הגדולות שאנחנו צריכים לזכור, רוב הגופים מסביבנו לצערי, גם שמכריזים על עצמם כגופים שמטפלים בבעיות חברתיות, די מתנערים היום מפלח האוכלוסייה הזה.
אילנה שטרנהל: והכי קל לעשות את הקיצוצים בפלח הזה.
אילנה שטרנהל: ויש הרבה מאוד גופים והרבה מאוד רשתות שבהם החליטו לוותר, מוותרים, מטפלים במצוינות מהצד השני.
אילנה שטרנהל: אינ חושבת שזה באמת, זה פשוט אחריות לאומית של כולנו מסביב לומר לא, אנחנו לא מוותרים, כי זה לא 100 בנות אלא זה הרבה הרבה הרבה מעבר.
ענבל גבריאלי: 100 בנות שכבר אותרו.
אילנה שטרנהל: כן, 100 בנות שכבר אותרו.
אילנה שטרנהל: הפרויקטים האלה רק צריכים ללכת ולגדול.
יולי תמיר: אבל רציתי רק לשאול את השאלה, על איזה סכום מדובר?
ענבל גבריאלי: אמר לנו יצחק קרונר שהוא ממונה על נוער וחניכות באגף להכשרה מקצועית במשרד התמ"ת, כרגע מדברים על חוסר של ארבע כיתות שזה כ-100 נערות.
ענבל גבריאלי: שזה שני מיליון ש"ח.
ענבל גבריאלי: שזה אומר זה להעניק חיים לנערה כזו ב-20 אלף ש"ח.
ענבל גבריאלי: זה לא 20 אלף ש"ח לשנה, כי הפרויקט הוא בסך-הכל בן תשעה חודשים.
ענבל גבריאלי: כפי שאמרתי לכם בתחילת הדיון, אנחנו המתנו עד כמה שניתן היה ולדיון הזה הוא יוזמה ופניה של חברת-הכנסת יולי תמיר ונשמע אותה עכשיו, בטח יהיה לה מה לומר, גם אחרי שהיא שמעה שני מיליון ש"ח.
יולי תמיר: דבר ראשון, שאנחנו יכולות להגיד בינינו שבדיוני התקציב הקרובים יהיה לנו מה להגיד על שני המיליון האלה באמת בעיני הבחינה שלנו כחברה, נמדדת בדיוק בדברים האלה.
יולי תמיר: ולצערי אנחנו נכשלים בה פעם אחרי פעם בסכומים פעוטים.
יולי תמיר: זו בעיה שאי אפשר לפתור אותה, מיליארדים.
יולי תמיר: אבל שני מיליון, זה באמת לעג לרש בלא מובן המילה, לקחת את הפרויקט הזה.
יולי תמיר: אני ביקשתי את הדיון מענבל כי אני חושבת, שמעתי עליו הרבה בעבר וראיתי איך פרויקט הזה יכול להציל חיים של אנשים.
יולי תמיר: דרך אגב, אף אחד לא מדבר על העלויות האלטרנטיביות אם נערה כזאת מתדרדרת.
ענבל גבריאלי: העלינו את זה כאן.
יולי תמיר: אז כמובן שהעלויות לאין שיעור יותר רבות.
יולי תמיר: וכמובן ככל שהנזק ייעצר ויטופל בשלב מוקדם יותר, אז גם הנערה וגם אנחנו כחברה נרוויח.
יולי תמיר: אני חושבת שאנחנו צריכים לצאת מפה עם איזה שהיא החלטה שתומכת בהמשך הפרויקט.
יולי תמיר: השיטה שהיתה עד עכשיו, אם אני מבינה אותה נכון, שלא היה מיון ומי שיכלה לשרוד, שרדה, היא בעיני השיטה הנכונה, כי היא מאפשרת למקסימום באמת של הנגישות.
יולי תמיר: ומשרד התמ"ת למצוא שני מיליון ש"ח, נראה לי, אם הוא יתאמץ ויחפור בכיסיו.
ענבל גבריאלי: לדעתי גם ללא מאמץ.
יולי תמיר: ללא מאמץ, ניתן להם את הפריבילגיה שזה יהיה מאמץ.
יולי תמיר: אבל את השני מיליון האלה אפשר בהחלט לדרוש ולמצוא.
יולי תמיר: ואני חושבת ששיתוף הפעולה בינינו רק יכול להביא לזה שזה גם יגיע.
ענבל גבריאלי: בהחלט.
ענבל גבריאלי: כדאי שנשמע את סגן אלוף גדי אגמון, סגן ראש מינהל הגיוס.
