GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי לבני: הטכנולוגיה לא אושרה.
12935: לא שלא אושרה, היא לא עלתה לדיון.
אתי לבני: מתי התקבל האישור מה- FDA?
עמי פישמן: האישור התקבל לפני חצי שנה, אבל משרד הבריאות הישראלי אישר את זה כבר לפני שנתיים וחצי.
אתי לבני: כלומר, הוא לא היה תלוי ב- FDA.
עמי פישמן: לא.
12935: אם אתה מכניס טכנולוגיה או תרופה שיש לה אישור FDA יותר קל אולי, אבל לא בהכרח מחויבים לאישור ה- FDA על טכנולוגיה בארץ.
קריאה: העניין הזה הוא פן בתוך כל העסק.
אתי לבני: אבל זה נשמע לי פן מאוד משמעותי.
אתי לבני: למה לא טיפולים אלטרנטיביים, לבד מכריתה, והאם יש לנו טיפול?
אתי לבני: הטיפול הקודם שהוצע נשמע לי בעייתי הרבה יותר.
אתי לבני: נדמה לי שזה הדבר היחידי שנמצא כאלטרנטיבה.
אתי לבני: אני צודקת, או שיש לנו עוד אלטרנטיבות- - -
עמי פישמן: האלטרנטיבות שקיימות היום הן אמבוליזציה, הייפוס, מירנה – בדרגה זאת או אחרת.
עמי פישמן: יש מחקרים שהראו שנשים שהשתמשו במירנה לא פנו לניתוח.
דובר: הציגו את נושא הדיון כבעיה של מספר כריתות הרחם.
דובר: אז נכון שזה פן אחד של הנושא, השאלה היא האם באמת לתקוף את נושא כריתות הרחם רק בשיטה הזאת או בשיטה אחרת.
דובר: אחת הדרכים לבקר ולפקח היא לראות מה האינדיקציות.
דובר: חלק גדול תורמות לכך קופות החולים.
דובר: היום הפיקוח של קופות החולים בתוך בתי החולים על כריתות הרחם הוא הרבה יותר גדול ממה שהיה לפני 10-20 שנה.
דובר: אחת הטענות שנשמעה באופן ישיר או עקיף היא שעושים כריתות רחם מיותרות, ואין להן הצלחה רפואית מלאה, אבל היום יש הרבה פחות, גם מכיוון שמסתכלים הרבה יותר על מה שעושים, וגם משום שלא צריך לקחת את היכולת והרצון של הנשים להיות יותר מעורבות, לא לקבל כל מה שרופא אומר בתור פסיקה אחרונה מידית.
דובר: היום יש Second ו- Third opinion, נשים גם נכנסות לאינטרנט וקוראות.
דובר: לכן המגמה של ירידה בכריתות הרחם שהיא כלל עולמית יש לה הרבה סיבות.
דובר: אנחנו ראינו שיש אפשרות לטיפולים אחרים – אבל כמו שהפרופסור אמר – זה רק על סוג מסוים של בעיות ברחם ורק על אינדיקציות מסוימות.
דובר: התמונה הכללית היא כריתות הרחם – מה המשמעויות שיש לכל העניין.
אתי לבני: ד"ר איימי, ננסה להוליך את הדיון למטרתו.
אתי לבני: אנחנו שומעים שיש ירידה, שיש פיקוח, שיקול דעת, מידע – לאן אנחנו רוצים לקחת את זה?
איימי אבגר: נשמע עוד הצגת עניינים לפני-כן.
רשל זהר-קדוש: הנושא הוא לא רק מספר כריתות הרחם, אלא גם נגישות המידע לנשים שמגיעות לכריתת רחם והמעורבות שלהן בתהליך ההחלטה.
רשל זהר-קדוש: בתשובה למה שאמר ד"ר שיפמן שנשים פונות למרפאות ציבוריות ולרופאים גניקולוגים לא במסגרת המרפאות הציבוריות ולא מקבלות את האינפורמציה.
רשל זהר-קדוש: החלק של ההיבט הנשי חשוב מכיוון שהיסטורית המילה היסטריה באה מהרחם כי חשבו שיש קשר בין רחם האישה לבין תופעות נפשיות, וזה הוכח לא נכון, לשמחתנו.
רשל זהר-קדוש: עם זאת עדיין יש הרבה מיתוסים בעניין הזה ורציתי לנצל את ההזדמנות כאן להרחיב על הצורך של הרופא לתת את המידע גם בפגישה לפני הניתוח כדי שהאישה תוכל לשאול למה מנתחים אותה, אלו טיפולים אלטרנטיביים יש, וכדומה; אפשרות לשאול מה היתרונות והחסרונות של כל אלטרנטיבה, מה יהיה אחרי הניתוח, אם היא אכן בוחרת את הניתוח; איך זה ישפיע על התפקוד הכללי שלה ועל התפקוד המיני שלה.
רשל זהר-קדוש: יש הרבה שאלות על ההשפעה של כריתת הרחם על התפקוד המיני, ויש פער גדול בין המידע שעובר לנשים באתרים מנשים לנשים לעומת המידע שמוצאים במאמרים המקצועיים שבודקים באופן מדעי את הפעילות המינית שבמקרים רבים משתפרת משום לאישה יש פחות כאבים ודימומים – דברים שכמובן הפריעו לה גם בתפקוד הכללי וגם בתפקוד המיני.
