GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמל אלסאנע: דבר רקום שלוקחים לניקוי יבש, לא תמיד יוצא טוב.
אמל אלסאנע: מה שילך לאיבוד ולא יהיה ניתן לתיקון, אנחנו נשלם עבור זה.
אמל אלסאנע: ערכנו ישיבת היערכות על מנת לראות איך אנחנו יוצאות מכל הפלונטר הזה, ומצאנו כי מדובר בסכום של 150,000 שקלים, אחרי שהביטוח מכסה את החלק שלו, ועוד 50,000 שקלים כדי לייצר מלאי חדש.
אמל אלסאנע: הנשים האלה יושבות בבית וצריך לתת להן בדים וחוטים על מנת שהן יתחילו לעבוד.
אמל אלסאנע: אנחנו מדברות על 200,000 שקלים.
אמל אלסאנע: אנחנו פנינו למישהו במשרד של שמעון פרס.
אמל אלסאנע: אנחנו יכולים לתת פירוט על הסכום הזה, ואנחנו גם נוציא קבלות ודו"ח כספי מאורגן ומסודר.
אמל אלסאנע: כל השנים פעלנו לפי ניהול תקין של רשם העמותות.
אמל אלסאנע: אני חושבת שבגלל שאנחנו נשים אנחנו יודעות לעבוד מאורגן.
אתי לבני: בנוגע לביטוח, קחו עורך דין.
אורית נוקד: אני אבדוק את הנושא הזה אצלנו במשרד.
אתי לבני: נעמה, האם אתם הייתם מבוטחים?
נעמה אלסאנע: אנחנו לא היינו מבוטחים, אבל עכשיו אנחנו למדנו לקח ויש לנו עכשיו אזעקה וביטוח על כל המאגר ועל המבנה.
נעמה אלסאנע: אנחנו עברנו מקום, יצאנו מפנים הכפר.
נעמה אלסאנע: אני ממליצה גם להן לצאת משם.
אמל אלסאנע: אני לא רוצה לצאת משם.
אמל אלסאנע: אני לא רוצה לוותר.
אמל אלסאנע: כאשר אנחנו עשינו עצרת מחאה בתוך היישוב, אנחנו רצינו לעורר שיח בתוך הקהילה שלנו.
אמל אלסאנע: זה לא יכול להיות שכל פעם שעושים משהו, אנחנו מתקפלות ויוצאות החוצה.
אמל אלסאנע: אם אנחנו רוצים לעשות שינוי בתוך הקהילה, אני רוצה שגם הילד הקטן יראה אותנו מדברות על זה, גם הגבר המבוגר וגם שידברו על זה במסגד.
אמל אלסאנע: אני אמרתי לאנשי הדת, שדת שלא יכולה לתקן חברה היא לא דת מבחינתי.
אמל אלסאנע: הם חייבים לדבר על זה גם בדרישה של יום שישי.
אמל אלסאנע: את מי מעניין ההיסטוריה של הנביא?
אמל אלסאנע: אם הדרישה של יום שישי לא תטפל בבעיות של הקהילה ושל החברה, זה חבל.
אמל אלסאנע: אנחנו מנסות להשפיע גם שם.
אמל אלסאנע: אני רוצה את השיח הזה בתוך הקהילה שלי, ולא לקחת את הדברים שלי ולצאת החוצה.
אתי לבני: ממש דברי אלוהים חיים.
אתי לבני: גם אנחנו קוראים לאנשי הדת שלנו ואומרים, כי הדת שלנו לא שווה אם היא לא יכולה לתקן את הקלקולים.
מרים אלסנע: הבנות פה דיברו על הנשים ועל העמותה, ואני רוצה לדבר על הגברים.
מרים אלסנע: למה אצלנו הגברים לא עוזרים לנשים?
מרים אלסנע: אם הגברים היו משכילים ומתקדמים, הם היו עוזרים לנשים.
מרים אלסנע: יש לנו גברים משכילים במשפחה שהם כן תומכים בנשים.
מרים אלסנע: יש חברה שנושרים מבית הספר, יושבים בדיוואן וכל מה שמעניין אותם הוא רק להתחתן.
מרים אלסנע: אין להם משהו אחר לחשוב עליו.
מרים אלסנע: אני לא נגד הגבר אני איתו, אבל אני רוצה שגם הגברים יתקדמו כדי שיעזרו לאישה.
מרים אלסנע: החברה האלה נושרים מבית הספר ואין להם תעסוקה, אין להם מועדונים ואיפה לדבר על מה שמציק להם.
מרים אלסנע: אפילו אין להם מגרש כדור רגל שבו הם יכולים לשחק.
מרים אלסנע: אין להם גם שפה עברית כדי לתקשר עם העולם.
מרים אלסנע: אני מבקשת מהמדינה, לקחת את החברה האלה ברצינות כדי שלא יפנו לסמים ולעבריינות.
מרים אלסנע: יש כאלה שגונבים רכב, ואז או שהמשטרה תופסת אותו או שהוא מצליח למכור את האוטו ולעשות כיף עם הכסף.
מרים אלסנע: הכיף שלו זה הסמים.
מרים אלסנע: במקום שהצעירים שלנו ילכו ללשכת התעסוקה כדי להודיע שהם מובטלים, כדאי שיהיה מפעל בתוך היישוב שבו הם יוכלו לעבוד.
מרים אלסנע: העבודה מקדמת את האנשים.
