GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאירה בסוק: אז מה נשאר, 4 ועדות ציבוריות בשנה?
דלית דרור: לוועדות ציבוריות יש משקל ציבורי אחר.
מאירה בסוק: אבל אנחנו רוצים להכניס להליך קבלת ההחלטות במשרדי הממשלה עוד נשים.
מאירה בסוק: כאן אנחנו מגבילים את כל המערכת.
דלית דרור: אם שר היה מנה צוות לבחון חוק, זה סיפור אחר.
דלית דרור: אם ראש אגף ממנה צוות בשביל לייעץ לו באיזה נושא, זה משהו אחר.
אתי לבני: את אומרת, שלא אכפת לך שנתייחס למצב בו שר ממנה ועדה שהיא לא ציבורית.
דלית דרור: לא כל כך ברור מה זו ועדה ציבורית.
דלית דרור: יכול להיות שוועדה תיחשב לציבורית ברגע שיש לה רק עוד אדם אחד שאיננו עובד מדינה.
מירב ישראלי: למעשה, אפשר להוריד את המילה "ציבורית" וזה יהיה אותו דבר.
מירב ישראלי: כשממנה ממשלה או אחד השרים, זו מגבלה ברורה לגבי סף החשיבות של הוועדה הזו וההיקף שלה.
מירב ישראלי: בדרך כלל נבחר הציבור שעומד בראש משרד ורוצה לעשות רפורמה או תיקון יסודי, הוא זה שממנה את הוועדה.
מירב ישראלי: כאשר מדובר בעבודה שוטפת, זה לא השר שממנה את הוועדה.
מל פולישוק-בלוך: השאלה שלי היא אחרת.
מל פולישוק-בלוך: נניח ששר רוצה למנות את האנשים שלו ללא המגבלה הזו, הוא יוכל להגיד למנכ"ל שלו שימנה את הוועדה.
דלית דרור: לא הייתי מעריכה שזה מה שיקרה.
אתי לבני: רבקה, אנחנו משאירים את הנושא של ועדות המוקמות יום- יום במשרדים, פתוח.
אתי לבני: אולי תנסי לבדוק את העניין הזה.
אתי לבני: כדאי להתייחס לבעיה הזו.
רבקה שקד: אני שמה לב לזה לא אחת.
רבקה שקד: יש כאן שתי נציגות שאמונות על מעמד האישה במשרדים והן תוכלנה לתת דוגמאות.
מל פולישוק-בלוך: את החוק הזה נעביר כמו שהוא, אבל במקביל אני אבקש ממך להעביר לנו סקירה של המצב במשרדים בהקשר הזה, איזה ועדות מוקמות ומה קורה בהן.
אתי לבני: אם נכתוב: "שממנה אחד השרים או מי מטעמו", זה יהיה טוב?
אתי לבני: כך זה יוכל לכלול את המנכ"ל.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו יכולים לכתוב רק "ממנה הממשלה", מבלי לכתוב שממנה אחד השרים, כי הממשלה כוללת את כל השרים.
מירב ישראלי: אז הממשלה, זה כל הממשלה.
דלית דרור: זה לא כדאי לך.
מירב ישראלי: אפשר להוסיף את ראש הממשלה.
דלית דרור: ראש הממשלה גם מופקד על חוק הארכיונים.
דלית דרור: זה לא חייב להיות בתוקף היותו ראש הממשלה.
דלית דרור: זה בתיק שלו.
מירב ישראלי: אני חוזרת שוב על הנוסח של ההצעה.
מירב ישראלי: : "בחוק שיווי זכויות האישה התשי"א - 1951 בסעיף 6ג יבוא, אחרי סעיף קטן (א) יבוא: (א1) בוועדה ציבורית שממנה הממשלה, ראש הממשלה או שממנה אחד השרים, שבנציגיה נציג ציבור, יינתן ביטוי הולם, ככל שניתן בנסיבות העניין, לייצוגם של בני שני המינים".
מירב ישראלי: לי נראה שוועדה ציבורית, זו ועדה שבנציגיה נציג ציבור.
מל פולישוק-בלוך: אז אולי אפשר לוותר על המילים, ועדה ציבורית.
דלית דרור: בסדר.
מירב ישראלי: אז הנוסח המוסכם הוא: : "בחוק שיווי זכויות האישה התשי"א - 1951 בסעיף 6ג יבוא, אחרי סעיף קטן (א) יבוא: (א1) בוועדה שממנה הממשלה או שממנה אחד השרים, שבנציגיה נציג ציבור, יינתן ביטוי הולם, ככל שניתן בנסיבות העניין, לייצוגם של בני שני המינים".
אתי לבני: אנחנו נצביע עכשיו על הצעת החוק.
אתי לבני: הצעת החוק עברה פה אחד ללא מתנגדים.
אתי לבני: אנחנו מקיימים את הישיבה בנושא שקראתי עליו בעיתון לפני מספר שבועות.
אתי לבני: אני שמחה שאנשים מהאזור הגיעו הנה, כדי שנלמד על הבעייתיות.
אתי לבני: אנחנו יודעים שהנשים הבדואיות שייכות למגזר הכי מקופח בחברה הישראלית.
אתי לבני: האבטלה אצל הנשים הבדואיות היא כמעט 90%.
אתי לבני: יש אמנם יותר ויותר נשים שהולכות ללמוד ורוכשות השכלה תיכונית והשכלה גבוהה, אבל כאשר הן חוזרות לכפר שלהן אין עבודה.
