GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
12935: סקר הבריאות הלאומי לנשים אמור היה להיות הפתיח לכל הישיבה כאן.
12935: אז אני מחזירה אותנו קצת אחורנית ומבקשת להציג את הסקר הזה עכשיו.
12935: אני חוזרת ומבקשת, כדי שכולנו נספיק גם לדבר וגם לשמוע, לנסות לשמור על מסגרת הזמן של 7 דקות.
12935: הסקר שיוצג עכשיו עדיין לא יצא החוצה, זה סקר חדש על בריאות נשים בשנת 2004.
12935: פרופ' מנפרד גרין התנצל שהוא לא יכול להיות כאן מאחר והוא נמצא כעת בחוץ-לארץ ולכן אנחנו נשמע את ד"ר ליטל קינן מהמרכז הלאומי לבקרת מחלות.
ליטל קינן: אני סגניתו של פרופ' מנפרד גרין במרכז הלאומי לבקרת מחלות.
ליטל קינן: הסקר הזה נעשה במסגרת EUROHIS, שהוא פיתוח של כלי מחקר סטנדרטי על-ידי ה-WHO סניף אירופה, שיאפשר השוואות בין-לאומיות בין מדינות.
ליטל קינן: פעמים רבות זאת אחת הבעיות בסקרים אפידמיולוגיים, כשאנחנו לא יכולים להשוות ממצאים של סקרים שנעשו בשיטות שונות.
ליטל קינן: הרעיון היה לפתח שאלון מרכזי, שישתמשו בו כל המדינות באירופה שמסתנפות ל-WHO ואז אפשר יהיה להשוות מדדי בריאות שונים.
ליטל קינן: מבנה הסקר היה כדלקמן: בגלל שהשאלון היה ארוך ורצינו לדבר על נושאים רבים, פשוט חילקנו אותו ל-4 חלקים.
ליטל קינן: בכל חלק היה את שאלון הליבה, והוספנו שאלות על נושאים שונים: בריאות נשים; שימוש בשירותי בריאות; בריאות נפשית; והתנהגות בריאותית מונעת.
ליטל קינן: היום נציג את תוצאות הסקר בתחום בריאות נשים.
ליטל קינן: בסקר נשאלו בסך הכול 1,392 נשים בנות 21 ומעלה, שמתוכן כ-3/4 יהודיות ואחרות וכ-1/4 ערביות.
ליטל קינן: כאן אתם רואים את מדד הבריאות, בהשוואה בין מדינות.
ליטל קינן: זאת תוחלת חיים של תינוקת שנולדה בישראל בשנת 2002.
ליטל קינן: אם היא תינוקת יהודייה תוחלת החיים שלה קרוב ל-82 שנים, ואם היא תינוקת ערבייה תוחלת החיים שלה קרוב ל-78 שנים.
ליטל קינן: אתם רואים את המיקום שלהם ביחס למדינות אחרות.
ליטל קינן: אני אציג כעת מדדים השוואתיים נבחרים שעלו בסקר, ואנחנו נתמקד בהתנהגויות בריאוּת ובמצבי תחלואה.
ליטל קינן: כשאני אומרת "התנהגויות בריאוּת" אני מתכוונת להתנהגויות שאדם רוכש לעצמו ושמשפיעות על הבריאות.
ליטל קינן: למשל שימוש בטיפול הורמונלי חלופי (HRT) – בסקר שלנו נמצא שקצת למעלה מ-8% מהנשים בנות 45 ומעלה דיווחו שהן משתמשות כיום ב-HRT, כשהאחוז אצל נשים יהודיות היה 9.4%, שהוא גבוה פי 4.3 מהאחוז אצל הנשים הערביות, שהיה 2.2%.
ליטל קינן: כאן אתם רואים פחות או יותר את המגמות בשימוש ב-HRT, מכמה סקרים שנעשו בארץ.
ליטל קינן: שתי הנקודות הראשונות הן סקרים פרטיים קטנים על אוכלוסיות סלקטיביות, ובכל זאת אני חושבת שאפשר לראות שיש כאן מגמת עלייה.
ליטל קינן: שלוש הנקודות הבאות הן סקרים על בסיס לאומי, כלומר הדגימה היא על בסיס לאומי.
ליטל קינן: אני חושבת שאפשר לראות שבסך הכול יש מגמה של עלייה עד תחילת שנת 2000 ולאחר מכן ירידה.
ליטל קינן: את הירידה בטיפול ב-HRT זוקפים הרבה פעמים לחובת פרסום תוצאות של מחקר קליני גדול מאוד מארצות-הברית, ה-WHI.
ליטל קינן: את המגמה שמגלים כאן ניתן למצוא גם במדינות אחרות, בגלל שינוי ההנחיות לשימוש ב-HRT.
ליטל קינן: לגבי ביצוע ממוגרפיה – האנשים נשאלו לגבי ביצוע ממוגרפיה אי-פעם.
ליטל קינן: 80.6% מבנות 50 היהודיות דיווחו על ביצוע הבדיקה אי-פעם.
ליטל קינן: בקרב הערביות 66.8% מהנשים בנות 50 דיווחו על ביצוע הבדיקה אי-פעם, כשהפער היה פי 1.2 לטובת היהודיות.
ליטל קינן: אבל מה שמעניין אותנו יותר מבחינת בדיקות סינון הוא הביצוע בשנתיים האחרונות.