מרים אלסנע: אם הם ילכו ללשכת התעסוקה, הם יישארו באותו מעגל קסם.
מרים אלסנע: גבר שיש לו עבודה והוא משכיל, הוא יתמוך בנשים ולא ילך לגנוב או להשתמש בסמים.
אתי לבני: האם הוא גם יהיה נשוי לאישה אחת?
מרים אלסאנע: גם היא צריכה לעבוד, כדי שהוא יחשוב פעמיים לא לוותר עליה.
אמל אלסאנע: עכשיו תדבר חסן שבזכותה העמותה הוצלה בדקה ה-90, כי היא זו שהודיעה בשעה 01:30 בלילה על השריפה.
חסן סאנע: כולנו דיברנו על מה העמותה עושה, מפעל האריגה ומפעל הרקמה, אבל צריך לא לשכוח שיש גם דברים טובים בתוך כפר לקייה.
חסן סאנע: זה לא שפתאום יש שתי עמותות בכפר הזה.
חסן סאנע: בשום מקום אין עמותות כמו אלה שיש בלקייה.
חסן סאנע: אנשים באים ומבקשים מאיתנו שאנחנו נעביר את המודל הזה לכפרים אחרים.
חסן סאנע: הבנות והמשפחות שהתחילו להקים את שתי העמותות, הן משפחה אחת, משפחה שהיא הכי חזקה.
חסן סאנע: אנחנו למדנו הרבה מהמשפחות שלנו שתמיד עזרו לנו.
חסן סאנע: הגברים והנשים מהכפר שלנו היו יוצאים לכפרים אחרים ומתנדבים ועוזרים לקהילה שלהם.
חסן סאנע: יש משהו שתרם להם להיות במקום שבו הם נמצאים היום.
חסן סאנע: בכפר שלנו צריכה להיות מועצה, מועדונים ועוד הרבה דברים אחרים.
חסן סאנע: יש אנשים שעובדים במקומות האלה ומקבלים משכורת.
חסן סאנע: אנשים שהיו מתנדבים, היום יושבים בבתים.
חסן סאנע: הם חשבו שבגלל שהמדינה הכירה בכפר שלנו, המדינה צריכה לעשות את הכל.
חסן סאנע: המשטרה לא עוזרת לנו בכלל.
חסן סאנע: כאשר אני הולכת להתלונן היום על סוחר סמים, היא אומרת לנו שאם היא לא תראה את זה בעיניים שלה היא לא תתפוס אותו.
חסן סאנע: המשטרה יודעת בדיוק מי סוחר סמים, וסוחר הסמים עובד עם המשטרה.
חסן סאנע: המקום שלנו נשרף בגלל אנשים שקרובים למשטרה והם עוזרים אחד לשני.
חסן סאנע: כאשר הודיעו למשטרה על המקרה, היא לא נכנסה לעמותה אלא שמעה מה קרה מבחוץ.
חסן סאנע: אני יודעת מי פגש אותם בדרך ואמר להם שהיתה שריפה במקום בגלל קצר.
חסן סאנע: לא היה קצר במקום.
חסן סאנע: היה בקבוק של נפט בפנים.
חסן סאנע: הבחור שהם עצרו, לא הוא שעשה את זה.
חסן סאנע: מישהו בא ואמר למשטרה שתיקח את האדם הזה.
חסן סאנע: האדם הזה אוהב את העמותה ועוזר לעמותה.
חסן סאנע: הוא היה עם הנשים, נכנס לעמותה ולקח את החולצה שלי ושם אותה על הפנים שלו וכיבה את האש.
חסן סאנע: המשטרה לא עוזרת לכפר שלנו.
חסן סאנע: היא רוצה להרוס את הכפר.
חסן סאנע: הכפר הזה הוא הכי חשוב שיש בו הכי הרבה משכילים.
חסן סאנע: בעמותה שלנו אחת עוזרת לשנייה, ההורים עוזרים לנו, ואנחנו ממשיכות בעבודה שלנו.
חסן סאנע: אמנם יש גברים מתנגדים, אבל יש גם נשים שמתנגדות לעמותה.
אילן פרץ: זה עצוב לי לשמוע שאת מחזיקה בתחושות האלה.
אילן פרץ: אני כל יום מקבל אזרחים.
אילן פרץ: אין לי שעות קבלת קהל, ואני עובד כמעט 20 שעות ביממה.
אילן פרץ: להגיד שמישהו במשטרה רוצה להרוס את היישוב, זה לא נכון.
אילן פרץ: תשאלי את ראש המועצה ואת האנשים ברשות עצמה לגבי הקשר עם המשטרה.
אתי לבני: אני מסכימה איתך, אבל כנראה שצורת הפעילות דורשת תיקון או שינוי.
אילן פרץ: אם אתן אומרות שאתן יודעות מי האיש שביצע את המעשה, אני אשמח לשמוע זאת.
אמל אלסאנע: אנחנו רוצות לברך על העבודה של המשטרה.
אמל אלסאנע: אני יכולה להבין מאיפה התחושות של חסן.
אמל אלסאנע: אלה תחושות תסכול של שנים.
אמל אלסאנע: אנחנו רוצות שהמשטרה תתייחס ברצינות לפניות שלנו.
אמל אלסאנע: אני הייתי באותו היום במשטרה, ושלחו אותנו מאחד לשני עד אשר אני דיברתי עם מישהו שינסה לדבר איתנו.
