GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אודליה לוי-אטינגר: בחזון שלי הייתי רוצה לראות את ההורות כמשימה משותפת של שני בני הזוג.
אודליה לוי-אטינגר: אני חושבת שמזה ייגזרו פתרונות רבים, גם בשוק העבודה.
אודליה לוי-אטינגר: יש נשים שרוצות ומסוגלות לעבוד עד השעה 19:00 כי יש להן בעל שיכול לבוא הביתה בשעה 15:00.
אודליה לוי-אטינגר: זה לא אידיאל שדווקא האישה תהיה בבית בשעה 15:00.
אודליה לוי-אטינגר: צריך שיהיה הורה בבית, והמטלה הזו צריכה להיות משותפת לשני בני הזוג.
ברכה ארג’ואני: בימים אלו מתחילים ליישם את תוכנית ויסקונסין.
ברכה ארג’ואני: אני הייתי רוצה לבקש, שתיזמי דיון כדי לראות מה הן ההשפעות של התוכנית על נשים חד הוריות ונשים מעל גיל 45.
טליה לבני: מחירי המעונות הם בפיקוח משרד התמ"ת.
טליה לבני: גובה ההשתתפות של המדינה נקבע על פי הקריטריונים של התמ"ת.
טליה לבני: צריך לשנות את הקריטריונים האלה, כך שאישה תקבל השתתפות מהמדינה גם בתקופה שהיא מחפשת עבודה וגם בזמן שהיא לומדת תואר שלישי.
טליה לבני: התמ"ת צריך להגדיל את התקציב לסבסוד אמהות העובדות.
טליה לבני: התווספו לתקציבו של התמ"ת 150,000,000 שקלים, אבל אף אחד לא יודע עדיין לאיזו מטרה.
ברכה ארג’ואני: כאשר אם חד הורית מחפשת עבודה ויש לה שלושה ילדים, המעסיקים תמיד ישאלו אותה, מי יטפל בילדים כאשר הם יהיו חולים אחד אחרי השני.
ברכה ארג’ואני: בעיני אותו מעסיק האם הזו כבר פסולה, ואז המערכת מתייחסת אל אותה האם כאל פרזיטית שלא רוצה לצאת לעבודה.
ג’ודי דון: ברגע שנשים חד הוריות יוצאות לעבודה ומשתכרות מעל 2,000 שקלים, מורידים להן את תשלומי המזונות.
ג’ודי דון: המזונות הם נטו לילדים.
ג’ודי דון: אי אפשר לעשות חשבון, כך שבגלל השכר שמקבל האם, תשלומי המזונות ירדו.
יולי תמיר: אני חושבת שצריך לעשות מאבק משותף, שהמעונות יעברו לטיפול מערכת החינוך.
יולי תמיר: כל עוד זה נמצא בתמ"ת, זה תמיד יהיה בן חורג.
אתי לבני: לא דיברנו על פנסיה, אבל אנחנו נשלים את זה בכלים שלנו.
אתי לבני: הנושא הבא שבו אנחנו נדון, הוא נושא המשפחה.
אתי לבני: אנחנו נבקש מלינוי בר גפן לספר איך היא רואה את מבנה המשפחה מהמקום שבו היא נמצאת.
לינוי בר גפן: אני שמחה לשמוע מה שאתן אומרות כאן, אבל אני חושבת שיש כאן חוסר החלטה לגבי מה צריך לבוא קודם, שינוי בנורמות או שינוי בחקיקה.
לינוי בר גפן: קשה לי להחליט מה הלך יותר קדימה, החקיקה או הנורמות.
קריאה: החקיקה.
לינוי בר גפן: אני רוצה לדבר על הנורמות של הקליינטיות שלכן.
לינוי בר גפן: אני רוצה לתת לכן תמונת מצב.
לינוי בר גפן: אני לא מייצגת שום ארגון, אני מייצגת אותי ואת החברות שלי.
לינוי בר גפן: צורת החשיבה שלהן היא קצת שונה.
לינוי בר גפן: לא מזמן התפרסם מחקר שטען, שגיל 34 הוא גיל, שמבחינה רגשית וכלכלית, הוא הגיל האידיאלי להביא בו ילד ראשון לעולם.
לינוי בר גפן: אם אותה חברה שלי היתה בוחרת להביא את הילד, או אם היא תבחר להיות רווקה מכאן ועד עולם, כי אהבה ומוסד הנישואין לא בהכרח הולכים ביחד, השיפוט והביקורת הקשה ביותר שהיא היתה מקבלת היתה מנשים ולא מגברים.
לינוי בר גפן: הביקורת הקשה ביותר שאני מקבל הרבה פעמים על הבחירות שלי, היא מנשים ולא מגברים.
לינוי בר גפן: מגברים אני גם לא מצפה להזדהות עם נשיותי.
לינוי בר גפן: אני כן מצפה לסולידריות מנשים.
לינוי בר גפן: הביקורת כלפי הבחירות שלי, אם אני אתחתן או לא, אם אני אבחר בסוג שונה של זוגיות, אם אני אביא ילד לבד, היא לא מגברים אלא מנשים אחרות.
לינוי בר גפן: המשפחה העתידית שאני הייתי רוצה לראות בשנת 2012, היא משפחה שצורת החשיבה עליה תשתנה.
לינוי בר גפן: לא רק שהחוקים ישתנו, אלא גם הנורמות.