ליטל קינן: כאן אנחנו רואים – ואנחנו יכולים גם להשוות את זה בין תקופות – שבקרב היהודיות 54% דיווחו ב-2003 על ביצוע הממוגרפיה בשנתיים האחרונות, כאשר ב-1998 זה היה 52%, כך שלא היה כאן שינוי גדול, ולעומת זה בקרב נשים ערביות 32% דיווחו ב-2003 על ביצוע ממוגרפיה בשנתיים האחרונות, לעומת 24% ב-1998, וכאן יש הבדל גדול.
ליטל קינן: רק לסבר את האוזן, ב-2002 בארצות-הברית דיווחו 67% מהנשים על ביצוע ממוגרפיה בשנתיים האחרונות.
ליטל קינן: הגילאים קצת שונים כי ההנחיות לביצוע ממוגרפיה לגילוי מוקדם של סרטן שד שונות בשתי המדינות.
ליטל קינן: לגבי ביצוע דיאטה להפחתת משקל – אנחנו רואים שבקרב נשים יהודיות 20% דיווחו על ביצוע דיאטה, ובקרב נשים ערביות 12.4% דיווחו על ביצוע דיאטה.
ליטל קינן: ההבדל הזה היה מובהק מבחינה סטטיסטית.
ליטל קינן: כשאנחנו מחלקים את זה לצעירות ולמבוגרות ומסתכלים בפרספקטיבה של זמן, בסקר בריאות נשים שנעשה ב-1998 18.6% מהצעירות דיווחו על עשיית דיאטה כזאת, ואילו ב-2003 20% דיווחו על עשיית דיאטה.
ליטל קינן: זאת אומרת, אין כאן הבדל משמעותי.
ליטל קינן: לעומת זה, בקבוצת הגיל המבוגרת יותר יש כנראה עלייה במודעות לבעיית המשקל ויש גם עלייה בדיווח על דיאטה להפחתת משקל בין שתי תקופות הזמן.
ליטל קינן: לגבי עישון – 18.2% מהנשים דיווחו על עישון בהווה, כשבקרב נשים יהודיות זה היה מעט מעל 20%, ובקרב נשים ערביות 6.6%, וזה היה שיעור נמוך.
ליטל קינן: נכון שהנשים הערביות חשופות הרבה יותר לעישון פסיבי.
ליטל קינן: בארצות-הברית נמצא אחוז דומה של נשים מעל גיל 18 שדיווחו על עישון בהווה.
ליטל קינן: אלה המגמות של העישון בארץ.
ליטל קינן: כפי שאפשר לראות, יש מגמה של ירידה מאז תחילת שנות התשעים, מגמה בולטת.
ליטל קינן: ב-2003 אנחנו נמצאים באחוזי העישון הנמוכים ביותר שהיו מאז התחילו סקרי העישון.
אילנה כהן: אני חושבת שאני הורדתי את האחוז שמצאתם בסקר ...
ליטל קינן: ודבר אחרון בחלק הזה של התנהגויות בריאוּת, זה פעילות גופנית – 30% מהנשים דיווחו על ביצוע פעילות גופנית, וההגדרה היתה "לפחות 3 פעמים בשבוע במשך 20 דקות בכל פעם", כשבקרב הנשים היהודיות זה היה קרוב ל-32%, ובקרב הנשים הערביות – פחות מחצי (15.4%).
ליטל קינן: מעניין לציין, וזה אולי לא ידוע לכולם, שכאשר מסתכלים על ביצוע פעילות גופנית לאורך השנים, לפחות בקרב הנשים היהודיות רואים עלייה עם הגיל.
ליטל קינן: בקרב הנשים הערביות אין מגמה ברורה עם העלייה בגיל.
ליטל קינן: ועכשיו קצת על מצבי בריאות.
ליטל קינן: ראשית, אני רוצה לדבר על מצב ההשמנה.
ליטל קינן: אנחנו מודדים אותו לפי מדד BMI, שהוא משקל משוקלל עם הגובה, זה מדד שאנחנו משתמשים בו.
ליטל קינן: אנחנו מגדירים השמנה כשה-BMI הוא מעל 30 או שווה ל-30.
עינת אלרן: זה על-פי דיווח?
ליטל קינן: לא.
ליטל קינן: מה שאני מראה לכם כאן הוא לא מסקר EUROHIS אלא מסקר מב"ת, שם נמדדו המדדים, זאת אומרת גם גובה וגם משקל.
ליטל קינן: לכן כתוב כאן שזה על-פי מדידה.
ליטל קינן: הסקר הזה נעשה בשנים 1999-2000 אז הוא קצת יותר ישן.
ליטל קינן: מצאנו כאן שבגילאי 25-64 בסך הכול 23% מהיהודיות הוגדרו כשמנות, לעומת 33% מהערביות.
ליטל קינן: אבל כאשר מסתכלים על קבוצת הגיל המבוגרת, מעל גיל 55, אנחנו רואים שבקרב נשים יהודיות זה קצת מעל שליש, בשעה שבקרב נשים ערביות זה 70%.
ליטל קינן: זאת בעיה בריאותית קשה מאוד.
ליטל קינן: בארצות-הברית המספרים לא רחוקים מזה.
ליטל קינן: אנחנו כל הזמן מדברים על ההשמנה בארצות-הברית אולם אנחנו מחרים מחזיקים אחריהם.
ליטל קינן: לגבי יתר לחץ דם – כאן מדובר על דיווח עצמי, כשהאישה מדווחת שרופא אמר לה שהיא סובלת מיתר לחץ דם.