אמל אלסאנע: אני רוצה את מספר התיק שלנו במשטרה, כי אנחנו רוצות ללכת עם זה עד הסוף.
אמל אלסאנע: אני רוצה שתדעו, שאם לא היו מכבים את השריפה באותו הלילה שני אנשים היו מתים.
אמל אלסאנע: היו שני בלוני גזים בדיוק ליד המקום, כאשר מעל גרה המשפחה של בעל העסק.
אתי לבני: אני רוצה לסכם את הישיבה.
אתי לבני: חשוב מאוד היה לשמוע אתכן פה היום.
אתי לבני: אני מאוד מעריכה את הדברים שאמרתן פה.
אתי לבני: הדברים שאמרתן פה גורמים לנו לתחושה טובה, לעשייה, יזמות וכוח של נשים.
אתי לבני: בדברים שהועלו כאן, אורית ואני ננסה לעזור.
אתי לבני: אנחנו הכתובת שלכן בכל דבר ועניין.
אתי לבני: אנחנו לא צריכים לקרוא לכן לבוא.
אתי לבני: אתן צריכות לקרוא לנו להזמין אתכן.
אתי לבני: יש לכם פה בבית בכל דבר ועניין.
אתי לבני: תפנו אלינו, ואנחנו נעזור.
אתי לבני: אני פותחת את הישיבה בנושא שיתוף נשים בכנסים מטעם גופים ממשלתיים וציבוריים.
אתי לבני: לפני כשבועיים, ב-9 ליוני התקיימה ועידת מדע ראשונה מסוגה במכון ויצמן שהיא כנראה ועידה מאוד חשובה שרוצה להפוך במרוצת השנים למשהו כמו כנס הרצליה של המדע.
אתי לבני: באותה ועידה השתתפו כ-30 מדענים ואף לא מדענית אחת.
אתי לבני: אמנם המנחה או מרכזת הכנס זו היתה מנכ"לית משרד המדע וחברת-הכנסת לאה נס השתתפה בצורה מוגבלת מכוח תפקידה.
אתי לבני: אבל מדענית לא השתתפה באף אחד מהפנלים.
אתי לבני: לשמחתי, הנושא הזה עורר תהודה וקיבל כיסוי בעיתונים וגרם לאיזה הפגנה קטנה והתייחסויות.
אתי לבני: מה שלא קרה זה דבר דומה בכנס הרצליה לפני חצי שנה שאני השתתפתי בו והוזמנו בסופו של גלגול לומר כמה מלים לסיום כשהוענקו הפרסים.
אתי לבני: ואני קמתי ואמרתי את אותם הדברים.
אתי לבני: לא ייתכן שבכנס הרצליה, באותה מידה, ההשתתפות של נשים תהיה כל-כך מינורית, כל-כך חסרת בולטות, חסרות משמעות.
אתי לבני: ושמחתי לראות שד"ר עוזי ארד, שהוא מאחורי כנס הרצליה, אני מבינה שגם הוא אחד המתכננים או אחד היוזמים של הכנס הזה.
אתי לבני: והוא לשיטתו באמת מסתכל מסביב ורואה את כל החברים שלו ורואה את כל מי שעוסק בנושאים האלה, ופונה לחברים אחרים שימליצו, ושוב אותם אנשים.
אתי לבני: ואז אנחנו מקבלים שכפול של המצב הזה של דומיננטיות גברי בנושאים האלה.
אתי לבני: אני מפנה את תשומת לבכם, יש כאן מאמר שכתבה אורית טמיר ואני חושבת שהוא מאמר מאוד חשוב שהוא בעצם כאן את הדברים וקורא לנו לפעול ואני חושבת שהישיבה הזאת, זה מחלק מאיזה שהיא נקודת התחלה שבה אנחנו לא נמשיך ונגיד "אוי ואבוי וזה לא בסדר" אלא נמצא גם בסופו של דבר, דרכים איך לפעול.
אתי לבני: כולנו יושבות עם העיתונים, גם אני וגם אחרות, בודקות וסופרות כמה נשים משתתפות בכל מיני פנלים, בכל מיני ועידות.
אתי לבני: כאשר יש פחות מדי, אנחנו כותבת מכתבים וזועקת.
אתי לבני: אבל זה לא בא לכלל תודעה כוללת ולא מארגנת בכלל אנשים לשים קץ לדבר הזה.
אתי לבני: אני רוצה לומר לכם שרק לפני כמה ימים יצא ספרו של ארי שביט, שקיבל הרבה פרסום בעיתונים, הוא ראיין 33 מנהיגים או מעצבי דעת קהל, איך הם רואים את התהליך המדיני ומה יהיה השלב הבא או בכלל ההסדר.
אתי לבני: מתוך 33 אנשים היו שתי נשים בלבד.
אתי לבני: אז אני כתבתי לו , שהוא מפסיד ואנחנו מפסידים.
אתי לבני: לא יכול להיות דברים כאלה.
אתי לבני: אז מעבר לזה שאנחנו מקטרות ואנחנו מבקרות ואנחנו נזעקות, אני חושבת שאנחנו צריכות להגיע גם למודלים של פעולה, שאני אציע אותם אולי בסוף הדיון.
אתי לבני: איזשהו דבר יותר מובנה, או בחקיקה, מאגרי מידע.