לינוי בר גפן: הייתי רוצה, שהחברות הנשואות שלי שבדיוק עכשיו נולד להן הילד הראשון, והן מקטרות ואומרות לי לדחות את זה כמה שאפשר, לא יאמרו את זה בשקט.
לינוי בר גפן: אני רוצה שיהיה ברור, שזה בסדר לא לרצות להיות נשואה, שזה בסדר ליצור משפחה בדרך קצת פחות פורמלית.
לינוי בר גפן: זה חשוב שיהיו גם בחורות נוספות שיסכימו איתי עם זה שזה בסדר.
לינוי בר גפן: העניין הוא, שהמציאות מקדימה את התפיסה.
לינוי בר גפן: אני רוצה, שהקול שלהן יישמע רם יותר וברור יותר.
אתי לבני: מתי זה היה?
לינוי בר גפן: לפני 10 שנים בערך.
אתי לבני: זה גם קורה היום.
לינוי בר גפן: היום היא אומרת לי, איזה מטומטמת הייתי שלא עשיתי את זה קודם וסבלתי.
לינוי בר גפן: אני רוצה שיסתכלו על הנשים האלה כעל נשים שיש להן את הזכות לבחור, לבחור האם הן רוצות ללכת בדרך של נישואין כדת וכדין, או האם הן רוצות ללכת בדרך אחרת.
לינוי בר גפן: אני רוצה לשנות את הנורמה ולא רק את החקיקה.
לינוי בר גפן: עם החקיקה אני מסתדרת יפה.
לינוי בר גפן: עם הנורמות קשה.
טליה לבני: זאת אומרת, שכל הרעיונות עוד לא הגיעו אליהן.
טליה לבני: צריך לעשות הסברה גדולה יותר.
אביטל טלי-שחר: זה לא התפקיד של הגוף המחוקק.
שלמה שהם: אחת הבעיות שאני מגלה, היא שאנחנו לא תמיד קשובים לשטח.
שלמה שהם: אנחנו לא רואים את המגמות שאנחנו עוברים.
שלמה שהם: אחת הבעיות המגמות הבולטות, הוא הנושא של מוסד הנישואין, הפנטזיה של הבית במערב ראשון.
לינוי בר גפן: אני חושבת, שהדור שלי הוא הרבה יותר שמרן מהדורות שלפניו.
אתי לבני: אני ממש הופתעתי לשמוע את הדברים.
אתי לבני: בקרב החברות שלי, היה מובן מאליו שאם מגיעים לגיל מסוים ולא מתחתנים, אז עושים ילד.
אתי לבני: כולם היו נותנים את התמיכה.
אביטל טלי-שחר: למה את מתפלאת?
אביטל טלי-שחר: אנחנו נכנסנו לרמה הפרטית והמצומצמת במקום להתבסס על מגמה חברתית.
אביטל טלי-שחר: אני יכולה לתת לך דוגמא של 3 צעירות שחושבות אחרת.
שלמה שהם: השאלה היא, לא מה נכון.
שלמה שהם: כאשר רצים לרגולציה, לפעמים זה כבר מאוחר מדי ומיותר מדי.
שלמה שהם: כדאי שנקשיב לדור שבשנת 2012 יהיו ההורים.
שלמה שהם: 38% מהמדינה הזו הם פחות מגיל 18.
אתי לבני: שוק העבודה, הוא שוק העבודה.
אתי לבני: תפיסה של נוער, זה דבר אחר.
רוברט ליכט-פטרן: אני משמש כיועץ המקצועי לתוכנית, סיוע משפטי לנשים בענייני משפחה.
רוברט ליכט-פטרן: אנחנו הכנו עבורכם דף של שינויים חקיקתיים בחוקים קיימים שאנחנו מציעים.
רוברט ליכט-פטרן: יש ויכוחים פמיניסטים רבים לגבי השאלה, למה אישה צריכה לשאוף ומה היא צריכה לרצות.
רוברט ליכט-פטרן: האם היא צריכה לרצות מה שגברים רוצים, או שזה לגיטימי שהיא תרצה משהו שונה מגברים.
רוברט ליכט-פטרן: בוודאי שמבחינה סטטיסטית, החזון התרבותי אינו משקף את הרוב המכריע של נשים בישראל, שהשאיפות שלהן שונות לחלוטין, והמציאות המטריאלית שלהן שונה לחלוטין ממה שתואר כאן.
רוברט ליכט-פטרן: לכן, ההסדרים המשפטיים צריכים להתאים לאותה קבוצת מיעוט, אבל קודם כל לאותו רוב מכריע של נשים, שנמצאות בתנאי מצוקה כלכלית ואישית מאוד קשה.
רוברט ליכט-פטרן: אני מדבר על הנושא של אלימות במשפחה ונושאים רבים אחרים.
רוברט ליכט-פטרן: חלק מההשפעות האלה, הן השפעות סימבוליות.
רוברט ליכט-פטרן: יש פה השפעה על איך האישה נתפסת בעיני עצמה ובעיני אחרים, איזה יכולות ותפקידים מייחסים לה אחרים.
רוברט ליכט-פטרן: למשל, בתחום העבודה היא נתפסת כפחות פרודוקטיבית בגלל המחויבות שלה לילדים.
רוברט ליכט-פטרן: הנושא של שותפות עם גברים, הוא דבר מרכזי במאבקים פמיניסטים.