רשל זהר-קדוש: בבדיקת המעקב שעושים כמה שבועות אחרי הניתוח או הפרוצדורה, צריך לשאול את האישה איך היא מבחינה נפשית ואיך היא מבחינה מינית.
רשל זהר-קדוש: אלה דברים שלוקחים מעט זמן, ואחת הסיסמאות של הפסיכיאטרים היא שאינפורמציה מורידה חרדה.
רשל זהר-קדוש: זה נכון לגבי כל פעולה, אבל יותר כשמדובר בכריתה או בפגיעה באיבר שחשוב כל-כך לאישה, עם כל המשמעות שלה.
רשל זהר-קדוש: אני מציעה כמה דברים: ראשית, שיישבו הגניקולוגים וייתנו הנחיות ברורות על הנושאים שמעלים בפגישה שלפני הניתוח כדי שיהיה ברור ומוסבר לכולם.
רשל זהר-קדוש: ברור לי שרוב הרופאים שעובדים בבתי החולים עושים את זה, אבל הרבה נשים מספרות על חוויות מאוד לא נעימות שרופא אומר: "מה את צריכה את הרחם שלך?
רשל זהר-קדוש: את לא רוצה להביא ילדים, בשביל מה את צריכה את זה?", זה בדרך כלל "זה".
רשל זהר-קדוש: הן מאוד נפגעות ומרגישות שלא יכולות לסמוך על אותו רופא שלא מתייחס לקושי האישי שלהן.
רשל זהר-קדוש: דבר שני, התשובות האלה יהיו אולי מרוכזות באחד האתרים.
רשל זהר-קדוש: אני ביליתי כמה שעות טובות לחפש מידע עדכני ומרוכז, וניסיתי לחשוב שלו הייתי צריכה לעבור ניתוח כזה, איפה הייתי מוצאת את המידע?
רשל זהר-קדוש: לא מצאתי משהו אמין, מרוכז ומסודר, ואפשר לעשות את זה.
רשל זהר-קדוש: המידע כמובן צריך להיות בכל המקומות שהניתוח מבוצע, כולל בבתי החולים הפרטיים שבהם יש מספר רב של ניתוחים.
איימי אבגר: האגודה פונה בכנס דווקא לצוות הרפואי של המערכת הרפואית הראשונית.
איימי אבגר: הגניקולוגים מכירים את השיטה, הם נפגשים בכינוסים המקצועיים שלהם, אבל רופאת המשפחה לאו דווקא מכירה את האופציות האלה, והן הרבה פעמים שומרות הסף של הטיפול בנשים.
איימי אבגר: הכנס מיועד להעלות את המודעות של הנושא ולהעלות את הנושא על סדר היום של מערכת הבריאות הציבורית למציאת פתרונות.
איימי אבגר: תוך כדי ההכנות לכנס גילינו שאם כאגודה קשה לנו להשיג מידע מדויק יותר על שיעורים, על אינדיקציות, על סיבות.
איימי אבגר: זה מידע חשוב בשבילן.
קריאה: אין רישום במשרד הבריאות.
איימי אבגר: טענתי קודם שבקופות החולים יש רישום יותר מדויק ויש מעקב.
קריאה: יש מעקב בתוך בתי החולים ובמחלקות.
קריאה: זה לא רק כריתת רחם, אלא בכלל על אשפוזים, על משכם ועל הסיבות להם.
איימי אבגר: גם בנושא של כריתות שד טעֲנו שאם היינו יודעים איפה עושים יותר כריתות המידע הזה יכול להיות חיוני לאישה.
עמי פישמן: הבעיה בארץ היא שאם יפרסמו שיעורים, כוכבים או מדרגות לא בטוח שזה יהיה לטובת הציבור.
עמי פישמן: אבל בהחלט יש מחשבה שבנושאים מסוימים נפרסם תוצאות שתהיינה גלויות וזמינות.
עמי פישמן: אבל את מבינה שזאת לא החלטה כלאחר יד כי צריך לדעת לקרוא אותם, לעבד אותם ולהציג אותם.
נתן שרנסקי: מכיוון שהדיון נסב לטכנולוגיה של הפוקוס אולטרה-סאונד, שהיא שיטה מעולה, מצוינת, שמרנית- -
אתי לבני: לכמה אחוזים מן המקרים זה תחליף?
נתן שרנסקי: ב- 10 השנים האחרונות התפתחו לא מעט שיטות אלטרנטיביות שמרניות לכריתת רחם.
נתן שרנסקי: לדוגמה, יש טכנולוגיה שמאושרת בסל הבריאות, ובאמצעות היסטרוסקופיה – הסתכלות לחלל הרחם באמצעות אופטיקה וצריבה או חיתוך של רירית הרחם – אפשר לפתור בעיה של דימומים.
נתן שרנסקי: חלק ניכר מהנשים באישור קופת חולים עם התחייבות ואישור של סל הבריאות, עוברות את הטיפולים האלה במקום כריתת רחם.
נתן שרנסקי: זה יכול להתבצע בכריתה של הרירית, צריבתה בחום מבלון – וזה נמצא בסל הבריאות.