אתי לבני: ששום דבר כזה לא יכול לעבור בלי שיעבור איזשהו מאגר מידע של כל הנשים שמתעסקות בכל הנושאים וצריך יהיה להציע ולפנות כדי שיהיה נוכחות מספקת.
אתי לבני: או בחקיקה או באיזשהו תהליכים אדמיניסטרטיביים וריכוז לוועדה הזאת של כל אותן חברות שלנו שמסתכלות בבוקר בעיתונים ומתעצבנות וכן כותבות מכתב או לא פונות, כדי שהוועדה הזאת תרכז את כל הנושאים האלה ששום דבר לא ייעלם מאיתנו.
אתי לבני: ולא יקרה ולא יחזור על עצמו המשפיל, המעליב, המבזה, הבזוי, כמו שהיה בועידת המדע.
אתי לבני: אני שמחה שפרופ' חגית ירון-מסר איתנו וכשפניתי אליה אם לקיים ישיבה בנושא הזה או שהנושא כבר מוצה, קיבל את כל הפרסום.
אתי לבני: היא אמרה, "לא, אנחנו חייבות שוב ושוב ושוב לעלות את הדברים האלה".
אתי לבני: אז אני אבקש את חגית באמת לומר כמה מלים.
אתי לבני: חגית, המדענית הראשית של משרד המדע, לשעבר:
חגית ירון-מסר: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה.
חגית ירון-מסר: אני חושבת שאכן חשוב מאוד לחזור ולדון בדברים האלה, כי יש לפעמים מחשבה שאולי תהליך אבולוציוני מביא לשיפור בתהליכים ואז קורה אירוע כמו שקרה לנו כאן, שמוכיח לנו שזה לא המצב.
חגית ירון-מסר: אלא צריכים כל הזמן להשקיע אנרגיה בשביל שהמצב ישתפר.
חגית ירון-מסר: הנחה היסוד חייבת להיות ואני לא חושבת שהיום יש מישהו מוכן בקול רם להגיד שזה לא נכון, זה שיש נשים.
חגית ירון-מסר: יש נשים מובילות בכל התחומים והטענה היא אין נשים בגלל הן לא מופיעות, היא טענה שהיא שקרית והיא בעייתית ולכן אנחנו נצא מהנחת היסוד שלא זה המצב.
חגית ירון-מסר: עכשיו אם אנחנו אומרים, "יש נשים", אז השאלה היא איך הן תבואנה לידי ביטוי בגופים השונים.
חגית ירון-מסר: הרבה פעמים כשלא מופיעות נשים בכנסים או בפורומים כאלה או אחרים, אנחנו מקבלים תשובות כמו: "פנינו למי שאנחנו מכירים" או: "פנינו למי שבולט", או כל מיני דברים מהסוג הזה.
חגית ירון-מסר: בעצם זה מחזק את הדבר שידוע והולכים למי שמכירים.
חגית ירון-מסר: ולכן אנחנו חייבים להבטיח שיעשו קצת מאמץ וזה לא הרבה מאמץ, ויגיעו לנשים המצוינות שפועלות בכל התחומים.
חגית ירון-מסר: אני רוצה קודם כל להזכיר שבשנת 2003 היתה יוזמה משותפת שיצאה מוועדת המדע של הכנסת, מחברת-הכנסת ענת מאור שהיתה אז חברת-כנסת, יחד עם הרשות למעמד האישה, המועצה לקידום ונשים במשרד המדע בזמנו, והאקדמיה הישראלית למדעים.
חגית ירון-מסר: בשביל שלא יגידו, "קשה להגיע לנשים", הוצאנו אוגדן עם שמות של 500 נשים מובילות בכל התחומים.
אתי לבני: של המדע?
חגית ירון-מסר: לא, בכל התחומים.
חגית ירון-מסר: הרעיון היה להקים בעצם סדרה של חמישה חומשי נשים בשביל לכסות תחומים יותר ממוקדים, אבל כשלב ראשון לקחנו והכנסנו לאוגדן את כל הפרופסוריות בכל האוניברסיטאות בארץ, היו שם בערך 500 נשים, תחומי האקדמיה מכילים את כל התחומים והיה מחולק לפי נושאים.
חגית ירון-מסר: ולכל אישה היה מן כרטיס ביקור כמו תעודת זהות, צריך להתקשר אליה וכו'.
חגית ירון-מסר: זאת אומרת, כל מי שמארגן איזשהו כנס, או איזשהו פנל, את הכלי הבסיסי.
אתי לבני: זה ייכנס עכשיו לחקיקה שלנו.
חגית ירון-מסר: עכשיו זה ברור לחלוטין שהאוגדן הזה לא אומר שאין נשים אחרות טובות, אבל זה נותן התחלה, כי ברור שפונים לאישה ואם היא לא יכולה, היא יכולה להפנות למישהי אחרת.
חגית ירון-מסר: וברור שלא רק מי שהן פרופסוריות הן אלה שמוצלחות, אבל ודאי שאפשר להגיע אליהן.
רחל לוי: איפה האוגדן הזה נמצא?
מרי חדייר: זה נמצא אצלנו ברשות.
חגית ירון-מסר: אני כבר לא בעלת תפקיד, אבל בזמנו הוצאנו נדמה שלושת אלפים, או חמשת אלפים אפילו אוגדנים כאלה והם הופצו, והרעיון היה גם להחזיק את באתר אינטרנט של משרד המדע זה היה בזמנו, שכל אחד יוכל להגיע לזה ולעדכן את זה מדי פעם.