אתי לבני: אני ביקרתי בלקייה לפני מספר חודשים, ועמותה של נשים ביקשה לגייס אותנו הנשים הישראליות לעזור להן להתמודד עם בעיית הביגמיה, כדי לנסות ולהביא את הנושא הזה באופן הרבה יותר מאוחד.
אתי לבני: אני הבטחתי, שאני אגייס את הנשים הישראליות כדי לעזור לנשים האלה לטפל בבעיית הביגמיה.
אתי לבני: אני מחכה לכם שתבואו ותקראו לנו כדי להתגייס.
אתי לבני: אני לא רוצה לבוא מלמעלה או מהצד, אלא אני רוצה לעשות זאת יחד אתכן.
אתי לבני: יושבת לידי אמל אלסאנע שהיא יו"ר העמותה, עמותה שהיא דוגמא ומופת לאייך שנשים מגייסות כוחות ומצליחות בצורה יוצאת מגדר הרגיל לעשות שינוי.
אתי לבני: הן עושות שינוי בצורה כל כך משמעותית, עד שהגברים בכפר שחלקם מובטלים, חלקם חסרי השכלה וחלקם הולכי בטל, פשוט מקנאים ומתנכלים לפעילות המבורכת שלהן.
אתי לבני: כנראה שהם גרמו לשרפת מפעל הרקמה.
אתי לבני: אנחנו נעזור לשקם את המפעל הזה ככל יכולתנו, כדי שהמוצרים היפים שלכם ייחשפו לקהל הרחב.
אתי לבני: חוץ ממקום תעסוקה, אתן בניתן מערכת שלמה של קידום נשים, החל מהפעלת גני ילדים, ספרייה ניידת, תוכנית ללימוד השפה הערבית והעברית, תוכניות מנהיגות ועוד דברים יוצאים מגדר הרגיל.
אתי לבני: הלוואי שבהרבה מקומות יעתיקו את הדוגמא שלכן.
אתי לבני: אמל, אני רוצה שתסבירי לנו קצת על הפעילות שלכן, ותאמרי לנו אייך אנחנו יכולים להתגייס כנשים לעזור לכן.
אמל אלסאנע: קודם כל אני מאוד רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה.
אמל אלסאנע: אני מאוד הופתעתי כשקיבלתי ממך את הפקס שאומר כי יתקיים דיון בסוגיה הזו, כי בדרך כלל סוגיות פנים קהילתיות כאלה נדחות על הסף.
אמל אלסאנע: אני מאוד שמחתי שההדים של הסיפור הזה הגיעו גם למקום הזה.
אמל אלסאנע: אני חושבת שהפגישה הזו היא מאוד נכונה ומאוד יעילה לטיפול בנושא הזה.
אמל אלסאנע: העמותה לשיפור מעמד האישה בלקייה הוקמה בשנת 1992, כאשר המטרה היתה לעזור לשני דורות של נשים: דור המבוגרות שאיבדו את התפקידים המסורתיים שהיו להן בעבר, ודור הצעירות שחי על התפר וצריך להתמודד גם עם העולם החיצוני וגם עם הקהילה הפנימית.
אמל אלסאנע: אנחנו מדברים על קידום מעמד האישה באוכלוסייה שלה ובכלל באוכלוסייה הישראלית ובפוליטיקה הישראלית.
אמל אלסאנע: אנחנו מטפלים בנושא של אבטלה, חינוך ובמעמד הפוליטי של נשים.
אמל אלסאנע: פרוייקט רקמת המדבר הוקם לפני 6 שנים עם 6 נשים.
אמל אלסאנע: היום אנחנו מדברים על פרוייקט שמעסיק כ-165 נשים מכל הסביבה ולא רק מלקייה.
אמל אלסאנע: נשים משתמשות בהסעות של הילדים שלהן מהיישובים הבלתי מוכרים, יוצאות בשעה 07:30 בבוקר כאשר הן יודעות שהעמותה תיפתח רק בשעה 09:00.
אמל אלסאנע: זה אומר עד כמה הנשים האלה רוצות לעבוד.
אמל אלסאנע: אנחנו מדברים על אחוז גבוה של נשים חד הוריות לא לפי ההגדרה הפורמלית של ביטוח לאומי, אלא נשים שכתוצאה מביגמיה הן הוזנחו, או נשים שכתוצאה ממצב כלכלי קשה מצאו את עצמן לבד.
אמל אלסאנע: רוב הנשים המועסקות בפרוייקט הזה, אלה נשים שמתעמתות עם המצב הכלכלי שלהן.
אמל אלסאנע: המטרה של הפרוייקט הזה היתה לצמצם את מעגל האבטלה.
אמל אלסאנע: אנחנו מתחברים לאתגר הזה של כל המדינה, ולכן אנו רואים בממשלה שותף רציני לעניין הזה.
אמל אלסאנע: לא רק האזרחים צריכים להתמודד עם נושא האבטלה, אלא גם הממשלה.
אמל אלסאנע: המדינה צריכה לקחת אחריות על הנושא יחד עם העמותה.
אמל אלסאנע: העמותה הזו קמה כיוון שלא קיבלנו פידבק מבחוץ.
אמל אלסאנע: אנחנו מקדמות את העניין הזה, אך אנחנו מאמינות שהנושא הזה הוא נושא פוליטי שהמדינה צריכה לקחת אחריות עליו.
אמל אלסאנע: אנחנו חשות אתגר להתמודד עם הנושא הזה מכמה בחינות.