ליטל קינן: כ-17% מהנשים דיווחו על יתר לחץ דם, והאחוז היה גבוה פי 1.2 בקרב הנשים הערביות לעומת הנשים היהודיות.
ליטל קינן: אבל לא ניכר שינוי משמעות בשיעור הדיווח על יתר לחץ דם לעומת 1998.
ליטל קינן: השיעור הזה הוא נמוך במקצת ממה שנמצא בארצות-הברית אבל באותו סדר גודל.
ליטל קינן: לגבי אוסטיאופורוזיס – כרבע מהנשים בנות 55 ויותר דווחו כי אובחנו אי-פעם עם אוסטיאופורוזיס.
ליטל קינן: השיעור היה דומה בקרב יהודיות וערביות ולא השתנה מאז 1998.
ליטל קינן: לגבי סוכרת – זאת אחת הבעיות החריפות באוכלוסייה הערבית.
ליטל קינן: 12% מהנשים הערביות בסקר דיווחו על כך שרופא אמר להן שהן חולות בסוכרת, וזה פי 2.6 מהשיעור אצל נשים יהודיות.
ליטל קינן: השיעור עולה עם הגיל כך שבקבוצת הגיל המבוגרת, של בני 65 , שליש מהנשים הערביות לוקות בסוכרת.
ליטל קינן: זה השקף האחרון.
ליטל קינן: בסך הכול, אחרי כל מה שהראיתי לכם, אחרי שראינו שהנשים הערביות סובלות יותר מהשמנה, סובלות יותר מיתר לחץ דם וסובלות יותר מסוכרת אז הן גם יותר מרוצות ממצב הבריאות שלהן.
12935: תמיד אנחנו מדברים על אוכלוסיות שוליים, אוכלוסיות מיעוט וכדומה, אבל כאן ראיתם שחור על גבי לבן את ההבדלים הקיצוניים.
12935: זה בהחלט מעורר תהייה ומקום לחשיבה עמוקה.
12935: הנושא שפרופ' ג'ולי צוויקל מאוניברסיטת בן-גוריון רוצה להעלות מתחבר ומתקשר לסקר ששמענו עכשיו על בריאות באוכלוסיות מיעוטים.
12935: אוניברסיטת בן-גוריון – שאני מקפידה תמיד לומר שהיא אוניברסיטה חדשנית ויצירתית – הובילה את נושא בריאות האישה בקרב האוניברסיטאות.
12935: ב-3 השנים האחרונות נערכו שני כנסים באוניברסיטת בן-גוריון, במרכז שפרופ' ג'ולי צוויקל מנהלת, שהוקדשו לנושא בריאות הנפש בנשים.
12935: אני חושבת שאלו היו הפעמים הראשונות שאורגנו כנסים שעשו פריצת-דרך בהתייחסות לבריאות הנפש בנשים.
12935: אשמח אם פרופ' ג'ולי צוויקל תאמר עכשיו, בלי מצגת, מה הם עושים.
ג'ולי צוויקל: אם כבר הזכרת את זה אז אני אספר שבחודש הבא אנחנו מצפים ליציאת ספר המכיל עבודות מדעיות שהוצגו בכנס – חלק מהן, לא כולן – על נושא בריאות הנפש בנשים בישראל.
ג'ולי צוויקל: הוא ייצא בעזרת פרופ' רויטל גרוס ומכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, כרך חדש על מגוון המחקרים החדשים שנעשו במיוחד בנושא בריאות הנפש של האישה בישראל.
ג'ולי צוויקל: יהיו שם 25 מאמרים חדשים, של מיטב החוקרים בארץ, על מגוון נושאים: על אימהות, על פוסט-טראומה, על לידה וקשר עם בריאות ובריאות נפש, על שימוש בשירותי בריאות ומצוקה.
12935: כחלק מיחסי הציבור של הספר אני מציעה להעביר כרך ליושבת-ראש הוועדה, כחלק משיתוף הפעולה בינינו לבין הוועדה.
אתי לבני: אני חוזרת עכשיו מסיור של הכנסת בשדרות.
אתי לבני: תלמידים בשדרות בכיתות י"א-י"ב ביקשו לבדוק האם מגיע להם בעקבות הקסאמים והטראומות ומצבי הרוח שליוו את כל התקופה הזאת הארכה בזמן הבחינות ובחינות הבגרות, מועד ב' או הקלות כלשהן.
אתי לבני: אולי אנחנו נוכל לצאת באיזו קריאה לסייע למקומות האלה שסבלו.
ג'ולי צוויקל: אם את שואלת אותי, אני סבורה שכן מגיע להם כי מצב של פוסט-טראומה משבש בצורה מובהקת את היכולת של אנשים להתרכז, ואף פסיכיאטר לא יתווכח על כך.
אילנה כהן: העליתי לפני כן את הצורך לתת שם טיפול פסיכולוגי.
אילנה כהן: לא מספיק לתת הקלות בבחינות.
לאה נס: ברגע שיכירו בזה, יצטרכו להכיר גם בטיפול בתופעות הנובעות מזה.
ג'ולי צוויקל: הלוואי.
ג'ולי צוויקל: מגיע להם.
אתי לבני: את חושבת שאפשר לתת את זה לכולם באופן גורף גם מבלי לבדוק אחד-אחד אם הוא סבל או לא סבל?
ג'ולי צוויקל: לדעתי צריך לתת את זה בצורה גורפת.