רוברט ליכט-פטרן: זה דבר חשוב מאוד במיוחד בתחום של משפחה.
רוברט ליכט-פטרן: עידוד גברים לתפקידים ביתיים הוא דבר מרכזי בדרך לשוויון וכבוד.
רוברט ליכט-פטרן: צריך לזכור, שבתחום של משפחה יש הרבה מאוד מה להפסיד.
רוברט ליכט-פטרן: כפי שאמרה חה"כ תמיר, יש להטיל ספק בשיתוף הפעולה האמיתי של גברים בתחום הזה, גם משום שהתחום הזה קשור לענייני דת ומדינה, וגם כי בתחום הזה יש עדיפות ברורה לגברים.
רוברט ליכט-פטרן: גברים משתמשים בכרטיס הזה, כדי שלא ישנו ויבטלו את העדיפויות אינהרנטיות של התחום של דיני משפחה.
שלמה שהם: האם בשנת 2012 אתה רואה את השותפות הזו במוסד הנישואין כשותפות אחרת?
רוברט ליכט-פטרן: ישנו את חזון החלום, שהוא הסדר אזרחי, כולל אופציות לנישואין דתיים למי שמבחינה דתית מעוניים בכך.
רוברט ליכט-פטרן: זה לא הולך לכיוון של נישואים אזרחיים, של גירושים על פי דרישה ללא בדיקת ההשלכות המטריאליות על שני בני הזוג ועל הילדים, משום שזה יזיק מאוד לנשים.
רוברט ליכט-פטרן: זה נראה לי חלום רחוק מאוד.
אתי לבני: זה החלום שהכי הרבה מתעסקים בו בכנסת הזו, אז מדוע אתה אומר שהוא רחוק?
רוברט ליכט-פטרן: אני בהחלט בעד רפורמה קוהרנטית מלאה של כל דיני המשפחה, ושתהיינה התאמות כלליות ולא תלאי על גבי תלאי, שזה מה שמזיק בסופו של דבר לנשים ולילדים.
רוברט ליכט-פטרן: אני תומך בזה, אבל אני חושב שזה עוד רחוק.
רוברט ליכט-פטרן: אני באתי להציג כמה חלומות יותר קטנים, פרקטיים, שאפשר לתקן אותם בתיקוני חקיקה מיידיים.
רוברט ליכט-פטרן: אני רוצה לחלק זאת ל-3 קבוצות.
יולי תמיר: האם יש ערעור על פסק הדין הזה?
רוברט ליכט-פטרן: אנחנו מייצגים את התיק הזה בעתירה לבג"צ.
רוברט ליכט-פטרן: אני הבאתי את זה כדוגמא ליחס שונה לגברים ונשים.
רוברט ליכט-פטרן: מבחינה מטריאלית, רמת החיים של נשים וילדים יורדת פלאים אחרי הגירושין.
רוברט ליכט-פטרן: לעומת זאת, רמת מחייתם של אותם גברים יורדת קצת אחרי הגירושין, ומיד אחרי זה עולה בצורה משמעותית ועקבית.
רוברט ליכט-פטרן: צריך לזכור, כי גם כאשר מדובר בנישואין דתיים, צריך לבטל את מרוץ הסמכויות ולקבוע שלבית הדין יש סמכות לדון אך ורק בנישואין ובגירושין.
רוברט ליכט-פטרן: ביתר העניינים, אין שום מומחיות לדייני בית הרבני, ולכן אין שום סיבה שזה יהיה בסמכותם.
רוברט ליכט-פטרן: הנושא של כריכת המשמורת לתביעות גירושין בבית הדין הרבני, אפילו אם בית הרבני פוסק בצורה זהה לחלוטין, עצם העובדה שיש שתי ארכאות שאפשר לבחור ביניהן, גורמת נזק אדיר לנשים.
רוברט ליכט-פטרן: נשים נאלצות לקנות את העדר הדיון בענייני המשמורת של הילדים.
שלמה שהם: מה יהיה החזון בנושא הזה?
רוברט ליכט-פטרן: קודם כל, ביטול הכריכה לבתי הדין הרבניים.
רוברט ליכט-פטרן: אני מציע, שבתי הדין הרבניים ידונו רק בנושא של נישואין או גירושין.
רוברט ליכט-פטרן: צריך לתקן את חוק יחסי ממון, הקובע זכות לאישה לאיזון המשאבים רק עם פקיעת הנישואין.
רוברט ליכט-פטרן: החוק ממש מכריח אותה לקנות את החצי שלה בויתורים.
רוברט ליכט-פטרן: ההצעה הזו עדיין לא פותרת את התלות הכלכלית של האישה.
רוברט ליכט-פטרן: לפי חוק יחסי ממון, האישה תלויה כלכלית בבעלה, כאשר הסיטואציה הזו נפתרת רק כאשר הם נפרדים.
רוברט ליכט-פטרן: בהקשר הזה, אנחנו מציעים לתקן את חוק יחסי ממון, במובן שמתחילת הדרך יהיה שיתוף קנייני ברכוש שנצבר במהלך הנישואין.
רוברט ליכט-פטרן: צריך לשקול את האופציה הזו כאופציה שמחזקת נשים מלכתחילה ולא בדיעבד.
רוברט ליכט-פטרן: בנושא של סרבנות גט, צריך לפעול בדרך של חקיקה או בדרך של שכנוע גדולי הדור, כדי ליישם פתרונות הלכתיים לנושא של סרבנות הגט.