נתן שרנסקי: טכנולוגיות נוספות הן צריבה בלייזר או במיקרוגל – יש כבר 5-6 טכנולוגיות שמרניות, שהן בסדר גודל של גרידה; הרחם נשאר, האישה באה ומקבלת את הטיפול הזה עם כיסוי של קופת חולים, והולכת עם הרחם הביתה.
נתן שרנסקי: יש גם הטיפול במירנה שנכנסה לסל הבריאות, והיא מסייעת מאוד בשנים האחרונות.
נתן שרנסקי: יש גם שיטות יותר חודרניות, כמו אמבוליזציה, ועכשיו נכנסת השיטה הזאת שהיא בכלל לא חודרנית, אבל היא יקרה.
נתן שרנסקי: אני מניח שהיא תהיה השיטה של העתיד בשנים הקרובות.
נתן שרנסקי: כל השיטות האלה קיימות כבר מספר שנים, והן שהורידו את מספר ההיסטרקטומיות במידה ניכרת בכל העולם המערבי וגם בישראל.
רשל זהר-קדוש: האם כשאישה מגיעה עם בעיה מסוימת היא מקבלת מידע על כל האפשרויות שאתה ציינת?
נתן שרנסקי: בהדסה לדוגמה, יש מרפאת שרירנים.
נתן שרנסקי: אבל יש את זה בכל קופות החולים בארץ, יש את זה גם בקופות.
נתן שרנסקי: אני יושב כיועץ-על בתל-אביב ובירושלים.
נתן שרנסקי: כשמגיעה אישה עם דימומים או עם שרירנים פורסים לפניה את מגוון האפשרויות.
נתן שרנסקי: אם האישה צעירה עושים כריתת שרירן קונסרבטיבית, לא בהכרח מוציאים את הרחם, מוציאים רק את השרירן, או שמציעים לה את ההייפוס.
נתן שרנסקי: היא בוחרת.
נתן שרנסקי: אנחנו לאו דווקא דוחפים אותה לכיוון של כריתת רחם, בהחלט לא.
חזי הורן: אני בצד של "הלא מאשרים".
חזי הורן: אני עובד בגבולות הסל היום, ובאמת אחת למספר ימים אני נחשף לאמבוליזציה, בקשה לשיטות אלטרנטיביות.
חזי הורן: נשים כאלה מקבלות הסבר האם יש בסל או אין בסל.
חזי הורן: אני אשמח על כל טכנולוגיה חדשה שתיכנס לסל בדרכים המקובלות.
חזי הורן: הדבר היפה ביותר שעלה פה הוא ששיעור כריתות הרחם ירד דרסטית.
חזי הורן: לא הוזכר כאן נושא המעקבים הטובים שאנחנו מסוגלות לעשות, כמו אולטרה-סאונד, וזה גם ימשיך להוריד לנו, ואנחנו נוותר על חלק מהמקרים.
חזי הורן: לכן לדעתי, הדבר המרכזי הוא לפנות לוועדת הסל ולקדם אותנו כדי שגם לי יהיה יותר קל עם האנשים האלה לקראת הדרך לפעולה יפה כזאת.
חזי הורן: נשאלת השאלה כמה אחוז ייהנו מהפעולה, ואני לא בטוח שהמספר כל-כך גדול.
אתי לבני: מה המספר, להערכתך?
חזי הורן: זאת שאלת מיליון הדולר – מה שיעור הנשים שייהנו מהטיפול.
חזי הורן: אנחנו לא יכולים לענות על השאלה הזאת כיום כל עוד לא פותחים את השערים ונותנים לנשים להגיע לשם.
חזי הורן: אני לא יודע אם מדובר ב- 20% או ב- 25%.
קריאה: כמה נשים לשנה?
חזי הורן: ההערכה שלי היא שכ- 25% מהנשים שמועמדות לכריתת רחם מתאימות לזה.
חזי הורן: זאת הערכה מאוד קונסרבטיבית.
קריאה: סך הכול כרבע, בכלל יש על מה לדון?
חזי הורן: רבע מ- 5000 זה לא מעט.
קריאה: אני לא מזלזל.
קריאה: זה אומר שעדיין חלק ניכר מהנשים האלה תלכנה בסוף לכריתת רחם.
חזי הורן: אם לוקחים את המספרים המאוד שמרניים שלי, אפשר להוריד 1000 ניתוחים לשנה – ויש להם גם תמותה – ואתה תציל גם תחלואה, גם תמותה וגם ימי עבודה, וכן הלאה.
אתי לבני: יש עוד מישהו שרוצה לתרום משהו לדברים?
אתי לבני: אם כך, נדמה לי שזאת ישיבה אופטימית שלא כדרכנו.
אתי לבני: כמה דברים שאולי כן נתייחס אליהם זה גם לגבי המידע – כפי שאת אמרת – גם חינוך הרופאים בנושא הרחם וסל הבריאות, כמובן.
אתי לבני: בנימה אופטימית זאת, תודה רבה.
אתי לבני: אנחנו מקיימים ישיבה משותפת של הוועדה לקידום מעמד האישה, שמטפלת בנושא קהילת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים, ושל ועדת החינוך, התרבות והספורט בראשות חבר הכנסת אברהם פורז, שבהזדמנות זאת אני רוצה לברכו על היכנסו לתפקיד.