חגית ירון-מסר: זה קצת נתקע ואולי אחר-כך ידברו על איך להמשיך עם זה.
חגית ירון-מסר: הדבר השני שאני רוצה שיהיה ברור לכולם, שזה שאין נשים, יושבת-ראש הוועדה התייחסה לנושא שזה מעליב, משפיל, פוגע.
חגית ירון-מסר: מעבר לזה שזה אולי מעליב, משפיל, פוגע, זה טעות שהגברים צריכים לראות כמה שהם מפסידים.
חגית ירון-מסר: היום בעולם הרחב ברור לחלוטין ורואים את זה בחברות הרב-לאומיות שבחברות הרב-לאומיות הם מכניסים יותר ויותר נשים להנהלות שלהן, לגופים המרכזיים שלהם.
חגית ירון-מסר: בגלל שגינו כולם את האמרה שאני אגיד אותה באנגלית, אבל אני חושבת שחברת-הכנסת לבני, גם התייחסה לזה, אנשים משובטים יוצרים רעיונות משובטים.
חגית ירון-מסר: ואם מסתכלים על אותם קבוצת גברים מובילים שהם בדרך-כלל גברים בגיל של בין 50 ל-70- ממוצא מסוים, עם תרבות מסוימת, אז היכולת שלהם להביא יצירתיות, להביא רעיונות חדשים, להביא פריצות דרך, מאוד מוגבלת.
חגית ירון-מסר: הם גדלו באותה סביבה ואותו דבר בשביל להרוויח יצירתיות, צריך diversity ונשים מביאות מימד מאוד חשוב בכל תחום ותחום.
חגית ירון-מסר: מעבר לזה אנחנו יודעים שנשים שהגיעו הן נשים שהיו צריכות לעבור בטח מסוכות, לכן הן בדרך-כלל יותר טובות מהגברים האקוויוולנטיים שאותם שוקלים כמובנים מאליהם.
חגית ירון-מסר: ומעבר לזה וזה מאוד חשוב בעיני, אם אנחונ רוצים שיאמינו במערכות שלנו ויאמינו בשקיפות שלהן, בפתיחות שלהן, זה שהן מפנות, אפילו בצורה סמויה, פוגע באמונה שלנו במערכות האלה.
חגית ירון-מסר: כלומר, יש אינטרס של הגברים שבראש המערכות שזה לא יקרה.
מל פולישוק-בלוך: אינטרס של המדינה.
חגית ירון-מסר: אינטרס של הציבור הרחב.
חגית ירון-מסר: עכשיו השאלה המהותית היא איך קורים דברים כאלה.
חגית ירון-מסר: ואני מוכרחה להגיד שגם לכל מי שיושב מסביב לשולחן הזה, לפני שאולי חינכנו את עצמנו למודעות, גם אנחנו לא תמיד שמנו לב לזה.
חגית ירון-מסר: ואם תביאו את הרשימה הזאת של כנס רחובות או של כנס הרצליה או של כנס קיסריה, רוב האנשים לא יצעקו, "הי, איפה הנשים כאן".
אתי לבני: לכן צריך לעשות את זה מובנה.
חגית ירון-מסר: נכון.
חגית ירון-מסר: זה תהליך של חינוך שצריכים לעבור בו הרבה מסוכות.
חגית ירון-מסר: לכן ואני חושבת שנושא הישיבה כאן הוא מאוד חשוב.
חגית ירון-מסר: לכן צריכים להתחיל בנושא הזה טופ-דאון מלמעלה, ויש מחויבות של מי שמופקד על טובת הציבור וזה המדינה, הממשלה, המוסדות הציבוריים, התפקיד הציבורי, להגיד אם אנחנו נותנים כסף לפעילות כזאת וכזאת, אתם מחויבים לדאוג לכך שהנשים תבואנה לידי ביטוי.
חגית ירון-מסר: זה כבר בא לידי ביטוי.
חגית ירון-מסר: בוועדות רביבי ששומרים על זה, בחוק מכרזים, בכל מיני גופים אחרים.
חגית ירון-מסר: לא יכול להיות שכנסים שהמדינה מתקצבת, שהציבור מתקצב, או פורומים כאלה, ייפלו בנושא הזה.
חגית ירון-מסר: אני קוראת מכאן לחברות-הכנסת, לחברי-הכנסת, לצאת לפעולה ולגרום לכך שהדברים האלה לא יישנו לטובת הציבור, לא לטובת הנשים.
חגית ירון-מסר: מי שמפסיד, זה לא אנחנו, זה הם.
מל פולישוק-בלוך: אני מתנצלת על האיחור ואני גם הולכת, כמו תמיד בכנסת, כי אני במקביל בשלוש ועדות.
מל פולישוק-בלוך: אבל הנושא הזה הוא מאוד חשוב לי.
מל פולישוק-בלוך: לפני שבוע, בקריאה שלישית עברה הצעת חוק שלי, שעכשיו היא כבר חוק, חוק שיווי זכויות האישה, ייצוג הולם לבני שני המינים בוועדות ציבוריות.
מל פולישוק-בלוך: האם זה שהממשלה ממנה ועדות ציבוריות, אין ייצוגי נשים.
מל פולישוק-בלוך: אתמול אני מקבלת את שתי ההזמנות האלה של אוניברסיטת תל-אביב, כבר דיברת על זה?