רוברט ליכט-פטרן: רצוי לשקול אפשרות של רישום אזרחי קונסטרוקטיבי של גירושין.
רוברט ליכט-פטרן: במקרה יחייא המפורסם, הבעל השאיר את האישה עד גיל 65 כמסורבת גט, והזכות שלה להינשא מחדש נפגעה בגלל חוק הביגמיה.
רוברט ליכט-פטרן: לכן, אני מציע רישום אזרחי.
רוברט ליכט-פטרן: בדומה לרישום אזרחי של נישואין, יהיה רישום אזרחי של גירושין.
רוברט ליכט-פטרן: זה אפילו לא ראיה לכאורה לפי חוק מרשם אוכלוסין, ולכן אין שום בעייתיות הלכתית במובן הזה.
רוברט ליכט-פטרן: אותה אישה תוכל להינשא בנישואין אזרחיים.
רוברט ליכט-פטרן: בנושא של חלוקת רכוש, חייבים לתת מקום בחוק עצמו, לעובדה שהנכס העיקרי בעידן המודרני הוא ההון האישי, המוניטין האישי וכושר ההשתכרות, ולקבוע במפורש שנכס בר חלוקה בין אם בסכום מסוים, ובין באמצעות תשלומים איטיים חודשיים.
רוברט ליכט-פטרן: צריך פה הסדר אזרחי של נושא מזונות הילדים, וכן מנגנון הוצאה לפועל שמנתק את התלות היומיומית של האישה הגרושה בבן הזוג הגרוש.
רוברט ליכט-פטרן: זו מערכת יחסים שיש בה אלימות, תחנונים, רדיפה וצורך להגיש תביעות ולשלם שכר טרחה לעורכי דין.
רוברט ליכט-פטרן: במדינות רבות יש מנגנון אזרחי להסדרה של זה.
אתי לבני: גם בארץ יש הצעה כזו.
רוברט ליכט-פטרן: הנושא האחרון, הוא הנושא של אלימות במשפחה.
רוברט ליכט-פטרן: לדעתי, צריך להוסיף בסיפא של סעיף 5 בחוק שיווי זכויות האישה שאלימות במשפחה היא עילה לגירושין.
רוברט ליכט-פטרן: לא יעלה על הדעת שנאמר לאישה שלא סבלה אלימות ברמה של פיקוח נפש, שתחזור אל הבעל ונראה מה יהיה.
רוברט ליכט-פטרן: מעבר לזה, בחוק למניעת אלימות במשפחה, בדומה לחוק למניעת הטרדה מינית, צריך לקבוע עוולה נזיקית שקובעת פיצוי עד 50,000 שקל ללא הוכחת נזק, בגין אלימות במשפחה.
שושנה זופניק: אני חושבת, שיש להשתחרר מהפרימיטיביות והשבטיות שעדיים עוטפים אותנו חברתית ומשפטית.
שושנה זופניק: אני רואה את נושא השוויון, כנושא המתחיל בכבוד הדדי ושיתוף בתוך המשפחה.
שושנה זופניק: הדרך לכך, היא החינוך.
שושנה זופניק: אני מדברת גם על חינוך לקבלת אותם דברים חריגים, כמו אותה סבתא שהתגרשה בגיל 57.
שושנה זופניק: אני לא נכנסת לכל אותם תיקוני חקיקה מבורכים בנושא גיטין, שיש בהם השלכה לכל נושא המשפחה.
בת שבע שרמן: אני מרשה לעצמי לדבר בתור צעירה, דתייה ופמיניסטית.
בת שבע שרמן: אני מתחברת לדברים שלינוי אמרה בעניין של חוסר הבחירה, אבל אני רוצה שנסתכל על שני הצדדים.
בת שבע שרמן: צריך שיהיה העדר טאבו גם בנושאים של נישואין, האם כן או לא להינשא, וכך גם האם כן או לא לצאת לעבודה.
בת שבע שרמן: בארץ אישה שנשארת בבית, היא עקרת בית שלא עושה כלום.
בת שבע שרמן: פה צריך לנפץ את המיתוס.
בת שבע שרמן: אנחנו לא צריכים להתנגד לבחירה של אישה להישאר בבית ולטפל במשפחה.
בת שבע שרמן: אותו דבר גם לגבי הבחירה לא להינשא.
בת שבע שרמן: אם קיים אידיאל שלא להינשא, יש גם אידיאל של הקמת משפחה, ושתי הגישות צריכות לקבל את מקומן.
חנה הרצוג: העניין של מימוש הנשיות או מימוש הגבריות יכול היה להיעשות בהרבה מאוד דרכים.
חנה הרצוג: סוג מסוים של משפחה, היא רק אחת מהאופציות.
חנה הרצוג: יש הרבה מאוד סוגים של זוגיות, שאפשר למסד אותם, ואכן מתמסדים.
חנה הרצוג: אחד האתגרים הגדולים למחוקקים, זה המספר ההולך וגדל של אזרחי ישראל שמעדיפים להיות תחת חוק של מדינה אחרת ולא תחת חוק של מדינת ישראל.
חנה הרצוג: יש פה אתגר ענק למחוקקים.
חנה הרצוג: אני רק רוצה להראות שיש בעיה של היחסים בין המדינה לבין האזרח.