אמל אלסאנע: בתקשורת התקבל רושם כאילו כל הגברים הם נגד הפעילות של הנשים, וזה גרם לנו להרבה בעיות.
אמל אלסאנע: הרבה תומכים התקשרו ואמרו שהם מביאים את הנשים שלהם כל יום לעבודה, ואחר כך אנחנו אומרות בעיתון הארץ שהגברים שרפו את המפעל.
אמל אלסאנע: במקום לקבל פידבק חיובי מהקהילה, אנחנו אכלנו אותה.
אמל אלסאנע: התקבל הרושם כאילו אנחנו דוהרות קדימה ולא מתחשבות גם בגברים שמביאים את הנשים שלהן למפעל ועומדים לצדן.
אמל אלסאנע: אנחנו יודעים שהתקשורת לא לוקחת את הדברים בפרופורציה הנכונה, וכעת מוטלת עלינו עבודה רבה כדי לגייס גם את הצד הזה, שהוא הצד החיובי שתמך בפרוייקט.
אמל אלסאנע: אנחנו בטוחות שמי שעשה את זה הוא מתוך הקהילה ולא מחוץ לקהילה, אבל מדובר בקומץ של אנשים מובטלים.
אמל אלסאנע: גם זה אחריות שלנו.
אמל אלסאנע: הצעיר בן ה-21 שמובטל, הוא אחריות שלנו.
אמל אלסאנע: הוא מובטל ומתוסכל.
אמל אלסאנע: הוא רואה את מנהלת העמותה שעובדת כמה שנים ומצליחה להכניס כמה אוטובוסים לתוך היישוב, להנהיג אותם ולצאת קדימה, והוא שואל את עצמו איפה המקום שלו כאדון.
אמל אלסאנע: בחברה פטריארכלית זה מתקבל עוד יותר קשה.
אמל אלסאנע: יכול להיות שהמצוקה הזו היא זו שגרמה לו לעשות את הדבר הזה.
אמל אלסאנע: לכן, אנחנו לא מדברים רק על המקום של רקמת המדבר.
אמל אלסאנע: יושבת כאן מנהלת עמותת סדרה, והיא יכולה לספר איך לפני שנה נגנב להן כל המלאי.
אמל אלסאנע: אנחנו יודעים שמי שעשה את זה הוא לא מישהו שבא מבחוץ.
אמל אלסאנע: אנחנו מדברים על קומץ של אנשים מובטלים, שהם באחריות שלנו כקהילה אזרחית וכמדינה.
אמל אלסאנע: הם פועלים מתוך מצוקה ולא מתוך אידיאולוגיה.
אמל אלסאנע: הם לא באים לשרוף את המפעל מתוך אידיאולוגיה, אלא מתוך קנאה ומצוקה על כך שהוא לא מצליח, על כך שלנעמה יש אוטו ולו אין אפילו 10 שקלים כדי לקנות סיגריות.
אמל אלסאנע: אם יש מישהו חלש ונשר מבית הספר בגיל 12 ורואה את האישה מצליחה, אלה התופעות שנראה בכל מקום, גם בשכונה ד' בבאר שבע.
אמל אלסאנע: לכן, אני חושבת שאנחנו צריכים להגיד מצד אחד בואו נסתכל קדימה, אך מצד שני בואו נסתכל סביבנו.
אמל אלסאנע: אנחנו פועלות בתוך מרקם קהילתי ואנחנו צריכות לקחת בחשבון את כל הסביבה שלנו, ולנסות לטפח את התומכים ולראות בהם מובילים יחד איתנו את העסק הזה ולא לעשות הדרה לחלק מהקהילה ולומר כי אנחנו חייבות לרוץ.
אמל אלסאנע: אנחנו מאמינות בשינוי חברתי.
אמל אלסאנע: שינוי חברתי שעובד רק בקרב הנשים ומשאיר את הגברים בחוץ, גורם לקונפליקט.
אמל אלסאנע: שינוי חברתי שעובד רק בקרב צעירים ומשאיר את הדור הישן מאחורה, גורם לפער בין הדורות.
אמל אלסאנע: שינוי חברתי שעובד רק בקרב הגברים ומשאיר את הנשים מאחור, גורם לתופעת ביגמיה.
אמל אלסאנע: אם אשתו אנלפבתית והוא פוגש באוניברסיטה מישהי משכילה, הוא רוצה להתחתן איתה.
אמל אלסאנע: לכן, שינוי חברתי צריך לקרות במקביל בכל קבוצות האוכלוסייה.
אמל אלסאנע: המקרה הזה גרם לנו לחשוב פעמיים על אייך אנחנו צריכות לנהל את העבודה שלנו בתוך הקהילה, מבלי לשכוח שאנחנו עובדות בתוך מרקם חברתי פטריארכלי, ומצד שני זה גרם לנו לחשוב אייך אנחנו יכולות להביא את הממשלה להתחבר לאג'נדה הפוליטית שלנו.
אמל אלסאנע: הבעיה של האבטלה, אינה בעיה שאנחנו כאזרחים יכולים לטפל בה לבד.
אמל אלסאנע: אנחנו בהחלט רוצים שהמדינה תיקח חלק בזה.
אתי לבני: האם את יכולה לדבר מעט על תופעת הביגמיה?
אמל אלסאנע: אני לא רוצה לערבב שמחה בשמחה.
אמל אלסאנע: זה בהחלט קשור.
אמל אלסאנע: הרבה נשים שעובדות במפעל הרקמה, הן נשים שהבעלים שלהן התחתנו עם עוד אישה והזניחו אותן.