אתי לבני: נקווה שיהיו לנו הרבה ישיבות משותפות.
אתי לבני: נושא הדיון היום הוא נושא חשוב ממדרגה ראשונה, התייחסות מערכת החינוך לקהילה ההומו-לסבית.
אתי לבני: אני רוצה להפנות תשומת לבכם לדף מידע שהועבר למשתתפים מטעם הוועדה לקידום מעמד האישה, שכותרתו: "זכויות הומוסקסואלים ולסביות בישראל", ובו פירוט המצב המשפטי-החוקי-הציבורי-הכלכלי של הקהילה בכל נושא ונושא.
אתי לבני: אשמח אם תפיצו את זה ביניכם.
אתי לבני: יש כאן הפניה גם לאתר באינטרנט, כדי שהדברים יהיו ברורים ואף אחד לא ירגיש שאין לו המידע הדרוש בנושאים האלה.
אתי לבני: נצפה היום בשתי מצגות, של חוש"ן (חינוך ושינוי) ושל ארגון נוער גאה.
אתי לבני: אקרא כמה משפטים מהחומר הרב שהובא לפניי, שאני רוצה להעביר אליכם.
אתי לבני: "מערכת החינוך כמעט ולא מתייחסת לקהילה ההומו-לסבית, שלא לדבר על אוכלוסיית הטרנסג'נדרים, שהמודעות לנושא הזה נמוכה עוד יותר.
אתי לבני: המערכת משדרת שההומוסקסואליוּת, הלסביוּת, כל התופעות הללו אינן לגיטימיות.
אתי לבני: המשפחות של שני אבות או שתי אימהות הן משפחות לא נורמטיביות, משהו פגום בהן – זה השדר שעובר לתלמידים.
אתי לבני: ומכיוון שיש עכשיו יותר ויותר ילדים, הן שיזדהו עם הנושאים האלה, הן שגדלים במשפחות חד-מיניות, המסרים שעוברים הם מסרים קשים שגורמים נזקים בלתי הפיכים.
אתי לבני: " אני רוצה לקרוא את הדברים הברורים שמועצת התלמידים והנוער הארצית הביאה בפניי.
אתי לבני: אני קוראת אותם כמוטו של הישיבה הזאת: "מועצת התלמידים והנוער הארצית קוראת להנהלת משרד החינוך לנקוט עמדה ברורה וחד-משמעית בנושא זה ולעודד את מנהלי בתי-הספר לשתף פעולה עם ארגונים בקהילה שתפקידם להעביר פעילויות לתלמידים בנושא נטייה חד-מינית, בין באמצעות חוזר מנכ"ל ובין בכל דרך אחרת שתיראה לנכון.
אתי לבני: לא ייתכן שתלמיד שעבר 12 שנות לימוד לא נחשף לנושא ההומוסקסואליות במסגרת בית-הספר".
אתי לבני: זאת הקריאה.
אתי לבני: אבקש את יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט להוסיף כמה מילים.
אברהם פורז: אני מציע שנתחיל בהצגת המצגת.
אתי לבני: יושב-ראש אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים בישראל, בבקשה.
מייק המל: חברת הכנסת לבני, חבר הכנסת פורז – קודם כול איחוליי על כניסתך לתפקיד – עמיתיי לארגונים בקהילה.
מייק המל: אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים בישראל חוגגת בימים אלה את יובל השלושים להיווסדה.
מייק המל: אין אולי סמלי יותר מכך שהישיבה, שהפכה כבר למסורת במסגרת אירועי הגאווה, הופכת להיות לפחות חגיגית וסמלית ויותר עניינית ומהותית.
מייק המל: חל שינוי מאז אותם ימים שעצם כינוס הישיבה היה הישג ועד היום, שאנחנו יושבים כאן ומעלים את הנושאים העומדים על סדר יומה של הקהילה ומצפים מהמחוקק שיאמר דברו, הן בחקיקה והן בביקורת פרלמנטרית, על מדיניות משרדי הממשלה ועל יישום המדיניות.
מייק המל: אחד הנושאים המרכזיים העומדים על סדר היום הוא התייחסות מערכת החינוך לקהילת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים (להט"ב).
מייק המל: מערכת החינוך היא המטמיעה את ערכי היסוד של החברה הישראלית בילדים ובנוער.
מייק המל: רק בכוחה של מערכת החינוך ליצור את השינוי בתפיסת העולם של הדורות הבאים, שינוי שבעקבותיו השונה לא יהיה חריג, השונה יהיה חלק אינטגרלי מסביבתו.
מייק המל: השונה הוא זה הדובר בשפה אחרת, הוא זה הבא מתרבות אחרת, וכן – זה וזו להם העדפה מינית או זהות מגדרית שונה.
מייק המל: רק בכוחה של מערכת החינוך להטמיע את העיקרון שכולנו בצלמו נולדנו, שכולנו שווים בעיני החוק והחברה, גם אם אנו שונים זה מזה בהעדפותינו.
מייק המל: מערכת החינוך של היום אינה כזאת.