חנה הרצוג: אחת השאלות שמדינה צריכה לחזור ולשאול את עצמה, האם היא מממנת מצבים שפוגעים בנשים או בגברים, פוגעים באי השוויון.
חנה הרצוג: למשל, כל מוסד הרבנות והדיינות ממומן על ידי המדינה.
חנה הרצוג: במצב שבו המדינה לא רוצה להגיע לקרע המוחלט, זכותה הבסיסית להתערב בבחירת הדיינים, באפשרות להביא לשיתופן של נשים בהליכי קבלת החלטות.
חנה הרצוג: יש קורסים לתוענות רבניות, אבל כל כך הרבה פעמים חוסמים את דרכן של נשים.
אתי לבני: הנושאים האלה נעשים דרך בתי המשפט.
אתי לבני: כך גם הבחירה של רבה של תל אביב, המועצות הדתיות וכו'.
חנה הרצוג: זה לא מספיק.
חנה הרצוג: צריך לשמור על העיקרון, שהמדינה לא תממן אי שוויון.
אתי לבני: אבל היא מממנת מפלגות פוליטיות, שבהגדרה שלהן הן לא שוויוניות.
אתי לבני: זה מה שהוביל אותנו לעסוק בסוגיה של הפרדת דת ומדינה.
עדית דיאמנט: אני רוצה להעלות את הנושא של זוגיות החד-מינית.
שושנה זופניק: זה אותם דברים שאני קראתי להם, החינוך לקבלת האחר.
עדית דיאמנט: צריך להתייחס לזה בהיבט של המשפחה.
שלמה שהם: בשנת 1973 היה סטודנט דתי צעיר, שהיה סגן יו"ר הסטודנטים באוניברסיטת בר אילן.
שלמה שהם: בכנס גדול מאוד של האוניברסיטה בנוכחות הרב שלמה גורן הוא אמר משפט מאוד פשוט לרב גורן: ההתייחסות של הרבנות לנישואין, היא הדרך שתהרוס את מוסד הנישואין.
שלמה שהם: אתם מבינים שזה הייתי אני.
שלמה שהם: אני הצעתי כבר אז, שלא יהיו נישואין אזרחים, אלא על סמך פסק נישואין של בית דין רבני, אפשר יהיה להינשא בדרך אחרת.
שלמה שהם: אני קיבלתי על הדברים האלה מקלחת גדולה בנוכחות הרבה מאוד אנשים.
שלמה שהם: ברגע שאנחנו אומרים: "בשלוש דרכים האישה נקנית", ברגע שאנחנו אומרים שהאישה היא קניין בעלה, ברגע שאנחנו אומרים שהיסוד של טקס הנישואין הוא דתי, יש בכך פגיעה במעמד של הנשים.
שלמה שהם: היום אני הולך לטקס נישואין דתי של חברים שלי, ואני יודע שהם מסתכלים עליו אחרת לגמרי.
שלמה שהם: הם נכנעים ללחץ חברתי.
שלמה שהם: הם לא באמת חיים את הטקס הזה ומאמינים בו.
שלמה שהם: ברגע שאנחנו עושים את זה, אנחנו אומרים שאישה היא קניין בעלה ומוותרים על מעמד מאוד בסיסי של הנשים.
שלמה שהם: הדבר הזה צריך להיות ברור וגלוי.
רוברט ליכט-פטרן: חס וחלילה.
רוברט ליכט-פטרן: אני לא חושב שזה לא יקרה.
רוברט ליכט-פטרן: גם אם זה יקרה, עדיין קבוצה גדולה של אוכלוסייה עדיין תינשא בנישואים אזרחיים.
שלמה שהם: החזון שלי, הוא שבישראל יהיה מוסד נישואין שוויוני.
שלמה שהם: גם את נקרא לו מוסד נישואין, הוא צריך להיות מצב שבו שני בני אדם שלמים ובריאים, אישה וגבר, אישה ואישה או גבר וגבר, יבואו ויגידו אחד לשני כי הם יוצרים ביניהם סוג של קשר שהמדינה מכירה בו.
בת שבע שרמן: זה בדיוק מה שאני אמרתי.
בת שבע שרמן: זה לא שאני מסכימה עם כל מה שאתה אומר, אבל אני אומרת שיש פתרונות בתוך ההלכה גם לנישואין שוויוניים.
בת שבע שרמן: הרב משה עמר מביא פתרונות כאלה.
בת שבע שרמן: כאשר נבנה החזון, אי אפשר להגיד שזה חוק שחור ולכן אנחנו מתעלמים ממנו, ובונים מערכת שוויונית שמתאימה רק לאנשים שבוחרים להינשא בדרך של נישואין אזרחיים.
בת שבע שרמן: אנחנו צריכים להתייחס לכלל האוכלוסייה, וגם לאנשים שבוחרים להינשא בדרך הזו.
אתי לבני: אנחנו בוודאי נישאר עם הנושא הרבני עוד הרבה שנים, ואנחנו צריכים למצוא את הפתרונות בתוך המסגרת הזו, כאשר במקביל ניצור מסלול אזרחי.
מל פולישוק-בלוך: הוועדה לקידום מעמד האישה ביחד עם הוועדה לביקורת המדינה קיימה ישיבה בנושא הזה בהשתתפות הרבנים הראשיים לפני 10 ימים.
מל פולישוק-בלוך: אני אמרתי להם במפורש, שעליהם מוטלת האחריות לקרב ולא להרחיק.