ג'ולי צוויקל: כל בן אדם שמנסה לנהל חיים רגילים כשהוא נמצא במצבים כאלה, בין אם הוא נפגע ישירות או לא ישירות, זה לא כל-כך משנה מפני שהנגיעה של הקִרבה לנושא מספיקה כדי להוציא אותם, אם לא עם פוסט-טראומה לאורך זמן אבל פחות עם טראומה זמנית.
ג'ולי צוויקל: אז אין ספק שלעת עתה נכון לצאת בקריאה כזאת למערכת החינוך.
אתי לבני: כך יהיה.
ג'ולי צוויקל: מאחר וד"ר רחל אדטו הציגה את המרכז, אני רוצה לומר שאנחנו המרכז האקדמי היחיד שמתרכז בנושא לימודי בריאות האישה בין האוניברסיטאות בארץ.
ג'ולי צוויקל: הוצאנו עכשיו עלון חדש, ואני אעביר אותו לכל אחד מכם שירצה ללמוד יותר על המרכז שלנו.
ג'ולי צוויקל: אני רוצה להציג לכם נתונים מ-3 מאגרי נתונים מאחר ולכולם יש איזה אופי משותף – נגיעה וניתוח של נתונים על קבוצות של נשים בשולי החברה.
ג'ולי צוויקל: מאגר הנתונים הראשון שאדבר עליו הוא סקר על בריאות האישה שנערך באזור הנגב, זאת אומרת: נשים יהודיות שענו על סקר טלפוני.
ג'ולי צוויקל: זה סקר שנעשה בעקבות הסקר של מכון ברוקדייל מ-1998.
ג'ולי צוויקל: מתוך המדגם שלנו, רק מחצית מהנשים היו ילידות הארץ ורבע היו ילידות ברית-המועצות לשעבר.
ג'ולי צוויקל: כאשר ניתחנו את ההיבט הספציפי של מוצא והקשר בין מוצא לפרמטרים שמייצגים מצוקה נפשית – לקחנו 5 פרמטרים מתוך הסקר – ראינו שההשתייכות לקבוצות של עולים או קבוצות של עולים ישנים מצפון אפריקה ואסיה היו קשורים למצוקה נפשית בכל 5 הפרמטרים שבדקנו.
ג'ולי צוויקל: הפרמטרים היו דיכאון (על-ידי דיווח עצמי, דיווח על כך שרופא אמר להן שהן סובלות מדיכאון), הפרעות בשינה, חוסר תקווה, חוסר אונים והערכה עצמית נמוכה.
ג'ולי צוויקל: היות אדם עולה חדש, במיוחד באזור פריפרי כמו הנגב, בכל הפרמטרים האלה בלט מאוד שזה היה קשור להערכה עצמית נמוכה.
ג'ולי צוויקל: כאשר אדם בא ממוצא שלא מחובר למרכז העניינים, כשהוא עולה חדש מברית-המועצות או עולה ישן מארצות אפריקה ואסיה, הדברים האלה בפירוש פגעו בהערכה העצמית של הנשים.
ג'ולי צוויקל: הדבר הזה בא לידי ביטוי למשל בשיעור הדיכאון המדווח שאותר על-ידי רופא.
ג'ולי צוויקל: השיעור הוא פי 5 בקרב העולים מברית-המועצות, ופי 3 בקרב העולים הישנים מארצות אסיה ואפריקה לעומת ילידי הארץ.
ג'ולי צוויקל: זה אחרי שניכינו כל מיני משתנים דמוגרפיים אחרים, כמו גיל או רמה סוציו-אקונומית, שגם הם כמובן קשורים, כפי ששמעתם בסקר שפרופ' רויטל גרוס הציגה.
ג'ולי צוויקל: זה לגבי העולים.
ג'ולי צוויקל: היות אדם עולה מכניס אותו לתחושה של היותו בשולי החברה, וזה כמובן פוגע בבריאות נפש של נשים.
ג'ולי צוויקל: עשינו סקר דומה גם בקרב נשים בדואיות, כאשר הנתונים האלה נאספו על-ידי אישה דוברת ערבית.
ג'ולי צוויקל: הנשים הבדואיות המתגוררות בנגב, אפשר להגיד שהן שלוש פעמים בפריפריה: הן נשים בתוך חברה מאוד-מאוד פטרנליסטית, שבה ההיררכיה והמעמד של האישה הערבייה נמוך תמיד ביחס לגברים במשפחה; הן גם מיעוט בארץ, גם כחלק מדוברות השפה הערבית אבל הנשים הבדואיות הן חלק ממיעוט עוד יותר קטן; והן גם חיות באזור הנגב, שנחשב גם הוא אזור פריפרי.
ג'ולי צוויקל: התמונה שאנחנו רואים כאן תואמת במידה רבה לתמונה שמדווחת גם על-ידי חוקרות בדואיות שהמרכז שלנו תומך בהן.
ג'ולי צוויקל: יש לנו סטודנטית דוקטורנטית שחוקרת את נושא בריאות הנפש של נשים בדואיות.
ג'ולי צוויקל: התמונה מראה שהנשים למעשה סופגות את הקושי של החברה הבדואית כולה, כאשר המעבר הזה מייצר המון-המון בעיות חברתיות.
ג'ולי צוויקל: יש רמה גבוהה מאוד של אלימות.
ג'ולי צוויקל: בסקר שלנו האלימות היתה קשורה הרבה מאוד לדיווח על אלימות כלפי נשים.