אמל אלסאנע: הנשים האלה מקבלות פעם בחודש הרצאה בנושאים של בריאות האישה, תכנון משפחה, ביגמיה, אלימות, התמודדות עם גיל ההתבגרות וכו'.
אמל אלסאנע: הנשים האלה מגיעות למרכז הרקמה ומקבלות שתי משכורות באותו היום: משכורת אחת שהיא כסף ומשכורת שנייה שהיא ידע.
אמל אלסאנע: אם נשים מכניסות כסף למשפחה, הן הופכות להיות המרכז.
אמל אלסאנע: הגבר לא יכול להתעלם מאישה כזו.
אמל אלסאנע: אישה יוצרת, אישה שמביאה כסף וידע הביתה, הבעל לא יוותר עליה בקלות ויתחתן עם עוד אישה.
אמל אלסאנע: לכן, אנחנו חושבות שצמצום האבטלה ישפיע ישירות על הבעיה של הביגמיה.
אמל אלסאנע: גבר לא יוותר על אישה שמכניסה כסף הביתה.
אמל אלסאנע: גבר לא יוותר על אישה שמכניסה ידע הביתה.
אמל אלסאנע: הם מוותרים על הנשים, כי האישה נתפסת כעול על הכתפיים שלהם.
אתי לבני: בסיום הישיבה הזו, תתקיים ישיבה בוועדת הכלכלה בנושא, קיצוץ בתקציבים של מרכזי טיפוח יזמים.
אתי לבני: אני מזמינה אתכם לדיון הזה.
אתי לבני: אני חושבת, שצריך לעודד עסקים קטנים, בעיקר בשכבות אוכלוסייה בהן צריך לשלוח יותר ויותר נשים לתעסוקה.
אורית נוקד: אני מברכת על הדיון הזה.
אורית נוקד: כאשר אני שומעת את אמל, אני חשה שיש אור בקצה המנהרה.
אורית נוקד: אני חושבת, שמאוד חשוב שאת עושה את מה שאת עושה ורותמת אלייך את הנשים האחרות, ואתן ביחד מקדמות את עצמכן, דבר שיכול להשפיע על כל החברה שמסביבכן.
אורית נוקד: אני חושבת, שיש כאן שתי נקודות לטיפול.
אורית נוקד: יש כאן את הנושא של האבטלה שצריך למצוא לו פתרון שיבוא מרשויות המדינה.
אורית נוקד: אני היום סגנית שר במשרדו של המשנה לראש הממשלה, ואני לקחתי על עצמי את הנושא של קידום יזמויות של נשים ועסקים קטנים.
אורית נוקד: הצלחתי אפילו לארגן תקציב לקידום היזמויות האלה לנשים בכל המגזרים במדינה, והמגזר של הנשים הבדואיות בתוכם.
אתי לבני: אבל יש קיצוץ תקציבי בכל הנושא.
אתי לבני: צריך להעלות את הנושא הזה דחוף על סדר היום.
אתי לבני: מצד אחד רוצים לעודד יזמויות, ומצד שני מקצצים.
אורית נוקד: יש לנו את התקציב, ואנחנו צריכים שתהיה קבוצה שתקבל את העצמה וההדרכה, בין אם מדובר בהתחלה של עסק ובין אם מדובר בליווי של עסק.
אורית נוקד: נושא נוסף שקשור לדיון שלנו, הוא נושא של חינוך.
אורית נוקד: אני חושבת, שהכל מתחיל ונגמר בחינוך.
אורית נוקד: יכול להיות שאותו בחור שעשה מה שעשה לא היה עושה את זה אילו היה מסתכל עליכן אחרת.
אורית נוקד: גם בנושא הזה צריך להיות שינוי.
אורית נוקד: הייתי בסיור של הנוער העובד והלומד בסכנין ונפגשתי עם מישהו שמרכז את הפעולות של הנוער במגזר הערבי ובמגזר הבדואי, והצעתי להם שיבנו תוכנית חברתית.
אורית נוקד: אני עובדת ביחד עם חה"כ אתי לבני.
אורית נוקד: אלה נושאים חוצי מפלגות, וביחד אפשר לקדם את הדברים.
אורית נוקד: אני רוצה שתראו בנו כתובת במידה ואתן צריכות סיוע כזה או אחר.
אורית נוקד: אני מאוד מעריכה את מה שאתן עושות.
אורית נוקד: מעשה מתחיל תמיד בחלוץ, ומיד אחריו יש מעשים דומים.
נעמה אלסאנע: נשים בעבר היו עובדות בחקלאות, אבל היום אין כבר חקלאות.
נעמה אלסאנע: אנחנו חשבנו איך אנחנו יכולים לעזור לנשים האלה מבחינת תעסוקה.
נעמה אלסאנע: אנחנו רוצים מצד אחד לשמור על המסורת שלנו, ומצד שני אנחנו רוצים גם שתהיה תעסוקה לנשים.
נעמה אלסאנע: אנחנו חיות בכפר מוכר, אבל אין אף מפעל שהאישה יכולה לצאת ולעבוד בו.
נעמה אלסאנע: אם אנחנו לא נעזור לעצמנו, אף אחד לא יעזור לנו.
נעמה אלסאנע: התחלנו לחשוב איך אפשר לעזור לנשים.
נעמה אלסאנע: מפעל רקמת המדבר שהתחיל עם 6 נשים, כולל היום 165 נשים.
נעמה אלסאנע: זה עוזר ל-165 משפחות.