מל פולישוק-בלוך: לפי ההתנהגות שלהם כלפי האישה בסיטואציה של הגירושין, הם מרחיקים את מרבית הציבור הישראלי מהיהדות.
מל פולישוק-בלוך: הם אלה שגורמים לכך שיפנו לדרכים אחרות.
מל פולישוק-בלוך: הם צריכים להתאים את מה שכתוב בהלכה לחיינו ותקופתנו.
מל פולישוק-בלוך: אין ספק, שזה אפשרי.
מל פולישוק-בלוך: נתתי להם כמה דוגמאות של רבנים מהעבר, שהלכו לפי ההלכה, אבל היו מספיק אמיצים כדי לעשות את השינוי.
מל פולישוק-בלוך: אפשר לעשות את השינוי גם דרך ההלכה.
מל פולישוק-בלוך: השאלה היא, מה היא הגישה.
מל פולישוק-בלוך: הרב הראשי קם והציע להקים ועדה שתדון בנושאים האלה ותביא לפתרונם.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת, שהוועדה למעמד האישה יכולה להוביל את זה.
הילה קרנר-סולימן: החזון שלי, שלא ניתן להפריד אותו מהפרקטיקה אבל הוא בר יישום, בוודאי תוך 7 שנים, הוא להפוך את העולם שלנו למקום בטוח עבור נשים.
הילה קרנר-סולימן: מהרגע שאנחנו מגיעות לאוויר העולם, אנחנו מגיעות עם תת מודע קולקטיבי של אלפי שנות רצח, אונס ואלימות.
הילה קרנר-סולימן: החוויות שלנו בקהילה שלנו, בעבודה שלנו ובבתים שלנו, הופכות את זה ליד שמוטבע על בשרנו.
הילה קרנר-סולימן: יש היום שני מרכזיים טיפוליים לנפגעות תקיפה מינית, בחיפה ובראשון לציון.
הילה קרנר-סולימן: המרכזים האלה מטפלים בסך הכל ב-100 שנים בשנה, כאשר המרכז באיכילוב מטפל בעוד 60 נשים בשנה.
הילה קרנר-סולימן: יש עשרות אלפי קורבנות של תקיפה מינית, שמנהלים חיים פגומים ולא מתפקדים כמו שצריך, וזאת כיוון שאין טיפול ממוקד לנפגעי תקיפה מינית, שבסופו של דבר יעלה פחות למשק.
הילה קרנר-סולימן: הנושא האחרון, הוא הסוגיה של בתי המשפט.
הילה קרנר-סולימן: כאשר שופטים צריכים לבחור היום בין השתלמות בדיני נזיקין בתחום הביטוח לבין השתלמות בנושא אלימות כנגד נשים, הם בוחרים בהשתלמות שקשורה בביטוח.
הילה קרנר-סולימן: הם לא עוברים כלל הכשרה בנושא הזה.
הילה קרנר-סולימן: התחום היחידי שבו אנחנו רואים החמרה בענישה, הוא גילוי עריות או האונס הקלאסי של הסמטה החשוכה.
הילה קרנר-סולימן: בכל המקרים האחרים שיש בהם עבירות מין, שהם בערך 60% מכלל עבירות המין, הענישה היא קלה ומגוחכת.
הילה קרנר-סולימן: כל הזמן ישנו חוסר הבנה, וזה מעבר להאשמה חברתית של הקורבן.
הילה קרנר-סולימן: הדלתות בבתי הסוהר הן דלתות מסתובבות, כי עבריין מין הוא עבריין חוזר.
הילה קרנר-סולימן: אין הבנה במערכת הזו, שלא רק שעושים צדק עם הנפגעת ושולחים מסר לנפגעות שהן יכולות לתת אימון במערכת המשפט, אלא גם מונעים אתה האונס הבא.
הילה קרנר-סולימן: כל יום שהאנס בכלא, הוא לא אונס אותנו או את הילדים שלנו.
אורית קמיר: הילה דיברה על הטריטוריה הפתולוגיה שקיימת כבר היום, ואיך להתמודד עם התוצאות הכואבות שלה.
אורית קמיר: אני רוצה לדבר ברמה יותר אופטימית- חזונית לעתיד.
אורית קמיר: אנחנו במאה ה-21 וכבר עברנו 50 שנות התיישבות ציונית בארץ, ועל כן אנחנו כבר צריכים לשים על סדר היום, בצורה ממשית ואקוטית, את כל נושא התקשורת בין נשים וגברים, ואת השאלה מה זה אומר להיות בקשר בין מגדרי.
אורית קמיר: זה לא צריך להישאר ברמת הסיסמה, אלא להתפרק בצורה התכליתית והבסיסית ביותר.
אורית קמיר: אני חושב, שזה צריך להיעשות דרך ערך כבוד האדם.
אורית קמיר: אני חושבת, שיש לזה השלכות מיידיות וספציפיות, שצריכות לבוא לידי ביטוי בכל רחבי הקשת ביחסים בין המינים.
אתי לבני: אני זימנתי נשים מהמגזר הערבי והבדואי, אבל ברגע האחרון הן הודיעו שהן לא יכולות להגיע.
אתי לבני: אנחנו נבקש מהן להעביר אלינו בכתב את הדברים שלהן.
אתי לבני: אנחנו נעבור עכשיו לתחום הצבא.