מייק המל: מערכת החינוך אינה יודעת כיצד להתמודד עם אותם 10% הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים במערכת, אינה יודעת כיצד לתת לנער ולנערה תחושה שהם חלק ממנה, ומערכת החינוך בוודאי אינה מטמיעה את הרעיון שישנם בני אדם המעדיפים את בני מינם.
מייק המל: האגודה, שלפני שלושים שנים לקחה על עצמה לפעול ולקדם את הקהילה, לוקחת על עצמה את המשימה להוביל, יחד עם כל ארגון אחר שיחפוץ לקחת חלק בשותפות, את בניית תוכנית הלימודים בנושא נטייה והעדפה מגדרית ויצירת השינוי במערכת החינוך.
מייק המל: פנֵינו אל מערכת החינוך כולה, כי כל מערכת החינוך זקוקה לתוכנית הזאת, הממלכתית והממלכתית-דתית כאחת.
מייק המל: שתי המערכות, גם הממלכתית החילונית לכאורה וגם הממלכתית-דתית, אינן מכירות כלל בקיומם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
רוני בריזון: כדאי שתנסו להיכנס גם למערכת החרדית.
מייק המל: אנחנו מנסים להציב בפנינו מטרות ריאליות לכמה העשורים הקרובים.
מייק המל: את המערכת החרדית נשמור ליובל ה-300 לאגודה.
מייק המל: חשוב שדווקא באוכלוסייה הזאת, שמבודדת יותר וסגורה יותר, יווצר שינוי שיאפשר לאנשים מאמינים דתיים לשמור על אמונתם ואורח-חייהם ולא יכפה עליהם לעזוב את הדת, ולא ימצאו עצמם נדחים מן החברה בה הם חיים ובה הם נולדו.
מייק המל: נמצאים אתנו כאן צחי, שמנחה קבוצת דתיים בבית הפתוח הירושלמי, ויעל.
מייק המל: ביקשתי משניהם להגיע לכאן היום, כדי שנוכל לשמוע את ההתרשמויות האישיות שלהם.
מייק המל: נשמע מארגון הנוער של האגודה נקודות עיקריות על הסקר המתאר ומתעד את האקלים הבית-ספרי.
מייק המל: נשמע את שרון מקל"ף, על הניסיון האישי שלה ועל התוכנית והכוונה לבנות יחד מערכת חינוך פתוחה, ליברלית ומקדמת.
מייק המל: חינוך זה גם איידס, ואני לא יכול שלא להפנות מכאן קריאה ודרישה: אין עוד מחלה קשה שמניעתה כל-כך קלה.
מייק המל: אנא עזרו לנו, סייעו לנו לוודא כי כל תלמיד בבתי-הספר בארץ מבין ומודע למחלה, ומודע לדרכי מניעתה.
מייק המל: סייעו לנו בדרישת
מייק המל: כם אתם, כי פרויקטים הפונים לקהילה יקבלו תקצוב מתאים.
מייק המל: סייעו לנו להכניס את הנושא לבתי-הספר ולוודא כי יש הסברה מתאימה ואפקטיבית.
מייק המל: תודה לכם.
מייק המל: נשמח לחזור ולדווח, גם לוועדת החינוך, התרבות והספורט וגם לוועדה לקידום מעמד האישה, על ההתקדמות בבניית תוכנית לימודים למערכת החינוך ואיך נוכל לממש את התוכנית הזאת בצורה מעשית בשטח.
יואב ארד: אני יושב-ראש חוש"ן.
יואב ארד: אתחיל אולי בנימה קצת אישית.
יואב ארד: כשהייתי בכיתה י"א היה לי סוד, והיה ברור לי שאם עוד מישהו בעולם בנוסף אליי יידע אותו מבחינתי זה יהיה סוף העולם.
יואב ארד: מבחינתי כל מי שהיה מסביבי – החברים שלי, ההורים שלי, המורים שלי – היה סיכון פוטנציאלי.
יואב ארד: בגיל 17 היה ברור לי לגמרי שאם למישהו אחר יתברר שיואב הומו כל המישורים האחרים בהם אני קיים, כל היואב'ים האחרים – יואב החבר, יואב הבן, יואב התלמיד – ייעלמו, ויישאר יואב אחד בלבד, יואב ההומו.
יואב ארד: באותה תקופה החיים שלי הסתובבו סביב הנושא הזה, סביב המאמץ לוודא שאף אחד לא יידע, לא יגלה את הסוד הזה.
יואב ארד: הדברים הכי עמוקים שהרגשתי בפנים, הפחדים שלי, הרגשות שלי היו בדיוק הדבר שאסור היה לי בשום אופן לחלוק עם אף אחד אחר.
יואב ארד: אני מסתכל על הדברים האלה היום ומבין עד כמה המצוקה הזאת לא היתה הכרחית.
יואב ארד: להיות יואב ההומו זאת לא מגבלה משום בחינה שהיא.
יואב ארד: הומוסקסואליות מאפשרת את כל טווח החוויות והרגשות, מאפשרת להביא ילדים, אנחנו אוהבים, אנחנו רבים ושותפים לכל שאר החוויות האנושיות, אף אחת מהן לא חסומה בפנינו.
יואב ארד: המצוקה הקשורה להומוסקסואליות נובעת אך ורק מהדימוי השלילי הקשור להומוסקסואליות.