נעמה אלסאנע: פעם בחודש שבו אנחנו משלמות לנשים האלה משכורת, אנחנו גם מתכננות הרצאות.
נעמה אלסאנע: איך אנחנו נעשה את השינוי ללא ההרצאות?
נעמה אלסאנע: אנחנו לא רק רוצות לתת להם מקום עבודה שבו הן ירוויחו כסף, כי אז אנחנו לא נגיע לשינוי שאנחנו רוצות בו.
נעמה אלסאנע: אנחנו מתכננות הרצאת בנוגע לזכויות האישה ובריאותה.
נעמה אלסאנע: אנחנו עובדות הרבה עם הרווחה במועצה שלנו ועם קופת חולים.
נעמה אלסאנע: בחברה הבדואית צריך להיזהר ולתת את הכלים המתאימים לחברה שלנו.
נעמה אלסאנע: לפני שאני מזמינה את האישה שנותנת את ההרצאה, אני צריכה לשבת איתה ולבדוק את הנושא, מה הוא נותן לאישה ואיך האישה יכולה לקבל את הדברים החדשים מבלי לשכוח שאנחנו חיות בתוך החברה הבדואית, שהיא חברה סגורה וקשה.
נעמה אלסאנע: צריכה להיות לנו הרבה סבלנות, ואנחנו צריכים לחשוב גם על המסורת וגם על השינוי.
נעמה אלסאנע: אמנם שרפו את המפעל שלנו, אבל אנחנו ממשיכות ללכת הלאה בדרך שלנו ביותר כוח.
נעמה אלסאנע: אנחנו רואים את עצמנו עם הרבה כוח כי אנחנו נשים.
נעמה אלסאנע: תמיד אומרים, שנשים יכולות לנהל ולהצליח בכל דבר אם הן רוצות בכך.
נעמה אלסאנע: אנחנו רוצים ללכת קדימה ולנהל את המקום שלנו.
נעמה אלסאנע: בעמותה שלנו יש לנו אוהל של תיירים, כי יש לנו הרבה תיירים מישראל ומחוץ לישראל, שבאים להכיר את החברה הבדואית.
נעמה אלסאנע: אנחנו חיים במדינה כל כך קטנה, ואחד לא מכיר את השני.
נעמה אלסאנע: אנחנו הבדואים חלק מהחברה הישראלית, ואחד צריך להכיר את השני ולעבוד אחד עם השני.
נעמה אלסאנע: יש לנו גם חברות ישראליות בעמותה, כדי שיהיה לנו קל ללכת ולעשות בזאר בירושלים, בנתניה או בקניון 7 הכוכבים.
נעמה אלסאנע: אנחנו מצדנו עוזרות לנשים שהבעל זנח אותן.
נעמה אלסאנע: אנחנו עוזרים לאישה בתעסוקה ובחינוך.
נעמה אלסאנע: אנחנו ברקמת המדבר לא רק נותנות תעסוקה לנשים, אנחנו גם עובדות על העצמת נשים.
נעמה אלסאנע: אנחנו תמיד רוצים שהחברה שלנו תהיה מתקדמת ולא חברה שתישאר מאחור.
אתי לבני: הדברים שלך מאוד מרשימים.
אתי לבני: אם לא נעזור לעצמנו, זה לא יקרה.
אתי לבני: עכשיו אני רוצה לשמוע את אחת הרוקמות.
כפיאה טמיזי: אנחנו עובדות בעמותה כשנתיים וחצי.
כפיאה טמיזי: זה המקום שפתח את הדלת בפני הנשים.
כפיאה טמיזי: אנחנו מקבלות עזרה, אבל אנחנו רוצות יותר.
כפיאה טמיזי: יש הרבה נשים שעובדות שם, 160 נשים.
כפיאה טמיזי: הנשים זקוקות מאוד לעבודה הזו בכדי לפרנס את המשפחות שלהן.
כפיאה טמיזי: אנחנו מאמינות שהמדינה צריכה לעזור לנו לחיות כאזרחים עם כבוד.
כפיאה טמיזי: אחד הקשיים, אלה ההסעות.
כפיאה טמיזי: הנשים מגיעות ממקומות מאוד רחוקים למרכז.
כפיאה טמיזי: אנחנו מבקשות שתעזרו לנו בנושא של ההסעות של הנשים למפעל.
כפיאה טמיזי: יש נשים שמגיעות לאחר חצי שעה או שעה של הליכה ברגל.
כפיאה טמיזי: כאשר קרה המקרה, הבת שלי התקשרה ואמרה לי ששרפו לי את המפעל.
כפיאה טמיזי: אני התקשרתי לנעמה, והיא אמרה לי שאם אני רוצה לעבוד אני צריכה לבוא עכשיו לראות את המקום ולעמוד לצדן.
כפיאה טמיזי: כאשר הגעתי למקום, ראיתי מקום מאוד עצוב.
כפיאה טמיזי: אנחנו מקוות שנוכל לבנות את המקום מחדש.
אתי לבני: האם עכשיו זה בבנייה?
אמל אלסאנע: עכשיו אנחנו בתהליכי שיפוץ.
אתי לבני: האם אתן צריכות שאנחנו נבוא לצבוע או לעשות משהו אחר?
אמל אלסאנע: בשמחה.
אתי לבני: נציג המשטרה, אני רוצה שתספר לנו מה קורה באזורים של הבדואים בכל הנוגע לפשיעה.
אילן פרץ: אני לא מקרה את המקרה שהיה לפני שנה.