ג'ולי צוויקל: כאשר הגבר מובטל, מתוך התסכולים שלו באה לידי ביטוי התנהגות אלימה כלפי נשים.
ג'ולי צוויקל: זה לא אופייני רק לאוכלוסייה הבדואית אבל זה דוגמה מובהקת מאוד לקשר בין מצב סוציו-אקונומי לבין מה שקורה בין גברים ובין נשים.
ג'ולי צוויקל: רמת האלימות כלפי נשים במגזר הבדואי היא בערך פי 5 ממה שמדווח בחברה היהודית.
ג'ולי צוויקל: זאת רמה גבוהה מאוד, וקשה מאוד גם לשנות את המצב כל עוד המצב הכללי של החברה הבדואית קשה והיא נשארת מאוד בשוליים.
ג'ולי צוויקל: אז הנשים, שוב, סופגות את הקושי הזה וזה מתבטא הן במצב הבריאות הנפשית שלהן והן במצב הבריאות הפיזית שלהן.
ג'ולי צוויקל: אני מנסה לתת לכם צימוקים מכל מיני דברים שונים.
ג'ולי צוויקל: הסקר השלישי שאני רוצה לדבר עליו הוא סקר שאנחנו עושים על נשים שעוסקות בזנות, בעיקר נשים שהוברחו לארץ לעבוד בתעשיית המין.
ג'ולי צוויקל: אני יודעת שאנחנו בעלי אחד ממאגרי הנתונים היחידים שיש בעולם על מצב הבריאות של נשים שהוברחו לעבוד בזנות.
ג'ולי צוויקל: זה הודות לכך שהנשים האלה נשארות, גם בחברה הישראלית, כנשים מאוד מאוד חסרות-רְאוּת, אנחנו קוראים לזה Invisible populations.
ג'ולי צוויקל: למעשה מאוד לא רוצים לראות אותן מפני שהן נשים שברוב המקרים לא מחזיקות בדרכון, הדרכון נלקח מהן, הן הוברחו בארץ ועובדות בצורה בלתי חוקית, והן פוחדות לפנות לכל רשות, גם כשלא מדובר על המצב החוקי שלהן, לא משנה אם מדובר על רשות של בריאות נפש או אם מדובר על בעיה בריאותית ממשית.
ג'ולי צוויקל: חלק מהנתונים האלה הוצגו כבר בכנסת בוועדות שעוסקות בנושא הסחר בנשים.
ג'ולי צוויקל: כאשר אנחנו בוחנים את בריאות הנפש אנחנו מוצאים למשל את הנתון על שיעור ה-PTSD (מצב פוסט-טראומטי).
ג'ולי צוויקל: יש לנו נתונים ארציים מסקר אחר, שלא אזכיר אותו, שמראים שכ-2.5% מהנשים בישראל סובלות מ-PTSD בצורה קלינית.
ג'ולי צוויקל: בקרב הנשים במדגם שלנו אנחנו רואים מצב של PTSD קליני ברמה של 17%.
ג'ולי צוויקל: ראינו גם שככל שהן נשארות ועובדות יותר זמן בתעשיית המין בארץ הסיכוי שהן תיחשפנה לאלימות ולאיומים במסגרת העבודה הולכת וגדלה.
ג'ולי צוויקל: שאלנו אותן אם הן רוצות לעזוב את הזנות.
ג'ולי צוויקל: בערך ¾ מהנשים הללו, בעיקר הנשים שהוברחו לארץ לעבוד בזנות, רוצות לעזוב את המקצוע.
ג'ולי צוויקל: כששאלנו אותן מה הן צריכות לקבל בשביל זה, כמחצית מהן אמרו שהן צריכות לקבל טיפול פסיכולוגי.
ג'ולי צוויקל: הן עובדות כאן בצורה בלתי חוקית ונותנות שירותים לכל המגזרים בארץ, כל הסקטורים בארץ נהנים מהשירותים שהנשים האלה נותנות, ובסיכומו של דבר אנחנו מייצרים בעיה שהיא גם פסיכולוגית, לא רק בריאותית – ועניין מחלות מין מדבקות הוא כבר נושא להרצאה אחרת.
ג'ולי צוויקל: אבל אני מדברת רק על המצב הפסיכולוגי של הנשים הללו.
ג'ולי צוויקל: אותן נשים יחזרו לארצות מוצאן, וחלקן דרך אגב יישאר בארץ, יש להן כוונות לעשות את זה, הן מתחתנות או מוצאות דרך לשנות את המעמד שלהן.
ג'ולי צוויקל: בסיכומו של דבר יום אחד תתעורר הקבוצה הזאת של הנשים והן תוכלנה להגיד – כמו שעשו נשים קוריאניות כשתבעו את ממשלת יפן על ההתנהלות של החיילים היפנים במהלך המלחמות ביניהם – שהן תובעות מהמדינה הזאת פיצויים על עוגמת-הנפש שנגרמה להן ועל המצב הפסיכולוגי שהן סוחבות איתן לאורך שנים.
ג'ולי צוויקל: אני חושבת שנורא נוח לנו להתעלם מן האוכלוסייה הזאת.
ג'ולי צוויקל: אני רוצה לצאת בקריאה מהכנסת ולומר שאם אנחנו מתעלמים מאוכלוסיות של נשים שאין להן זכויות, או שקשה להן לנצל את זכויות האזרח שלהן, כי אין להן דרכון או כיוון שהן נמצאות כאן בצורה בלתי חוקית, אם אנחנו נתעלם מהמצוקה שלהם למעשה בהדרגה אנחנו נעביר את המצוקה הזאת הלאה.