יואב ארד: המטרה של מרכז חוש"ן, שאני היושב-ראש שלו, היא בדיוק זאת – למנוע את המצוקה, על-ידי טיפול בסטיגמות ובסטריאוטיפים הרווחים בנוגע להומוסקסואליות, ללסביות ולטרנסג'נדריות, ולאפשר לבני נוער לגבש דימוי עצמי חיובי ובריא.
יואב ארד: יש כאן פרדוקס.
יואב ארד: אנחנו מסתכלים על העולם מסביבנו ולא שומעים כמעט אמירות הומופוביות ברורות.
יואב ארד: היום לא כל-כך פוליטיקלי-קורקט לקרוא כנגד הומואים.
רוני בריזון: בבית הזה אתה דווקא שומע אמירות הומופוביות, לבושתנו.
יואב ארד: נכון, פרט אולי לבית הזה.
יואב ארד: אבל באופן כללי יש היום הרבה פחות אמירות כאלה, ובוודאי במסדרונות בתי-הספר לא מוצאים היום כתובות גרפיטי שקוראות "מוות להומואים".
יואב ארד: אין היום כמעט, פרט לנקודות קיצוניות הזויות, קריאה לאיסור על הומוסקסואליות.
יואב ארד: ועדיין אנחנו רואים – ויציג את זה בהמשך ארגון הנוער, בסקר האקלים החינוכי – שהמצוקה אצל בני הנוער גדולה מאוד ושכיחה מאוד.
יואב ארד: הפער הזה תמוה מאוד.
יואב ארד: מצד אחד, לכאורה יש גישה מקבלת או היעדר הומופוביה בספֵירה הציבורית, ומצד שני, מצוקה קשה מאוד ושכיחה מאוד שאנחנו רואים אצל בני נוער הומואים ולסביות.
יואב ארד: ההסבר שלנו מוצג כאן.
יואב ארד: נקודת המוצא למעגל הזה, שאנחנו קוראים לו "מעגל הבושה", היא ברמת הידע שיש למורים, להורים, למחנכים, למנהלים, לכל מי שקשור בנושא הזה ברמת מערכת החינוך.
יואב ארד: רוב האנשים העוסקים בחינוך לא מרגישים בטוחים בנושא, אין להם ידע רשמי בנושא הזה.
יואב ארד: הם חושבים שהם ניזונים משמועות.
יואב ארד: אם עיסוק במין ובמיניות מביך אותם, אז הנושא הזה מביך אותם שבעתיים.
יואב ארד: חוסר הביטחון הזה מביא לכך שהם לא מעלים את הנושא באופן יזום כמעט בשום מסגרת.
יואב ארד: ואם הנושא עולה כבר במסגרת הכיתה, במסגרת קריאת ביניים, במסגרת ידיעה חדשותית, ההתייחסות השכיחה ביותר אליו היא התעלמות.
יואב ארד: משתדלים להימנע, להוריד אותו, להעלים אותו ולהשתיק אותו.
יואב ארד: זה בדיוק שורש העניין.
יואב ארד: ההתעלמות והמבוכה וחוסר ההתמודדות הגלויה – זאת ההתנהגות שמעבירה לתלמידים היושבים בכיתה מסר ברור וחד-משמעי, שהומוסקסואליות היא תופעה שלילית.
יואב ארד: כאשר אנחנו רואים משהו שמביך אותנו, שמפריע לנו, שאנחנו לא רוצים לדבר עליו – המסר עליו ברור.
יואב ארד: הילדים מטמיעים את המסר השלילי.
יואב ארד: פעמים רבות, עוד לפני שהם בכלל מבינים שהנושא הזה מתייחס אליהם באופן אישי, הם כבר מבינים שהומוסקסואליות היא שלילית.
יואב ארד: ברגע שמתבססת העמדה השלילית לגבי הומוסקסואליות, המתבגרת הלסבית והמתבגר ההומו ינסו, במונחים מקצועיים, להרחיק מעצמם את הנושא הזה, לא להיות קרובים אליו, ובמילים שלנו – הם ייכנסו לארון.
יואב ארד: הם יכחישו, יסתתרו, יהיה להם סוד, הם יגֵנו בכל כוחם על הסוד הזה, והבדידות והמצוקה הן תוצאה ישירה של העניין הזה.
יואב ארד: פעמים רבות הבדידות הזאת מגיעה לרמות קיצוניות.
יואב ארד: אנחנו יודעים שבני נוער הומואים בחיפה בשנת 2005 עדיין מאמינים בשכיחות גבוהה מאוד ש"אני הילד היחיד בבית-הספר שמרגיש את התחושות האלה", "הילד היחיד בעיר שמרגיש את הדברים האלה".
יואב ארד: מתחושת הסוד הזה הדרך לסכנה ולסיכון מידית.
יואב ארד: המעגל הזה הופך את בני הנוער ההומואים והלסביות לקבוצה המיועדת להתנהגויות סיכון.
יואב ארד: אגע נקודתית בכמה מהן.
יואב ארד: אני מזכיר שוב, הסיכונים לא נובעים מההומוסקסואליות.
יואב ארד: בהומוסקסואליות עצמה אין שום בעיה וסכנה.