אילן פרץ: אני לא מכיר את התופעה הזו בהקשר של פגיעה, שריפה או הצתה של מבנים כאלה במטרה לפגוע במעמד האישה.
אילן פרץ: במקרה הספציפי הזה היה לנו עצור אחד שהצלחנו להגיע אליו אחרי מספר ימים, ללא עזרת הקהילה.
אילן פרץ: הארכנו לו את המעצר ב-3 ימים ולא הצלחנו להגיע ממצאים חד משמעיים המצביעים על כך שהוא זה שביצע את המעשה.
אילן פרץ: יש לנו חשד שהוא זה שעשה את זה, אבל בשל חוסר ראיות נאלצנו לשחרר אותו.
אילן פרץ: בחקירה שלו, שאלנו את כל השאלות שעלו כאן.
אילן פרץ: שאלנו אותו, אם זה מפריע לו, האם זה מקנה והאם זה בסדר מההיבט הדתי של נשים וגברים.
אילן פרץ: לא להפתעתי, הוא אמר שהוא בעד, ושהוא אוהב שהן עובדות שם ושהמפעל מכניס אורחים ליישוב עצמו.
אילן פרץ: אנחנו עדיין ממשיכים בחקירה.
אילן פרץ: יש לנו עוד כמה כיוונים שאנחנו בודקים, כדי להביא ראיות לביצוע מעצר.
אילן פרץ: את התופעה של פגיעה במפעל מתוך תפיסה של גברים שלא רוצים שנשים יעבדו אצלם ביישוב, אני לא מכיר.
אילן פרץ: לגבי אלימות באופן כללי ביישוב, אני יכול לומר שאני לא מכיר הרבה תלונות מהיישוב הזה.
אילן פרץ: זה נחשב יישוב שקט יחסית.
אילן פרץ: במהלך השנה איומים או פניות מצד גברים או מאנשים שהגיעו למפעל והביעו מורת רוח מזה שהנשים עובדות.
אילן פרץ: לא חקרנו מקרים כאלה.
אילן פרץ: אם היה ניסיון כזה להוציא את המפעל מהיישוב, אנחנו לא היינו שותפים לו.
אתי לבני: מה שעולה מדבריו של נציג המשטרה, הוא שלא היה שיתוף פעולה מצד החברה הבדואית.
אתי לבני: כנראה שיש מישהו שעשה את זה ומחפים עליו.
אמל אלסאנע: אני רוצה לשאול את המשטרה, האם גם כאשר קורה משהו בשדרות או באופקים הם מחפשים מישהו שישתף איתם פעולה שם.
אמל אלסאנע: הם באים אלינו ואומרים לנו, בואו תגידו לנו אתן מי עשה את זה.
אמל אלסאנע: אנחנו לא יכולות להגיד מי זה.
אמל אלסאנע: אנחנו ארגון וולונטרי, ואנחנו לא יכולות לנקוט בשמות של אנשים סתם.
אמל אלסאנע: אם ננקוט בשם שיסתבר אחר כך שלא הוא עשה את המעשה, אז לא רק ששרפנו את המקום אלא גם הרסנו את המקום שלנו וייתכן שזה ייגמר במקרים יותר קשים.
אמל אלסאנע: לפני המקרה הזה הבנות קיבלו המון איומים בטלפון, על כך שהן מוציאות את הבנות לטיולים.
אמל אלסאנע: חסן יכולה להעיד על מה שקרה לפני הטיול שנערך ב-17 למרץ.
אמל אלסאנע: אנחנו פנינו אז למשטרה, והם אמרו לנו שם שאם מתקשרים מטלפון חסוי אין להם אף דרך להגיע אליהם.
אמל אלסאנע: אני יכולה להבין את הקשיים של המשטרה, אבל היא לא יכולה להרים ידיים אחרי רמה כזו של אירועים.
אתי לבני: מה שעולה כאן, זה דבר חמור.
אתי לבני: אתה מגדיר את היישוב כיישוב שקט שלא מגיעות ממנו תלונות כלל.
אתי לבני: מה שאנחנו שומעים כאן, זה שמתחת לפני השטח קורים דברים גרועים ביותר ואתם לא מטפלים בהם.
אתי לבני: האם זו צורת העבודה שלכם?
אילן פרץ: ממש לא.
אילן פרץ: זה גם לא מה שמשתמע מהדברים שלה.
אילן פרץ: אם היו משתפים אותנו בכל התהליך הזה של הניסיון לעצור את העבודה במפעל, אני מניח שהיינו מגיעים לממצאים לאחר הליך של חקירה.
אילן פרץ: גם במקרה הזה היתה שיחת טלפון שאנחנו בודקים אותה על ידי הוצאת צו מבית משפט.
אילן פרץ: לא תמיד אנחנו מצליחים בזה, כי היום נהוג להשתמש בטלפון טוק מן, ואז אין בעלים לטלפון הזה.
אילן פרץ: זה לא נכון שהמשטרה מרימה ידיים.
אילן פרץ: למרות שיש לנו ידיעות שיש אזרחים שראו את מה שקרה ואנחנו קראנו להם לחקירה, והם לא אישרו כי זה הבחור שעשה את המעשה.
אמל אלסאנע: אותו בחור לא ראה את מי שעשה את המעשה.
אמל אלסאנע: הוא אמר שהוא ראה רק את הגב שלו.
אילן פרץ: אני לא מדבר דווקא על בעל הבית.