מל פולישוק-בלוך: או-קיי.
מל פולישוק-בלוך: ויש עוד אחד, "מרכז בגין סעדאת", למען האיזון, כן.
מל פולישוק-בלוך: ואוניברסיטת בר-אילן.
מל פולישוק-בלוך: נדמה לי שיש פה איזה פרופסורית אחת שקוראים לה סטפני, פשוט היא לא ישראלית, היא מאוניברסיטת קולומביה.
מל פולישוק-בלוך: אבל יש כאן עשרים וכמה גברים, כולם גברים, אישה אחת וכאן אין אף אחת.
מל פולישוק-בלוך: סדר היום האסטרטגי של ישראל, אני חושבת שיש לנשים 52 אחוזים מהאוכלוסייה מה לומר.
אתי לבני: הנה עוזי ארד גם פה.
מל פולישוק-בלוך: איפה שיש עוזי ארד, אין נשים.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להציע שאנחנו נשלח את אותו ספר שחגית דיברה עליו, עטוף בעטיפה של זהב ובמיוחד לעוזי ארד, אבל לא רק.
מל פולישוק-בלוך: גם הכנס לבכירי המינהל הציבורי שדיברנו עליו כבר, 107 דוברים ויש 12 נשים.
מל פולישוק-בלוך: שזה פשוט פרופורציה שלא תעלה על הדעת.
מל פולישוק-בלוך: וזה מינהל ציבורי שבו 65 אחוזים ממנו הם נשים.
מל פולישוק-בלוך: כלומר, זה עוד יותר מובהק.
מל פולישוק-בלוך: הדוגמאות הן רבות.
מל פולישוק-בלוך: חגית דיברה על חינוך.
מל פולישוק-בלוך: הנציג פה בבית יש חינוך ויש לי חמישה גברים בבית וכל בוקר אני מקבלת את העיתון מסומן בעיגול גדול סביב הכנס, זה הבעל שלי, בן-זוגי, מסומן חזק סביב הכנס שבו אין אף אישה.
מל פולישוק-בלוך: זה בדם אצלו, דבר ראשון הוא מסתכל על זה.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שהדבר הזה אפשרי.
מל פולישוק-בלוך: הטענה שלי היא, הם לא עושים לנו טובה וזה הדבר המרכזי.
מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא עושה לנו טובה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו חושבות שהפוטנציאל של הנשים של כוח-אדם של 50 מהאוכלוסייה, למעלה מ-50 מהאוכלוסייה הולכים לאיבוד.
מל פולישוק-בלוך: וחגית, אני לא אחזור על כל דברייך, אבל הפוטנציאל הזה אם אתה לא משתף אותו, אתה בעצם מפסיד כוח-אדם איכותי.
מל פולישוק-בלוך: כי באותם 50 אחוזים יש גם, מה לעשות, איכות טובה כמו ב-50 האחוזים האחרים, אני לא מנסה להגיד מי יותר טוב ומי פחות טוב.
מל פולישוק-בלוך: מה שאת אמרת שאישה שהגיעה היא בגלל המאמצים יותר טובה, זה כבר השערה.
מל פולישוק-בלוך: אבל ברור שב-50 של אוכלוסייה יש אותו פוטנציאל לפחות.
מל פולישוק-בלוך: ולכן אם אנחנו שמים הצידה 50 אחוז מן האוכלוסייה, אנחנו בעצם אומרים, אנחנו לא מנצלים 50 אחוז מהפוטנציאל החיובי של המדינה כולה, החברה כולה, מפסידה מזה.
מל פולישוק-בלוך: ולכן אף אחד לא צריך להסתכל עלינו שעושה לנו טובה מהעניין הזה, אלא רק טובה למדינת ישראל.
מל פולישוק-בלוך: מכיוון שהדיבורים הם חשובים ומודעות וכינוס זה דבר נורא חשוב, אבל זה לטווח הארוך.
מל פולישוק-בלוך: וגם אני רואה שזה טיפה בים.
מל פולישוק-בלוך: והשאלה היא באמת האם אנחנו צריכים גם בנושא הזה לחוקק חוק.
מל פולישוק-בלוך: אני הכנתי כבר אחרי השיחה שלנו אחרי כנס רחובות, שבגללו אגב לא באתי.
מל פולישוק-בלוך: אני לא באתי לוועדה אך ורק בגלל הנושא הזה, אני הייתי אמורה לבוא ותכננתי ולא באתי אך ורק מתוך מחאה.
מל פולישוק-בלוך: הכנתי הצעת חוק לשיווי זכויות האישה, ייצוג הולם בכנסים במימון ממשלתי.
מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להגיד לאנשים פרטיים מה לעשות, אבל אני כן יכולה לדרוש מהממשלה.
מל פולישוק-בלוך: החוק הוא מאוד פשוט, במסגרת כנסים במימון ממשלתי, מתן ביטוי הולם בנסיבות העניין לייצוגן של נשים וכו'.
רבקה שקד: זה כולל גם אקדמיה?
אתי לבני: לי יש גם דבר כזה, אבל כנסים ממשלתיים וציבוריים.
מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאנחנו כאן נלך יותר חמור אפילו.
מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שאחר-כך תבוא הממשלה ותוריד את הציבורי, אבל לא משנה.
מל פולישוק-בלוך: אז בואי נגיש ביחד, חבל שנגיש שתיים.