יואב ארד: הבעיה היא בדימוי העצמי הפנימי שלהם, שהם קולטים מהסביבה, ומהעתיד שהם מדמיינים לעצמם בהמשך.
יואב ארד: מחקרים מראים בעקביות, כי 30% מניסיונות ההתאבדות של בני נוער קשורים לנושא הנטייה המינית.
יואב ארד: אלה מחקרים שאנחנו מכירים משנות השמונים המאוחרות ועד היום.
יואב ארד: אנחנו מזהים אצל בני נוער הומו-לסביים נטייה לברוח מן המציאות על-ידי שימוש בחומרים ממכרים.
יואב ארד: הבדידות והסוד גורמים להם פעמים רבות להתרחק מכל המסגרות של חברים-משפחה-בית-ספר.
יואב ארד: ובתופעות קצת פחות קיצוניות – פשוט בירידה בתפקוד השגרתי שלהם.
יואב ארד: אלה רק כמה מהסיכונים החמורים.
יואב ארד: יש חומר עצום בנושא הזה, על התרחקות מבני משפחה, הפרעות בתפקוד נפשי ועוד.
יואב ארד: אחד הדברים השכיחים ביותר שאנחנו פוגשים אצל בני נוער הוא שדווקא הגורמים שקיימים במערכת ומושיטים להם יד לעזרה נתפסים אצלם כגורם הסיכון הגדול ביותר.
יואב ארד: מנקודת הראות של דני בן 17, ליועצת יש איזו יכולת רנטגן לאתר אצלו את הסוד שהוא שומר בבטן, ולכן מבחינתו פעמים רבות יש על היועצת, שאמורה להיות מקור התמיכה שלו, שלט גדול של סכנה.
יואב ארד: איך שוברים את המעגל הזה, את מעגל הקסמים המסוכן הזה?
יואב ארד: קודם כול, כהכללה, הדרך לשבור אותו היא בהתמודדות ישירה, גלויה ופתוחה של מערכת החינוך עם הנושא הזה.
יואב ארד: מטרת הפעילות של חוש"ן היא בדיוק זאת, לפזר את מסך המבוכה ולהעביר ידע ברור בנושא, לטפל בסטריאוטיפים החד-ממדיים על-ידי פגישות אישיות עם הומואים, לסביות וטרנסג'נדרים.
יואב ארד: היחידה המרכזית שאנחנו מעבירים לקהלים השונים – בנוסף למערכת החינוך אנחנו עובדים גם עם המשטרה, עם צה"ל, עם עובדים סוציאליים, עם מערכת הבריאות וכולי – היא סיפור אישי, שמאפשר הכרות עם הומואים, לסביות וטרנסג'נדרים.
יואב ארד: אחרי פגישה אישית עם חבר מקהילת הלהט"ב לא מתקיימת יותר הדמות המגוחכת הזאת והנלעגת של ההומו, הלסבית או הטרנס.
יואב ארד: הפעילות למורים כוללת גם הרצאות עיוניות, הכרות עם שלבים וקשיים אופייניים לבני נוער, כל אלה כדי לתת לאנשי החינוך כלים להגיב בצורה נקייה ממבוכה ובצורה מקבלת כאשר יתקלו בנושא הזה במגעם עם התלמידים.
יואב ארד: לתלמידים להט"בים המפגש הזה נותן פעמים רבות לראשונה איזו דמות איתה הם יכולים להזדהות, איזו אופציה לדמיין לעצמם עתיד חיובי, שהוא מחוץ למסגרת הסטריאוטיפים.
יואב ארד: בנוסף, בסוף הפעילות אנחנו משאירים להם מידע על החוטים הנוספים דרכם יוכלו למצוא עזרה, החל מקבוצות הנוער, "הקו הלבן", "בית דרור".
יואב ארד: אני בטוח שנציגי הארגונים האלה ידברו בהמשך.
יואב ארד: חשיבות התגובות של התלמידים ההטרוסקסואלים, של שאר 90% התלמידים, ביום בו בני הנוער ההומוסקסואלים נחשפים בפניהם, התגובה שלהם קריטית.
יואב ארד: האופן שבו החבר של מיכל, השכן שלה לספסל הלימודים יגיב כאשר ישמע על הלסביוּת שלה ישפיע באופן מהותי על האופן בו היא תקבל את עצמה ועל איכות החיים שלה.
יואב ארד: לכן הפעילות הזאת חשובה מאוד גם להם.
יואב ארד: בנוסף, היא כמובן מעבירה מסר כללי של פתיחות ושל קבלת השונה, שכולנו מנסים להעביר במערכת החינוך בשגרה.
יואב ארד: חוש"ן פנתה בשנתיים האחרונות בכתב לכ-400 בתי-הספר התיכוניים הממלכתיים בארץ.
יואב ארד: קיימנו אלפי שיחות טלפון עם יועצות ורכזות ביותר מ-250 בתי-ספר בארץ.
יואב ארד: התוצאה של מאמץ ההסברה הזה, שממשיך גם בימים אלה כאשר אנחנו נערכים לשנה הבאה, היתה פעילות של כ-40 בתי-ספר, שמשמעו חשיפה של אלפי תלמידים בחטיבה העליונה.