אתי לבני: את מדברת על האלימות ועל האיומים שהיו לאורך כל השנה.
אמל אלסאנע: כן.
אתי לבני: אתה לא מודע לזה, כי הם לא פונים אליך.
אתי לבני: זו חברה שונה מהחברה הישראלית.
אילן פרץ: אנחנו עובדים עם החברה הזו.
אילן פרץ: החברה היא לא זרה לנו.
אילן פרץ: אנחנו מקבלים תלונות גם על אלימות במשפחה ומילדים שהוכו על ידי האבות.
אילן פרץ: לא מזמן הגיעו אלינו גם שתי נערות להגיש תלונה על האבא.
אילן פרץ: אני לא מקבל את זה שזו חברה סגורה שלא משתפת את המשטרה.
אילן פרץ: זה לא נכון.
אילן פרץ: זה שהם בחרו לא להתלונן ולא לדווח על כל המקרים האלה של האיומים, זו בחירה שלהן.
נעמה אלסאנע: אנחנו משתפות פעולה עם המשטרה, אבל המשטרה מחכה שאנחנו נביא לה את הגנב.
נעמה אלסאנע: זו לא העבודה שלנו.
נעמה אלסאנע: במקרה שהיה לנו לפני שנה במפעל האריגה, נגנבו לנו חפצים ב-250,000 שקלים.
נעמה אלסאנע: המשטרה באה ולקחה כל מיני דברים ולא שמענו ממנה כלום אחר כך.
נעמה אלסאנע: עברה שנה, ועד עכשיו לא מצאו מי היה הגנב.
נעמה אלסאנע: אנחנו מדברים על סחורה ייחודית.
אילן פרץ: אני לא מכיר את המקרה הזה.
אתי לבני: כמה זמן אתה בתפקיד הזה.
אילן פרץ: אני בתפקיד הזה מזה חודשיים, אבל אני מכיר את האזור הזה כמעט 10 שנים.
אתי לבני: איך זה שאתה לא מכיר את המקרה הזה?
אתי לבני: זה פורסם בעיתונים.
אילן פרץ: אני לא יכול לתת תשובה לגבי המקרה הזה.
נעמה אלסאנע: אנחנו פנינו למשטרה ודיווחנו על מישהו שרצה להשתלט על המפעל.
נעמה אלסאנע: לא פחדנו.
נעמה אלסאנע: כל החברה היתה איתנו, ואנחנו המשכנו לבד עם תומכים מבחוץ ותומכים מהסביבה.
נעמה אלסאנע: אני רוצה להדגיש, שלא מדובר בחברה שלמה של הכפר שלנו שאין לה ידע ושהגברים לא תומכים בנשים.
נעמה אלסאנע: לכל אחת מאיתנו יש גבר שתומך בה.
נעמה אלסאנע: בכל חברה יש קבוצה של אנשים שהם מיעוט, שהם עושים חרם על כל החברה ועל כל הכפר.
נעמה אלסאנע: המיעוט הזה ידוע למשטרה.
נעמה אלסאנע: המשטרה יודעת על הגנבים ועל הנרקומנים.
נעמה אלסאנע: אם אנחנו נגיע אליהם, אנחנו נפתור את כל הבעיה.
נעמה אלסאנע: יש לנו הרבה רעיונות, ואנחנו רוצים להתפתח.
נעמה אלסאנע: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם העמותה השנייה.
נעמה אלסאנע: אחד הדברים שאנחנו רוצים, הוא קידום שני פרוייקטים.
נעמה אלסאנע: אנחנו היום נמצאים במקום שכור ומשלמים הרבה כסף כל חודש.
נעמה אלסאנע: יש לנו מחשבות להקים מקום של תיירות לשני הפרוייקטים בלקייה.
נעמה אלסאנע: אנחנו כל הזמן פונים למינהלת ולמועצה, ועד עכשיו לא קיבלנו תשובה.
אתי לבני: האם יש לכם מרכז טיפוח יזמות?
נעמה אלסאנע: יש לנו, אבל אנחנו קיבלנו אישור ממשרד התיירות שאנחנו ומפעל הרקמה, להקים מיזם תיירותי בכפר לקייה.
אתי לבני: מתוקצב?
אמל אלסאנע: לא.
נעמה אלסאנע: אני התחייבתי, שאנחנו נתקצב את זה באמצעות הקשרים שלנו.
נעמה אלסאנע: קודם כל אנחנו צריכים לפתור את הבעיה הראשונה, שהיא חלקת אדמה.
נעמה אלסאנע: אנחנו רוצים חלקת אדמה ניטרלית שלא שייכת לאף משפחה.
אתי לבני: זה נושא שאנחנו נוכל לעזור לכן בו.
אתי לבני: אנחנו ניגש אחר כך אתכן לוועדת הכלכלה, שם יתקיים דיון שלם על זה.
נעמה אלסאנע: יש לנו הרבה אנשים שמתקשרים אלינו.
נעמה אלסאנע: התקשורת הציגה את זה כאילו יש מלחמה בין גברים לנשים.
נעמה אלסאנע: זה לא זה.
נעמה אלסאנע: זה השפיע עלינו הרבה.
נעמה אלסאנע: עכשיו אנחנו צריכים לשבת ולדבר איך לטפל בזה.
אמל אלסאנע: בתחילת השנה אנחנו פנינו למשנה למנכ"ל משרד התמ"ת, אודי שנטל, והוא הגיע לשני המפעלים.
אמל אלסאנע: אנחנו חושבות שמה שאנחנו עושות, הוא משהו שהמדינה צריכה לקחת עליו אחריות ביחד איתנו.