גדי אגמון: כמה נתונים על האמירות לגבי התהליך כפי שהוא מתקיים אצלנו.
גדי אגמון: קודם כל, מדיניות הצבא בסופו של דבר אכיפת חוק שירות ביטחון.
גדי אגמון: לגייס את מירב האוכלוסייה ואת מי שניתן לצבא.
גדי אגמון: אני חושב שהפרויקט הזה, כפי שמדובר עליו, אנחנו מדברים על כ-180-190 בשנה שמגיעות לשערי הצבא, בהחלט מאפשר לנו את אכיפת החוק.
גדי אגמון: ההליך הוא הליך בהחלט יותר מוכוון, מבחינתנו כצבא.
גדי אגמון: ונותן יותר תשומת לב ומרכז יותר מאמצים, גם על בסיס ריאיונות אישיים שאנחנו מקיימים בתהליך של קצינות הת"ש בחמש לשכות הגיוס שלנו.
גדי אגמון: וגם על בסיס אישורים פרטניים לכאלו שאנחנו רואים שצריך לאשר אותם כחריג בשל בעיות מבעיות שונות, ואנחנו נתקלים עם אינוונטר מאוד מאוד רחב של מקרים שאפילו המורכבים ביותר מגיעים אלי באופן אישי פרטנית ואנחנו מאשרים אותם.
גדי אגמון: אני חושב שמיותר לציין מיהם האוכלוסייה, אבל בגדול אנחנו עושים את זה במשולב.
גדי אגמון: זאת אומרת, גם מוציאים פוטנציאל מתוך האוכלוסייה שאיננה מיועדת לגיוס וגם על בסיס המשא ומתן ודין ודברים שאנחנו מנהלים במהלך איתור הפוטנציאל.
גדי אגמון: כפי שאמרתי, גם מול הכניסה מול הפרויקט ובתוך הפרויקט או בתוך תשעת חודשי הלימוד, אנחנו למעשה באים במגע עם אותן בנות בכל הליך המיון והסיווג.
גדי אגמון: ההליך הזה למעשה נכנס לכל אותם תהליכים בתוך לשכות הגיוס.
גדי אגמון: החל מההיבטים הרפואיים, הנפשיים, ההתאמה שלהן לשירות וכמובן היכולת.
גדי אגמון: מבחינת השירות, אני אמנם אמון על מינהל גיוס ופחות על נתוני השירות, אבל לקחנו את נתוני השירות מתוך המערכת, אני יכול לומר לכם שסך-הכל כ-50 אחוזים מהבנות מוכשרות למקצוע בצבא.
גדי אגמון: זאת אומר, מעבר להכשרה שהן מקבלות בתוך הפרויקט עצמו, במערכת האזרחית.
גדי אגמון: אז כ-50 אחוזים מהבנות משובצות למקצוע ו-50 אחוזים נוספות למערך המזכירות, פקידות בצה"ל.
גדי אגמון: כשאחוז השרידות שלהן הוא אחוז גבוה מאוד.
גדי אגמון: אנחנו מדברים על למעלה מ-90-95 אחוזים מבחינת השרידות בשירות.
גדי אגמון: כך שהמוטיבציה מבחינתנו לגיוס, גם מבחינת הבנות ובוודאי גם מבחינת המערך, כלל המפקדים, הי חידות בצבא, אנחנו רואים את המערכת הזאת קורת, בהחלט מאשרת את הדברים שנאמרו כאן.
יולי תמיר: כמה מהבנות שהן מתגייסות, מסיימות את השירות?
גדי אגמון: אמרתי שאחוז גבוה מאוד מסיימות, אני מדברת על כ-90 עד 95 אחוזים.
גדי אגמון: הנתונים שמוצגים פה זה במהלך ההכשרה.
גדי אגמון: אני אומר לכם שבמהלך השירות מעל 95 אחוזים מסיימות.
יולי תמיר: ואתם מלווים אותן גם במהלך השירות באופן ייחודי?
גדי אגמון: בוודאי, הליווי הוא ליווי של חיל החינוך של מערך מרכז לקידום אוכלוסיות מיוחדות בצבא, שמלווה אותן לאורך כל השירות, הן יודעות לאן לפנות, יש להן כתובת.
גדי אגמון: כמובן עוד בתחילת הדרך ובמהלכה.
גדי אגמון: ככה שהשיבוץ שלהן, בוודאי שלב ההכשרה הראשוני לא מסתיים בזה.