דבורה חסיד: אני אומר, איך אני הייתי רוצה לראות את שירות הנשים בצה"ל.
דבורה חסיד: אני חושבת, שהמודל הנוכחי של שירות הנשים בצה"ל מיצה את עצמו.
דבורה חסיד: הצבא צריך להיות אמיץ דיו כדי להחליט שהולכים לדרך של מודל אחר.
דבורה חסיד: יכול להיות שיקשיבו לנו, כי אני אומר את הדברים גם בדיונים המתנהלים כרגע לאור קיצור משך השירות של הגברים.
דבורה חסיד: כמעט שליש מהצבא הוא נשים.
דבורה חסיד: עדיין קיימים מנגנוני גיוס, מיון, איתור ופטור שונים ומפלים בין גברים ונשים.
דבורה חסיד: יש שוויון הזדמנויות פורמלי בצבא.
דבורה חסיד: כביכול אפשר להגיע לכל מקום בצבא, אבל זה רק באופן פורמלי.
דבורה חסיד: כאשר מסתכלים פנימה, רואים כי יש עדיין פער מאוד גדול בין ההזדמנויות של הגברים והנשים.
שלמה שהם: זו הסיבה למה שאנחנו עושים פה היום.
דבורה חסיד: אני מאוד מברכת על זה.
דבורה חסיד: אני חושבת, שצריך לשמור את המידע ולקיים מנגנוני בקרה ומעקב.
דבורה חסיד: אם התקבלה החלטה לגבי נושא מסוים לפני כמה חודשים, ואנחנו צריכים לדון בו שום ולקבל בו שוב החלטה, זה הופך את כל העניין ללא רציני.
דבורה חסיד: כך הוועדה לא מהווה שום שוט כלפי הצבא וכלפי גופים אחרים.
דבורה חסיד: ברגע שיבואו לוועדה לדווח ואחרי כמה זמן יצטרכו לחזור ולדווח מה נעשה, תהיה התקדמות.
דבורה חסיד: אני טוענת, שבגלל שיש מנגנונים שונים שמאפשרים לנשים לשרת שנתיים ולגברים שלוש שנים, כאשר ישנן בנות שבוחרות ללכת לתפקידי לחימה הן מוותרות על זה, כיוון שהן שומעות שהן בניגוד לחברותיהן ישרתו שלוש שנים.
דבורה חסיד: אז אומרים, שהנשים לא רוצות ללכת לתפקידי לחימה או לתפקידים משמעותיים.
דבורה חסיד: גורמי הייחוס של אותן בנות שכן מעונינות בתפקידים משמעותיים, הן אותן בנות שמשרתות שנתיים.
דבורה חסיד: אני מציעה, מנגנון שירות, שמדבר על משך שירות בהתאם לתפקיד ושווה לגברים ונשים.
דבורה חסיד: אדם שהוא עובד כללי והוא פחות חיוני, הוא צריך לשרת שנתיים וזה לא משנה אם הוא גבר או אישה.
דבורה חסיד: אני מדברת על כך, שנקודת הייחוס של הפרט יהיה התפקיד והמקצוע ולא המין.
דבורה חסיד: ברגע שייבחנו את משך השירות מול תפקיד ומקצוע ולא אל מול מין, תהיה מהפיכה אמיתית.
שלמה שהם: האם זה אפשרי שזה יקרה בצבא?
דבורה חסיד: בוודאי.
דבורה חסיד: הכל אפשרי בצבא.
דבורה חסיד: היום 90% מהמקצועות פתוחים בפני נשים.
דבורה חסיד: עד לפני 10 שנים זה לא היה המצב.
דבורה חסיד: המצב לא השתנה בגלל שהצבא התנגד, אלא כיוון שיד חיצונית כפתה את זה עליו.
דבורה חסיד: לפני שנה וחצי הוכנה תוכנית רב שנתית של סגן הרמטכ"ל והתארגנויות חיצוניות, כמו חקיקה וכמו פסיקות שמחייבות את הצבא.
דבורה חסיד: הצבא יודע להתיישר לפי הנחיות שמגיעות מגורמים מוסמכים.
דבורה חסיד: המנגנון השלישי שצריך להשתנות, הוא מנגנון הפטור שהוא בלתי נסבל היום.
אתי לבני: לי יש הצעת חוק בנושא, שאומרת שבחורה שבאה לבקש פטור צריכה לראות גם היסטוריה של חינוך דתי.
סמדר סיני: למה שהיא תקבל פטור?
סמדר סיני: שהיא תעשה שירות לאומי.
אתי לבני: זה לא הפתרון.
אתי לבני: מדובר על שירות בצבא.
דבורה חסיד: אני סבורה, שאם בשלושת התחומים האלה יהיה שינוי מהותי במנגנוני גיוס-מיון, כאשר משך השירות ייקבע לפי התפקיד והייעוד ולא על פי המגזר, וכן יטפלו במנגנון הפטור, המצב יהיה שונה ויביא את הנשים למקום אחר, בו יתייחסו אליהן התייחסות עניינית על בסיס היותן אדם ולא איש או אישה.
דבורה חסיד: אני יודעת, שזה יעשה קושי תכנוני מאוד גדול לצבא.
דבורה חסיד: על אף הפערים שסגרנו, עדיין יש הבדל בין היחס לאיש או אישה.
אתי לבני: אנחנו מנסים לפעול בכיוון של העדפה מתקנת.