אמל אלסאנע: אנחנו מעסיקות 165 נשים במפעל הרקמה ו-120 נשים במפעל האריגה.
אמל אלסאנע: במשפחה הבדואית יש 8 נפשות בממוצע, ולכן אנחנו מדברים על 1,300 נפשות שחיות רק על מפעל הרקמה.
אמל אלסאנע: ממפעל האריגה עוד 1,000 נפשות חיות.
אמל אלסאנע: אנחנו מדברים על 2,300 נפשות, כמעט חצי מהיישוב שלנו.
אמל אלסאנע: כל הכסף שלנו הוא מתרומות מחו"ל.
אמל אלסאנע: לתורם מסאן פרנסיסקו איכפת מלקייה, ולממשלה שהיא אחראית עלי לא אכפת והיא לא נותנת תקציב.
אמל אלסאנע: לכן, כאשר פנינו לתמ"ת הם באו וערכו ביקור.
אמל אלסאנע: אנחנו ביקשנו מהם, שהם ייקחו את שני המפעלים האלה כמפעלים נתמכים של התמ"ת.
אמל אלסאנע: כל פעם שאנחנו פונות אליהם, מדברים איתנו על ליווי עסקי ושעות הדרכה.
אמל אלסאנע: אנחנו לא רוצות את זה.
אמל אלסאנע: אנחנו יודעות להדריך ויודעות איך לנהל את העסק.
אמל אלסאנע: אנחנו רוצים כסף בשביל להחזיק את התשתית הארגונית הזו.
אמל אלסאנע: אם לא יהיה לנו את הכסף הזה ואת התשתית הארגונית של שני המפעלים, אנחנו לא נוכל לקדם אותם.
אמל אלסאנע: יש לנו יחסים מצוינים עם המטה לקידום עסקים קטנים בבאר שבע, אבל האמת היא שאין להם יועצים בכלל.
אמל אלסאנע: יושבת שם סוניה לבד.
אמל אלסאנע: אני פונה אליהם, והם אומרים לי שאין להם תקציב.
אתי לבני: אנחנו נשמע עכשיו את נציגת התמ"ת.
תמי אלמוג: זה משרד שממונה על התעסוקה, ובכלל זה קידום תעסוקת נשים.
תמי אלמוג: אני יודעת, שאודי שנטל ביחד עם הרשות לעסקים קטנים נערך לתוכנית ייחודית לכל המגזר הבדואי בנגב כדי לסייע בתקציבים מיוחדים.
אתי לבני: מתי התוכנית הזו תהיה מוכנה?
תמי אלמוג: תאריך היעד היה לפני שבועיים, אבל מסיבות טכניות זה נדחה.
אתי לבני: על איזה תקציב מדובר?
תמי אלמוג: מדובר על 20,000,000 שקלים בערך.
אתי לבני: וכולו ילך לעסקים במגזר הבדואי?
אתי לבני: זו בשורה מצוינת.
תמי אלמוג: הייחוד של התוכנית הזו, היא שהיא מאגדת בתוכה כמה כוחות מהמשרד.
תמי אלמוג: זה משרד שיש לו זרועות שונות שהתחברו לשם ארגון תוכנית מערכתית לטיפול ממוקד בנושא.
תמי אלמוג: מההיבט של האגף שלי, אני יכולה לומר שאני נעתרתי לבקשה שלהן והגמשנו את הקריטריונים לסיוע לנשים עובדות.
תמי אלמוג: הקריטריונים הרגילים, לא רלוונטיים ולא תואמים לצרכים שלהם.
תמי אלמוג: אנחנו עושים כל מה שניתן, ונותנים את אותו סיוע גם לאישה שעובדת במשרה חלקית.
תמי אלמוג: אני מדברת גם על הנושא של הכשרה והכוונה.
אתי לבני: האם אני יכולה לצאת מכאן ולומר, כי יש תקציב של 20,000,000 שקלים שיועברו לסיוע בתעסוקה במגזר הבדואי, שחלקם ילך גם לנשים?
תמי אלמוג: זה מיועד לכל מגזר המיעוטים.
תמי אלמוג: יש לנו מיפוי של צרכים, קצת בצפון והרבה יותר בדרום.
הלית כהן: זה מאוד מחמם את לבי לראות את הנשים החזקות האלה ואת העבודה שהן עושות.
הלית כהן: גם אני מציעה את העזרה שלנו.
הלית כהן: דובר פה על סיוע בתשתית היומיומית מעתה ועד אילך, אבל אולי ראוי שהוועדה תצא בקריאה לממשלה לתת מענק חד פעמי על מנת לשקם כמה שיותר מהר את המפעל, שכל כך נשים ואנשים חיים מהכנסות המפעל.
אתי לבני: האם אתן זקוקות לכספי סיוע?
אתי לבני: אתם מתקיימות הרי מכספי קרנות.
אמל אלסאנע: אבל קרנות לא יתנו לנו לשקם.
אמל אלסאנע: אמנם המקום שלנו היה מבוטח, אבל כאשר פנינו לביטוח נתקלנו בבעיות.
אמל אלסאנע: הביטוח אומר, כי הוא ביטח רק את התחולה.
אמל אלסאנע: זה לא כולל את המבנה ואת הקירות גבס המפרידות בין המחלקות השונות.
אמל אלסאנע: גם לגבי עבודות הרקמה, הם ביקשו מאיתנו לקחת את זה לניקוי יבש.