ענבל גבריאלי: עדי, בואי נשמע.
ענבל גבריאלי: ספרי, לא להיכנס לפרטים כמובן מה היה לפני.
ענבל גבריאלי: אבל חשבת שתלבשי מדים?
עדי כנרת סיון: בהתחלה לא חשבתי שיקבלו אותי, התאכזבתי שקיבלתי את הפטור.
ענבל גבריאלי: בצו הראשון?
עדי כינרת סיון: בצו הראשון.
עדי כינרת סיון: וכאילו נלחמתי שאני אתגייס לצבא.
עדי כינרת סיון: ואז אמרו לי בלשכת גיס שאם אני רוצה להתגייס לצבא שאני אעשה מן קורס כזה ואז אני אתגייס.
עדי כינרת סיון: אז בהתחלה עשיתי פרצוף למה, פעם וזה.
עדי כינרת סיון: אבל אז אמרתי, זהו, אני צריכה לקחת את עצמי בידיים בשביל להמשיך את החיים שלי כמו שצריך.
עדי כינרת סיון: אז הלכתי לקורס הזה ובקורס אני קיבלתי מעל ומעבר.
עדי כינרת סיון: אם זה שיחות, אם זה שלא היה למי לפנות, שקשה לי, היה למי לפנות.
עדי כינרת סיון: ובתכל'ס הקורס הזה ממש ממש עוזר.
עדי כינרת סיון: כל מי שלמד אתי, זה ממש עזר לו.
עדי כינרת סיון: וחבל, חבל שייסגרו את זה.
ענבל גבריאלי: עזר להתגייס או שעזר לך מעבר?
עדי כינרת סיון: גם מעבר וגם בשביל להתגייס.
עדי כינרת סיון: הנה למשל, באתי מפנימייה ולא היה לי מקום לגור בו, אז דרך הקורס הזה, הגענו לגור בדירה בירושלים ואני גרה שם עכשיו.
עדי כינרת סיון: הם עוזרים, הם רואים כאילו שאת צריכה דברים, אז הם עוזרים לך.
ענבל גבריאלי: עכשיו בצבא למשל עכשיו כשאת כבר מתגייסת וכבר בשירות חובה, יש לך, כמו ששמענו עכשיו מגדי.
ענבל גבריאלי: גדי אמר לנו שכל הנערות, הבנות שמגיעות מן הפרויקט ומתגייסות, גם בצבא עומדים לרשותן כל מיני גורמים והן יודעות לאן לפנות ולמי, במקרה הצורך.
ענבל גבריאלי: השאלה שלי אם את נתקלת ואת יודעת ואם באמת.
עדי כינרת סיון: הבנות שמתגייסות מהקורס, יש להן קצינת מכ"ם שהולכת אתן כל הדרך.
עדי כינרת סיון: היא יכולה לפנות אליה, יענו אם היא רוצה לעבור ממקום למקום, אז היא עוזרת לה, היא עושה הכל בשביל שהיא תעבור ושיהיה לה טוב איפה שהיא נמצאת.
עדי כינרת סיון: יש, יש את העזרה שם בצבא גם.
יולי תמיר: איזה תפקיד את לומדת היום בצה"ל?
עדי כינרת סיון: אני עשיתי קורס רספיו"ת, כמו אחראי משמעת.
עדי כינרת סיון: ועכשיו אני כאילו מוצבת בחיל הקישור באשקלון.
עדי כינרת סיון: אבל בתכל'ס כן, אבל אני בשלבים, אני רוצה לעבור למשהו אחר.
עדי כינרת סיון: למשטרה צבאית או למג"ב.
יולי תמיר: ואת חושבת שתמשיכי אחר-כך, תעשי צבא קבע?
עדי כינרת סיון: כן, יש מצב.
ענבל גבריאלי: עו"ד קרן גאייר מהרשות לקידום מעמד האישה.
קרן גאייר: אנחנו בהחלט מצירים על הקיצוץ ותומכים באמת בהחלטה שיוצאת, בקריאה שיוצאת פה מהוועדה באמת שמשרד התמ"ת יעשה מאמצים ובאמת ימשיך את הפרויקט הזה.
קרן גאייר: אנחנו קודם כל מאוד מודים לכל מי ששותף לפרויקט ואנחנו חושבים שנוכל להשתלב באיזה שהיא דרך בתקציב המועט שלנו, אבל בפרויקט המנהיגות שיש לנו בכל רחבי הארץ, אז אולי לתת עוד קצת חיזוק לבנות שכבר משתלבות בקורסים.