אתי לבני: מה דעתך על זה?
דבורה חסיד: היום 2% מכלל המשרתות בקצונה הבכירה הן קצינות בדרגת תת אלוף.
דבורה חסיד: יש 3.5 אלופי משנה.
דבורה חסיד: ישנו שיח, האם צריך לקבוע מכסה ולומר כי 20% תהיינה בדרגות אלוף משנה ותת אלוף.
דבורה חסיד: יש קושי עם זה.
דבורה חסיד: יש להבחין בין העדפה מתקנת לבין ייצוג הולם, שאלה שני דברים שונים.
דבורה חסיד: אולי העדפה מתקנת עדיפה על פני ייצוג הולם, כי ייצוג הולם מדבר על מספרים וזה יוצר התנגדויות מאוד גדולות.
דבורה חסיד: אולי ניתן לפעול בדרך של העדפה מתקנת, תוך כדי כך שלא אומרים לצבא להגיע למכסה מסוימת אלא לחייב אותו לדווח איך מתקדם נושא ההעדפה המתקנת.
דבורה חסיד: זה הפוך מהייצוג ההולם.
דבורה חסיד: חברת הכנסת אתי לבני העבירה הצעה בנושא לצבא, ואני ראיתי את התגובות שהיו לכך.
אתי לבני: בשלב מסוים את אמרת לי שזה עובר, ואנחנו מאוד שמחנו.
דבורה חסיד: היתה הצעה לייצוג הולם בצבא, והיא זכתה לתמיכה מגורמים בלתי צפויים, אך לבסוף היא נפלה כי גורמי המטה שמכינים את התשובה לכנסת הורידו את זה.
אורית קמיר: בצבא אין אפילו שוויון פורמלי שהיה במאה ה-19, וההצעה של חברת הכנסת לבני היתה כדי להביא נשים למצב הזה.
אורית קמיר: זה צעד לפני העדפה מתקנת.
דבורה חסיד: אבל אז זה יתקן את המצב אצל חיילות בשירות החובה וזה לא יתרום כלום למשרתות בתפקידים הבכירים.
דבורה חסיד: ייקח עוד 20-25 שנה עד שיקרה משהו שם.
דבורה חסיד: לכן, צריך לפעול בשני המישורים, כפי שהציעה יו"ר הוועדה.
עדית דיאמנט: אחת הבעיות, היא גם ייצוג של נשים בוועדות המינויים.
דבורה חסיד: גם אם תשב קצינה בפורום מטה כללי, מה שאין היום, זה לא יביא לכדי ייצוג הולם של נשים, וזה כיוון שהמנגנונים הפורמליים הם כל כך חזקים.
חנה הרצוג: באיחוד האירופי יוצא היום פרוייקט שנקרא, The Gender Action Plain שהוא תוכנית שצריכה לעמוד במסגרות שיש להן קריטריונים של הצטיינות, שהתנאי שלהם לקבל תקציב מהאיחוד האירופי הוא שיש תוכנית והתחייבות של המוסד לצעדים.
חנה הרצוג: התוכנית כוללת בין היתר ועדות שבודקות שיעור של ייצוג, וגם חושפות את המנגנונים ואת צווארי הבקבוק.
חנה הרצוג: יכול להיות שגם בצבא אפשר לדבר על תוכנית זהה.
דבורה חסיד: אנחנו אחרי זה.
דבורה חסיד: לפני שנתיים אנחנו מיפינו את כל המנגנונים שבהם יש פערים בין גברים לנשים.
דבורה חסיד: אנחנו יודעים לומר איפה הבעיה, ואנחנו יודעים גם להציג הישגים.
דבורה חסיד: הרובאות הבסיסית כמעט פסה מן העולם.
דבורה חסיד: אין יותר קורסים נפרדים לנשים וגברים.
דבורה חסיד: כל הקורסים אוחדו.
דבורה חסיד: יש הרבה מאוד תחומים שבהם אנחנו ידענו לזהות את הפער ולהתקדם איתו.
דבורה חסיד: גם בתחום המודעות, אפשר לומר שרוב המפקדים אינן שוביניסטים.
דבורה חסיד: הם פשוט לא עוסקים בנושא הנשים.
דבורה חסיד: זה לא מעניין אותם.
דבורה חסיד: אנחנו מרצים בכל הקורסים של המפקדים הבכירים ומדברים על הנושא.
דבורה חסיד: זה במעלה המדרגות היורדות.
חנה הרצוג: צריך לדבר על הדברים שהם לא פורמליים.
חנה הרצוג: גם גברים יכולים להרוויח מזה.
דבורה חסיד: אנחנו מדברים על זה בכל פורום.
דבורה חסיד: המפקדים מכירים את הנושא, ויש התקדמות.
דבורה חסיד: אנחנו יודעים להשיג הישגים, אבל אלה הישגים במסגרת של המודל הקיים.
דבורה חסיד: עד שהמודל הקיים לא ישתנה, לא יהיה שום שינוי משמעותי.
אביטל טלי-שחר: אני מזועזעת שבחצי השנה האחרונה אנחנו עוד נאלצנו לכתוב מכתבים לכל מיני גורמים בעלי השפעה כדי שהמוסד הזה בכלל יהיה קיים.
אביטל טלי-שחר: הוועדה צריכה גם לחשוב על הגנת קיומו של תפקיד היוהל"ן.