אתי לבני: הלוא בעקבות זה אני הגשתי.
מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, הדבר הזה צריך להיפסק, זה בתפקיד שלנו.
מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו לא נעשה את זה, אחרים לא יעשו את זה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שצריכים שבמלחמה הזאת לשתף כמה גברים.
מל פולישוק-בלוך: חבר-הכנסת רשף חן בהחלט שותף לעניין הזה ואני בטוחה שיש עוד כמה חברי-כנסת, לא רק חברות-כנסת.
מל פולישוק-בלוך: זה לא ייתכן שזה יימשך.
מל פולישוק-בלוך: ואני אשמח אם ביחד נגיש את הצעת החוק.
אתי לבני: בסדר גמור.
מל פולישוק-בלוך: הצעת החוק הקודמת שלי, שעכשיו היא גם בספר החוקים, היא אך ורק בגלל משרד התחבורה.
מל פולישוק-בלוך: כשראיתי שהשר שטרית מינה את "שיינינג" ועדה שמונה 14 מומחים, אבל הם התעלמו שיש גם מומחיות שנתקלתי בחלק מהן.
מל פולישוק-בלוך: השר שיטרית כבר הבין שהוא עשה טעות.
דורית חובב: עוד משהו אינפורמטיבי מהסוג הזה לאחרונה שהגיעה אלי רשימה של מינהלת ההתנתקות.
דורית חובב: ישיבה, דיון מקצועי, 33 חברים, בהם שתי נשים בלבד.
דורית חובב: למשל, מינהלת ההתנתקות.
אתי לבני: גם על זה יש הצעת חוק של משא ומתן לשלום ופתרון וסכסוכים.
אתי לבני: אולי צריך לעשות חוק כולל והכי חשוב היישום ועל זה גם כן אנחנו מטפלים בזה.
רבקה שקד: דיברתם על היום עיון באוניברסיטת תל-אביב, וזה ירד על היחסים בין הדרג האזרחי לדרג הצבאי בישראל, על רקע עימותים צבאיים.
רבקה שקד: במרכז הבינתחומי, קיים ועד מנהל של איזה 20 איש, אני נתתי נדמה לי לך או לך את הרשימה, וביניהם יש אישה אחת בלבד.
רבקה שקד: קיבלתי איזו הודעה מאיגוד נשים אקדמיות סניף ירושלים, שביוזמת אחת החברות, שאומרת: "..
רבקה שקד: כתבנו מכתב לשר הביטחון, וביקשנו שיצרף אישה ל"וועדה לתכנון האסטרטגיה העתידית של ישראל", ועדת מרידור.
רבקה שקד: הצענו שמות של שלוש נשים בעלות כישורים בולטים, המשפטנית פרופסור רות לפידות ושתי חוקרות בכירות ממכון יפה ללימודים אסטרטגיים, ד"ר ענת קורץ וד"ר אמילי לנדאו.
רבקה שקד: לא זכינו לתשובה אף לא לאחר תזכורת.
רבקה שקד: אז באו לעזרתנו גב' ענת הופמן ועו"ד קארין דהרי מהמרכז לפלורליזם יהודי ובעקובת המכתבים חריפים עו"ד דהרי, החליט שר הביטחון לצרף לוועדת מרידור את היועצת המשפטית של משרדו, עו"ד צביה גרוס..".
רבקה שקד: והן מצטטות: "..
רבקה שקד: החלטה הנובעת בעיקר מהצורך לחזק את ההיבט המשפטי לקראת סיכום עבודת הוועדה.
רבקה שקד: .".
רבקה שקד: הן מדווחות על זה כעל הישג רב רושם ואיתך זה יגמור.
רבקה שקד: עכשיו אני רוצה להעלות פה עוד כמה נקודות.
רבקה שקד: קודם כל מה עושים כשאומרים לך "יש נשים".
רבקה שקד: כאילו יש נשים, יש את צביה גרוס, אז יש נשים.
רבקה שקד: וזה ועדה לתכנון האסטרטגיה העתידית, אלה דברים שיש להם השלכות מרחיקות לכת.
רבקה שקד: אז מה עושים ששמים אישה אחת לרפואה כמו בוועד המנהל של המרכז הבינתחומי, מה עושים אז?
רבקה שקד: האם זה ייצוג?
רבקה שקד: לי זה בכל אופן לא עוזר.
רבקה שקד: מה קורה עם מוסדות אקדמיים שיש להם לכאורה חופש בעריכת כנסים.
רבקה שקד: האם מישהו ממשרד החינוך, אני חושבת שצריך לפנות בעניין הזה לשרה, אני לא יודעת כמה ניתן להתערב בזה, אבל אולי צריך קצת לנענע אותה שמה, כי זה באופן שיטתי, מי שקורא עיתון "הארץ", יש מודעות על כנסים אקדמיים ואין כמעט נשים בכלל או יש אישה אחת לרפואה.
רבקה שקד: זה מאוד בולט.
רבקה שקד: לגבי השירות הציבורי או שירות המדינה.
רבקה שקד: אני בהחלט כמובן מסכימה לכל דבר שנאמר כאן וככל שמדובר על כנסים ששירות המדינה מארגן ונציבות שירות המדינה בפרט, כמו אותו כנס למינהל הציבורי ואני הערתי על זה למי שהיה צריך להעיר במהלך הכנת הכנס ולא עזר לי.