ג'ולי צוויקל: יש דוגמאות בחקיקה, גם באנגליה וגם בשבדיה, שלמעשה העומס של הטיפול בנושא הברחת נשים, כשלוקחים נשים לעסוק בזנות בצורה בלתי חוקית, נופל לא על הנשים עצמן אלא על הלקוחות, וזה דבר שניתן לבדוק מבחינה משפטית.
ג'ולי צוויקל: אני מנסה, ביחד עם עורך-הדין ד"ר יאיר רונן, שעובד גם עם אוניברסיטת בן-גוריון, לבדוק את הנושא, כיצד ניתן לעשות את זה בחקיקה גם במדינת ישראל.
ג'ולי צוויקל: תודה.
ג'ולי צוויקל: אלה נגיעות מכמה וכמה נושאים.
אתי לבני: הדברים ששמענו בתחילת הישיבה על הבחורה שהתאבדה היום העירו בך תובנות כלשהן?
ג'ולי צוויקל: לגבי הטיפול בקורבנות של PTSD: רבות מהנשים האלה סיפרו סיפורי זוועה על מה שקורה להן תוך כדי העיסוק שלהן בתעשיית המין בארץ.
ג'ולי צוויקל: שמענו על מקרים איומים, ואני ראיינתי בעצמי.
אתי לבני: שמענו כאן שאין מסגרת.
ג'ולי צוויקל: הנשים האלה לא זוכות לטיפול רפואי וגם לא לטיפול נפשי בשום מסגרת, אלא אם כן הן מסכימות להעיד, דבר שמסכן את בריאותן כי זה יכול להתנקם בהן או בקרובי משפחה שלהן.
ג'ולי צוויקל: כאן כאשר הן מעידות הן מועברות למקלט נשים ומשרד המשפטים מחזיק אותן כל עוד יש משפט.
ג'ולי צוויקל: אישה שפוחדת להעיד נגד האנשים שעוסקים בסחר בנשים לא זוכה לשום טיפול, לא בבעיות הרפואיות שלה ובוודאי לא בבעיות הפסיכולוגיות שלה.
12935: תודה.
12935: אנחנו נשמע את ד"ר מיקי בלוך, שהוא חבר המועצה, על פרויקט חדש שנפתח לאחרונה.
12935: אולי זאת הדרך לכנס אספקטים שונים של נושא בריאות הנפש במעגל חיי האישה.
12935: אני רק מבקשת עוד פעם להתכנס ללוח הזמנים כיוון שיש ישיבת מליאה בשעה 16:00 ומאוד חשוב שנספיק להגיע להסקת מסקנות מהישיבה הזאת.
מיקי בלוך: תודה רבה.
מיקי בלוך: כולנו כאן יודעים שנשים סובלות מהפרעות נפשיות, או תסמונות נפשיות, בשכיחות גבוהה.
מיקי בלוך: אני אדלג על כל ההקדמה.
מיקי בלוך: השוני הזה בין גברים ונשים מתחיל בגיל ההתבגרות, מה שמחזק מאוד את המחשבה שחלק מהגורמים לפחות הם הורמונליים, למרות שהנושא הזה נתון לוויכוח כי יש כמובן גם גורמים חברתיים ופסיכו-סוציאליים ברקע.
מיקי בלוך: אתחיל עם פגיעה מינית בילדות – תופעה מאוד-מאוד שכיחה, שאנחנו לא יודעים כנראה עד כמה היא שכיחה.
מיקי בלוך: כמו שנאמר כאן, המסגרות שמטפלות בבעיות הנוצרות עקב הפגיעה המוקדמת הזאת הן מצומצמות מאוד, ואני אזכיר את זה בהמשך.
מיקי בלוך: אנחנו מטפלים גם בהרבה תסמונות שקרוב לוודאי קשורות בחלקן לשינויים הורמונליים שאופייניים אצל נשים וכמובן לא קיימים אצל גברים, כמו תסמונת קדם-וויסתית, בעיות הקשורות להריון ולידה, טיפולי פוריות וגיל המעבר.
מיקי בלוך: יש גם – ולא ניכנס לזה – הרבה תסמונות נפשיות פסיכיאטריות שמושפעות אף הן מהורמוני האישה.
מיקי בלוך: יש תסמונות שאופייניות לזמן ההריון, כמו דיכאונות אבל גם חרדות.
מיקי בלוך: ובכלל אנחנו יודעים היום באופן כללי ש-stress יכול להעלות את השכיחות של כל מיני סיבוכים בלידה, ולאחר הלידה לבעיות אצל הילדים.
מיקי בלוך: דיכאון במהלך ההריון הוא שכיח מאוד.
מיקי בלוך: קשה לאתר אותו אך חשוב מאוד לטפל בו.
מיקי בלוך: אנחנו יודעים היום מכמה מחקרים חדשניים מאוד ויפים, שעקבו 7 שנים אחר הלידה, ש-stress אצל האישה במהלך ההריון יכול לגרום לפגיעה ארוכת-טווח אצל התינוק.
מיקי בלוך: כך שהטיפול הנפשי בנשים שסובלות מ-stress או מאיזו בעיה נפשית בזמן ההריון חשוב ביותר.
מיקי בלוך: זה מעלה את השאלה על התרופות, האם לטפל בנשים בתרופות פסיכיאטריות בזמן הריון, בזמן הנקה וכולי.