יואב ארד: זה עדיין חלק קטן מאוד מכלל התלמידים בחטיבה העליונה.
יואב ארד: אני רוצה בהקשר הזה לציין את הסיוע והתמיכה והעידוד של שפ"י בכלל ושל גברת נלי שטיין, שנמצאת כאן, המדריכה הארצית בנושא חינוך מיני ומשפחה, שבין השאר יוזמת ימי עיון ופעילויות ליועצות כדי לקדם את הנושא הזה.
יואב ארד: כותרת הדיון הזה היא התייחסות מערכת החינוך לקהילה ההומו-לסבית.
יואב ארד: במסגרת אלפי שיחות הטלפון שאנחנו מקיימים אנחנו פוגשים בעצם את מערכת החינוך ברמה היום-יומית.
יואב ארד: התהליך ארוך מאוד והוא דורש פנייה בכתב, אחרי זה שכנוע של היועצת, ואחרי זה שכנוע של ההנהלה, וכולי וכולי.
יואב ארד: רק מעט מאוד מהיועצות שאנחנו פוגשים רואות את הנושא הזה כאינטרס שלהן.
יואב ארד: בדרך כלל אנחנו נתפסים כגורם שכדאי להתחמק ממנו, לפחות בהתחלה.
יואב ארד: מתוך אלפי שיחות הטלפון האלה עולה מאגר מידע גדול מאוד של התגובות האופייניות של יועצות כשאנחנו פונים אליהן.
יואב ארד: אני חושב שלתגובות האלה יש רמה גלויה, של התגובה הרשמית שלהן, והן מסתירות מתחת לה את החששות האמיתיים.
יואב ארד: אם אנחנו מדברים על יחס מערכת החינוך לנושא הזה, הן חושפות הרבה מאוד מהגישות האמיתיות: "הנושא הזה אינו קיים אצלנו בבית-הספר" – זאת תגובה שכיחה מאוד.
יואב ארד: כמובן שההומואים והלסביות קיימים שם.
יואב ארד: בשכבת בית-ספר תיכון שיש בה 400 תלמידים, פלוס-מינוס 40 תלמידים הם הומואים ולסביות.
יואב ארד: העובדה שהיועצת לא מודעת לקיום שלהם, לא מודעת לנוכחות שלהם, היא רק הוכחה לקיום הבעיה ולעוצמתה בבית-הספר.
יואב ארד: פעמים רבות מדברים על המיעוט שהפעילות הזאת מתייחסת אליו, שבעצם המיעוט הזה לא מצדיק הקדשת פעילות בהיקף כזה.
יואב ארד: אני באופן אישי – ויתקנו אותי אחר-כך נציגי משרד החינוך – לא מכיר נושא אחר שיש בו אוכלוסיית סיכון בהיקף כזה.
יואב ארד: מאנורקסיה ועד תקיפה מינית – שום דבר לא מתייחס להיקפים כאלה של בני נוער.
יואב ארד: חשש נוסף, שאני לא בטוח עד כמה הוא אמיתי ועד כמה תירוץ כדי לא להכניס את הפעילות, הוא החשש מהתנגדות ההורים.
יואב ארד: כמובן שגם ל-10% מהתלמידים ההומואים והלסביות היושבים בכיתה יש הורים.
יואב ארד: פעמים רבות אנחנו מזכירים ליועצות, אנחנו מנסים לדמיין איתן מקרה שיבוא הורה כזה וישאל איפה הן היו ולמה לא הגנו על הילד שלו כאשר היה במצוקה ובסכנה.
יואב ארד: יש סדרה שלמה של אמירות הקשורות למבוכה או להתנגדות הערכית של האדם אתו אנחנו מדברים.
יואב ארד: הרבה פעמים משליכים את זה על כך שההנהלה דתית ושיש מנהל דתי.
יואב ארד: פעמים רבות אין לנו תגובה לטענה הזאת.
יואב ארד: אני רק יכול להגיד שזה אולי מבליט את העובדה שבהיעדר הנחיה ברורה של משרד החינוך כל גורם פרטני בבית-ספר – יועצת שהעמדות שלה אחרות, מנהל שהעמדות שלו אחרות – יכולים לחסום את הנושא הזה בבית-הספר שלהם.
יואב ארד: לעתים תגובת היועצת היא: "הנושא מטופל באופן פרטני על-ידִי, כבר היו כמה וכמה תלמידים שטיפלתי בהם".
יואב ארד: טוב כמובן שיש יועצת שיודעת לטפל בעניין הזה בבית-הספר, אבל הוצאת הנושא אל הכיתה ודיבור עליו בכיתה הם שמעבירים את המסר לקהל הרחב של התלמידים.
יואב ארד: שלא נדבר על כך, שאלה שכבר מגיעים לחדר היועצת ודופקים על הדלת נמצאים כמובן כבר באיזו עמדה חזקה.
יואב ארד: החלשים ביותר הם אלה שמפחדים לגשת ליועצת.
יואב ארד: "הנושא נגיש למי שמעוניין באינטרנט" – שוב, כמובן שבמקום לספק את המידע האמין הבטוח והמבוקר, לשלוח אותם למקורות מידע לא אמינים ולא בטוחים שנמצאים בחוץ זה לא הפתרון שאנחנו ממליצים עליו.