רבקה שקד: צריך אינפורמציה, צריך זרימת מידע, כדי לדעת מראש על ועדות שמוקמות או על כנסים שמתארגנים במשרד.
רבקה שקד: עכשיו יש בכל משרד ממונה על מעמד האישה, אני רואה פה כמה מהן כאן שהמשרדים שלחו אותן לייצג את המשרדים כאן בישיבה.
רבקה שקד: הממונות זה צוות שאני מפעילה למעשה, הוא מנוהל על-ידי.
רבקה שקד: והן נמצאות בשטח, הן נמצאות במקום.
רבקה שקד: דא עקא שעל הנייר התפקיד שלהן הוא הטיפול בסוגיות שנוגעות לעובדות המשרד ולא למטריה המקצועית של המשרד.
רבקה שקד: חלק מהן באמת מוכנות, או שמטילים עליהן או שהן מתערבות ומצליחות להתערב במטריה המקצועית של המשרד, ויש חלק שלא.
רבקה שקד: אני בהחלט הייתי מוכנה לנסות ולהרחיב את התפקיד שלהן ולדרוש מהן להיות מעורבות ואולי להוציא איזה הנחיה למשרד שיצטרך לדווח על זה לממונה מראש.
רבקה שקד: אבל צריך משהו שיזיז את זה.
רבקה שקד: אני מדברת ברמה הנוהלית.
אתי לבני: מה למשל?
רבקה שקד: אני לא מדברת על החוק, כי השאלה הצעת חוק כזאת כמה זמן ייקח עד שתעבור, אם תעבור ואיך תעבור.
רבקה שקד: אני חושבת שצריך לפחות פניה של הוועדה או של רבות מחברות הכנסת, ואולי גם חברי-הכנסת, אל נציב שירות המדינה בעניין הזה, כדי שיוכל באמת לשקול ולדון איך הוא מתעמת עם זה כי הנציבות לא מנהלת את העבודה העניינית של המשרדים, העבודה המקצועית.
רבקה שקד: הנציבות היא יחידת מטה שעוסקת בניהול כוח-אדם וזה נושא מאוד רגיש להתערב בעבודה מקצועית של משרדים.
רבקה שקד: ולכן מה שנעשה עד היום, זה באמת ביוזמה פרטית של ממונות כאלה או אחרות.
רבקה שקד: אבל רובן לא עושות זאת וקשה לדרוש זאת מהן.
אתי לבני: תנסי לחשוב לעזור לי איך לנסח את זה, את הפנייה הזאת ובאיזה מעורבות מקצועית כן לדרוש או לבקש.
רבקה שקד: צריך לבקש מהנציבות שתנסה להתערב וצריך לחשוב על זה, זה ברמת הנוהל.
רבקה שקד: ואז אנחנו יכולות להיות בטוחות שיש איזה עין פקוחה במשרד ששמה לב לזה ושגם מדווחים להם מראש על הכוונה לערוך, אולי לנסות.
רבקה שקד: דבר נוסף כמובן זה אותה רשת שצריכה לעזור לנו למצוא מועמדות מתאימות ואני חושבת שזה תפקיד מאוד ברור של הרשות לקידום מעמד האישה וזה תפקיד מאוד ברור של ארגוני הנשים.
רבקה שקד: שאני לא יודעת אם יש להן נציגות כאן.
אתי לבני: כן, שדולת הנשים בדרך.
רבקה שקד: שצריך במקרה שיש דבר כזה, הנושא של אותו כנס של המדע, קיבל הרבה כותרות בגלל שבאמת פרופסור מסר-ירון עשתה מה שצריך וחברות הכנסת עשו מה שצריך.
רבקה שקד: הגיבו על זה ועשו רעש, אז זה עלה לכותרות.
רבקה שקד: אבל יש כל יום תופעות כאלה אצלנו.
רבקה שקד: ואני חושבת שחייבים להגיד וחייבים להגיד כולנו, אני הרבה פעמים נגיד שולחת עותקים ממכתבים שלי לכל גורמים ואני מבקשת, תתערבו גם אתם ואני לא ראיתי שמישהו מגיב.
רבקה שקד: היתה ועידת ירושלים של ארגון המזוהה עם הימין, החסות היתה של השר לענייני ירושלים דאז, נתן שרנסקי , רק לפני כמה חודשים.
רבקה שקד: באותה ועידה, אני חושבת, היו עשרות דוברים.
רבקה שקד: עשרות, זה היה משהו לכאורה חצי ממלכתי, היו שם איזה שתי נשים וזהו.
רבקה שקד: עכשיו אני כתבתי על זה מכתב לשר, כי זה לא ייתכן זה כנס ממלכתי.
רבקה שקד: שלחתי העתקים לארגוני נשים, שלחתי העתקים לרשות לקידום מעמד האישה, ביקשתי שיפנו גם הן, ולא ראיתי אף אחת.
אתי לבני: לא פנית אלי, כי אם היית פונה אלינו לוועדה, היינו מנסים לעשות גיוס ובאמת לעמוד ולמחות נגד.
אתי לבני: אנחנו נגיע לזה שאנחנו חייבות להיות מיודעות על הדברים האלה.
אתי לבני: כי זה לא מספיק שכל אחד כותב מכתב, אנחנו צריכים, אם לא יהיה לנו כוח וכמות וארגון, זה לא יקרה.