מיקי בלוך: יש לזה שני צדדים אך לצערי אין לנו זמן לדבר על זה עכשיו.
מיקי בלוך: לאחר הלידה, כולנו מכירים את הדיכאון לאחר לידה שמלווה בתופעות חרדתיות, פסיכוזות וכולי.
מיקי בלוך: לא ניכנס עכשיו לגורמים לדיכאון לאחר לידה, יש לכך גורמים פסיכולוגיים וגורמים הורמונליים.
מיקי בלוך: אני אדלג על כל זה.
מיקי בלוך: בנושא טיפולי פוריות: אנחנו בבית-חולים איכילוב רואים חשיבות רבה מאוד למעקב אחר נשים שעוברות טיפולי פוריות.
מיקי בלוך: גם העומס הנפשי וגם הטיפולים ההורמונליים שנשים עוברות במהלך הטיפולים האלה יכולים להוציא אותן מאיזון נפשי, להכניס אותן לחרדות קשות, לדיכאונות ולמצב קיצוניים מאוד, שדורשים מעקב וטיפול.
מיקי בלוך: ולגבי גיל המעבר – אני בטוח שכולם מודעים לקשיים הקשורים בגיל המעבר.
מיקי בלוך: לאור זה פתחנו בשנה האחרונה בבית-חולים "איכילוב" מרכז שאנחנו קוראים לו "המרכז לבריאות הנפש של האישה".
מיקי בלוך: אנחנו מייעדים את המרכז לטיפול בנשים ולהתייחסות לצרכים היותר יחודיים של נשים, כולל כל הבעיות שציינתי עד עכשיו.
מיקי בלוך: אנחנו עובדים על-פי מודל שקיים בחלק מן הארצות המפותחות בעולם.
מיקי בלוך: הוא קיים כבר בארצות-הברית – בניו-יורק, בהארוורד; יש הרבה מרכזים כאלה באנגליה, בניו-זילנד, בצרפת.
מיקי בלוך: בארץ, עד כמה שאני יודע, אנחנו המרכז היחיד שמנסה לאגד תחת קורת-גג אחת את כל הנושאים האלה.
מיקי בלוך: המרכז כולל 4 מרפאות ייחודיות שעובדות בצורה חצי-עצמאית, ואני אפרט אותן כאן.
מיקי בלוך: 1) יש לנו מרפאה לבריאות הנפש של פוריות האישה.
מיקי בלוך: אנחנו עוסקים בהערכה, אבחון, ייעוץ וטיפול פסיכולוגי ופסיכיאטרי בשלבים משמעותיים במעגל הפוריות של האישה, דוגמת טיפולי פוריות ותקופת קדם הריון, תקופת ההריון, התקופה שלאחר הלידה, המחזור החודשי וגיל המעבר.
מיקי בלוך: מדובר על כל תקופות המעבר הקריטיות אצל נשים, הן מבחינה חברתית והן מבחינה הורמונלית, שמאופיינות בתסמונות נפשיות.
מיקי בלוך: 2) יש לנו מרפאה לאם ולתינוק, מרפאה שמטפלת באימהות, בעיקר בשנה הראשונה שלאחר הלידה, כשהבעיה העיקרית היא בעיות בקשר בין האם והתינוק, ותסמונות כמו דיכאון לאחר לידה.
אילנה כהן: זה במסגרת קופות-החולים?
אילנה כהן: זה נשמע לי קצת יותר מדי טוב.
מיקי בלוך: אני אגיע לזה.
מיקי בלוך: 3) יש לנו מרפאה להפרעות אכילה, שהיא מרפאה אמבולטורית.
מיקי בלוך: אין טעם כעת להיכנס לעומק, אני חושב שכולם מכירים את הנושא הזה.
מיקי בלוך: 4) ויש לנו מרפאה לטראומה מינית בילדות.
מיקי בלוך: זה הוזכר פעמיים היום.
מיקי בלוך: אני חושב שאנחנו המקום היחיד שמגדיר כמרפאה צוות שמטפל בנשים בוגרות, מעל גיל 18, שסבלו בילדותן מפגיעה מינית, עם כל הבעיות של הדיסוציאציה, של הדיכאון, של החרדה, של ההפרעות המיניות וכולי.
אתי לבני: זאת אומרת שאתם הייתם הכתובת של הבחורה הזאת?
מיקי בלוך: אנחנו היינו הכתובת של הבחורה הזאת אם היא היתה יכולה לחכות שנה בהמתנה.
אילנה בן-שחר: זאת הבעיה, שהיא לא הגיעה לשם.
מיקי בלוך: אני מגיע כעת לבעיות.
מיקי בלוך: אנחנו מנסים לתת את השירות הכי טוב שאנחנו יכולים לתת לאותן נשים אבל אני חוזר ואומר, לצערי היום ההמתנה לטיפול פסיכולוגי מאוד מקצועי לבחורות שעברו פגיעה מינית בילדות הוא כמעט שנה.
מיקי בלוך: למה?
מיקי בלוך: כי זה הצוות שלנו: אני מתנדב, אין לי זמן ייעודי לנושא, יש לנו חצי משרה של פסיכיאטר, 2.5 משרות של פסיכולוגים, פחות ממשרה אחת של עובד סוציאלי.
אילנה כהן: אילו מספרים אתה מראה כאן?
אילנה כהן: יש דבר כזה 0.25 משרה או 0.2 משרה?
ציפי שדה: גם זה יש.
ציפי שדה: רציתי רק להזכיר שבית-החולים "איכילוב" הקים את השירות הזה בהתנדבות.
ציפי שדה: אתם הרי יודעים מה קורה עם הפסיכיאטרייה על-פי החוק.
מיקי בלוך: את כל המשרות האלה אנחנו הקצינו לטובת הנושא מתוך עניין שלי ושלנו.
מיקי בלוך: זה צוות של עיריית תל-אביב בבית-חולים "איכילוב" ואנחנו מקדישים חלק מהזמן של אנשי הצוות לנושא הזה.
מיקי בלוך: מעבר לכך, חלק גדול מהאנשים האלה תורמים זמן בהתנדבות.
מיקי בלוך: מדובר בסך הכול על 4 משרות פלוס-מינוס.
מיקי בלוך: כאן אתם יכולים לראות את מספר המגעים שלנו – מספר הפגישות עם אנשים – כ-400 בחודש.
מיקי בלוך: יש כאן פירוט של המרפאות השונות.
מיקי בלוך: להערכתי הדרישה גדולה פי 4-5 מזה.
מיקי בלוך: אם היה לנו צוות גדול יותר היינו מתמלאים תוך זמן קצר אבל אין לנו.
מיקי בלוך: אני מנסה היום להגיע לכל מיני גורמים דרך משרד הבריאות, דרך תרומות, דרך עיריית תל-אביב וכולי.
אילנה כהן: דרך קופות-החולים למשל.
מיקי בלוך: וההצעה האחרונה שקיבלתי היא לפנות לקופות-החולים במסגרת הביטוח המשלים.
מיקי בלוך: אבל כרגע זה מה שיש.
אתי לבני: אנחנו מבקשות לבוא לבקר אצלכם.
אתי לבני: תזמינו אותנו ונראה, אולי ביחד נוכל לעשות משהו.
מיקי בלוך: אני אשמח מאוד.
מירי פנירי: האם ניסיתם לגייס מתנדבים, אנשים שכבר יצאו לפנסיה ויהיו מעוניינים לעזור לתחום הזה?
מירי פנירי: אני מאמינה שיש כאלה.
קריאה: אבל צריך מקצוענים בשביל זה.
מיקי בלוך: יש בעיה בהעסקת מתנדבים בשל שתי בחינות.
מיקי בלוך: ראשית, רוב הטיפולים האלה אכן דורשים מיומנות גבוהה ומקצוענות גבוהה.
מיקי בלוך: יש כמובן אנשים שיש להם את זה ויצאו לפנסיה.
מיקי בלוך: היום, לפחות איפה שאני עובד, חוששים לקחת מתנדבים כי היה איזה תקדים קשה עם מתנדבים.
מיקי בלוך: שנית, מתנדבים הם לא צוות קבוע וזה בעייתי.
מיקי בלוך: לפעמים הם אנשים מאוד מחויבים אבל זה בעייתי.
אילנה כהן: זה בכלל לא צריך להיות כך.
אילנה כהן: אני חושבת שכאשר אתם מכניסים למסגרת שלכם גם אישה שנמצאת בתהליכי הפריה, עצם ההגדרה שמכניסה אותה אליכם מונעת ממי שהיה צריך לתת שירות, כמו קופות-החולים, לעשות את חובתו.
אילנה כהן: בהפריה רוב העומס נופל בדרך כלל על האישה שמקבלת כל-כך הרבה הורמונים, ושמענו גם שנתנו לה לייצר כל-כך הרבה ביציות עד שבכלל משתגעים אצלה כל ההורמונים.
אילנה כהן: אני חושבת שבהחלט נוח לקופות-החולים שהטיפול יינתן במסגרת שלכם, במסגרת הפסיכיאטרייה, והן אומרות: זה מחוץ לתחום שלנו.
אילנה כהן: אני לא מדברת רק על קופת-החולים הכללית, אני מדברת באופן כללי.
אילנה כהן: יש הרבה דברים שהם גבוליים וקופות-החולים בהחלט יכולות לתת את הטיפול.
אילנה כהן: אני הייתי קרובה לטיפול בהפריות וראיתי אישית איך הנשים סובלות.
אילנה כהן: קודם כול נותנים להן את הטיפול ואחרי כן אין מעקב אחר מה שהן עוברות מבחינה נפשית.
אילנה כהן: אבל זה לא קשור בכלל לבריאות הנפש.
חוה טבנקין: הכול קשור.
חוה טבנקין: כל מכוני ההפריה נמצאים בבתי-חולים.
חוה טבנקין: זה לא שייך לקופות-החולים.
חוה טבנקין: מה שאת צריכה להגיד זה שבתי-החולים צריכים לדאוג שהטיפול בנשים במהלך ההפריות יהיה ביו-פסיכו-סוציאלי ולא אורגני.
אילנה כהן: בואו לא נשים את האצבע על המסגרת.
אילנה כהן: הנשים צריכות לקבל טיפול, זה הכול, ולא ברבע משרה.
ציפי שדה: כדי להיות הוגנים עם כל המכונים האלה, חייבים לציין שיש ליווי פסיכולוגי ופסיכיאטרי.
ציפי שדה: אבל אין ספק שתמיד יש מקום להרחבה.
ציפי שדה: אבל זה לא קשור לקופות-החולים.
12935: אחד המקורות לבעיה הוא נפילת כל נושא בריאות הנפש בין המסגרות.