GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודית ארד: בינתיים חלה הרעה בתנאים, שבית המשפט בתל אביב, הוא בית המשפט היחיד ששומע תיקי שכירות.
יהודית ארד: כי ביטלו את שמיעת תיקי שכירות בהרצליה.
יהודית ארד: בית המשפט בבת ים שגם היה במחוז תל-אביב, הועבר לראשון לציון.
יהודית ארד: בראשון לציון עכשיו זה מחוז מרכז, ואין אלא להגיש תיקי שכירות רק בבית המשפט בתל אביב.
יהודית ארד: הכל היה טוב ויפה, כל זמן שיש שופט גם בבוקר בתיקים כאלה.
יהודית ארד: היתה החלטה שכל תיקי השכירות עוברים אחר הצהריים.
יהודית ארד: סגרו לנו חלק מאוד – זה תחום מאוד ספציפי – חוקי הגנת הדייר.
יהודית ארד: אין לך דרך אחרת, את לא יכולה לנווט, וגם את לא יכולה להגיש את זה במקום אחר, כי בחוק הגנת הדייר, את יכולה רק במקום ששם הנכס נמצא.
יהודית ארד: זאת אומרת , שכל תיקי השכירות של כל מחוז תל אביב, רק בתל אביב, רק אחר הצהריים.
יהודית ארד: רצה האלקים, שופטת שישבה בתיקי שכירות אחר הצהרים, השופטת הנינג, לא יכולה אחרי שנתיים יותר לשבת אחר הצהריים, בגלל בעייה אישית שלה עם הילדים שלה.
יהודית ארד: היא שברה חוזה מול ברק.
יהודית ארד: היא פשוט מונתה רק לעניין הזה, שברה חוזה, העבירו אותה לדיונים בבוקר.
יהודית ארד: לא חשוב שהענישו אותה ונתנו לה מעצרים, אבל היא כבר היתה מוכנה רק שזה יהיה בבוקר.
יהודית ארד: באה שופטת חדשה, השופט החדשה ברקוביץ', אשה מקסימה, אני חושבת שהיא גם משפטנית מאוד טובה.
יהודית ארד: האשה מונתה כשהיתה בחודש התשיעי להריונה.
יהודית ארד: יש רק בית משפט אחד לשכירות בתל אביב, רק שופטת אחת בהריון שיוצאת ללידה.
לאה רקובר: אם ממנים שופטת אחת, זה לא בהכרח מתקשר למשמרת אחר הצהריים.
יהודית ארד: זה כן מתקשר.
יהודית ארד: זו סקלציה של נושא, ישב גם גולדין.
יהודית ארד: זה לא היה כל כך פשוט, פה במקרה רק שופטת אחת, היא קבעה את כל התיקים, היא שמעה את החודש וחצי שהיא היתה.
יהודית ארד: היא קבעה את כל התיקים למאי.
יהודית ארד: איפה נשמע בבית הדין לשכירות שהדברים הם ממש מהירים.
אתי לבני: עכשיו אנחנו נכנסים לנושא שהוא לא מענייננו.
אתי לבני: ההתנהלות של בתי המשפט.
אתי לבני: צריך לשים שופט חליפי.
יהודית ארד: למה דינם של השופטים שמתמנים למינוי שהוא אחר הצהריים, הם יושבים רק אחר הצהריים, ואנחנו אצים רצים ומתרוצצים, ועכשיו אין לנו גם לאן ללכת.
יהודית ארד: הכל יצא בזה, שבעצם השופטת בקנשטיין לא כל כך ידעה מה נעשה.
יהודית ארד: היא חשבה שמינו שלושה שופטים אחר הצהריים, מסתבר שיש רק שניים.
יהודית ארד: היא קראה לכל המזכירים שלה, וכל פעם הרימה טלפון.
יהודית ארד: די התביישתי בכל המעמד שהיה.
יהודית ארד: כך לא עובדים, ואי אפשר לעשות דבר כזה.
יהודית ארד: כשאני אמרתי דבר אחד פשוט, למה לא נעשה כמו בחיפה, טופס פתיחת הליך, כותב כן נוח, לא נוח.
יהודית ארד: בהחלט, יש חבר'ה צעירים שבשבילם זו נישה נהדרת.
יהודית ארד: אני לא יכולה אחר הצהריים, תפדל, תהיה עבודה לחבר'ה אחרים.
יהודית ארד: אני יודעת שגם גברים אחר הצהריים בגיל שלי ואחרים, אומרים שהם לא יכולים לבוא.
יהודית ארד: עומד שופט, ואומר לשופט אחר הצהריים, תדעי לך שזה חד פעמי, אני לא מוכן לבוא לכאן יותר.
יהודית ארד: פשוט אי אפשר, זו בעיה של כולם.
יהודית ארד: היות ואנחנו בישיבה על מעמד האשה, אפשר להפנות את כל הנושא הזה למעמד האשה.
אתי לבני: מותר לדבר גם על גברים.
יהודית ארד: אין ספק בכלל, אבל זו שאלה של לדבר.
יהודית ארד: יש כאן עניין שהוועדה הזאת צריכה לצאת עם משהו ספציפי.
יהודית ארד: אני מבינה טוב מאוד.
יהודית ארד: אני חושבת שאם תבוא עזרה מכל מיני כיוונים, יהיה מצד הנשים, יהיה מצד משרד המשפטים, זה לא משנה.
יהודית ארד: טוב שייצא ושידברו על זה.
יהודית ארד: יש לי עורכת דין צעירה במשרד שלי, שיש לה שתי בנות קטנות.
יהודית ארד: היא עובדת עד השעה שתיים.
יהודית ארד: אם אני אומרת לה, תסלחי לי, אני צריכה לקחת בחור צעיר, אני צריכה לפטר אותך, כי אני היום צריכה מישהו שיילך אחר הצהריים לבית הדין לשכירות לדוגמה.
יהודית ארד: אני צריכה לקחת גבר.
יהודית ארד: היא תובעת את הנהלת בתי המשפט.
יהודית ארד: את מי היא תובעת?
יהודית ארד: היא תובעת את הנהלת בתי משפט.
יהודית ארד: הלא לא ייתכן דבר כזה.
יהודית ארד: גוזלים לנו בעצם את היכולת להשתכר.
יהודית ארד: פה מדובר על אפלייה חד-משמעית, וזה פן מאוד חשוב.
יהודית ארד: היא לא יכולה להופיע, אנחנו משרד רק של נשים.
יהודית ארד: אני לא יכולה להופיע אחר הצהריים, היא לא יכולה להופיע אחר הצהריים, אני צריכה לקחת עורך דין אחר.
אתי לבני: הלוואי וזה היה אחר הצהריים, זה תשע בערב, לא להתבלבל.
אתי לבני: אחר הצהריים, בסדר גמור.
ציפורה גורדין: היו לי דיונים עד השעה עשר בלילה.
יהודית ארד: אמרתי בשלב מסויים, אני מצטערת, אני מוותרת על חקירה נגדית.
יהודית ארד: אני כבר אלך על הפן המשפטי.
רחל בן-ארי: אבל עד השעה ארבע אפשרי, זה אפקטיבי, לא למעלה מזה.
יהודית ארד: זה פשוט בלתי אפשרי.
אתי לבני: כמה שופטים יושבים היום בתל אביב אחר הצהריים?
יהודית ארד: שני שופטים.
יהודית ארד: אחרים זה תביעות קטנות.
יהודית ארד: שני שופטים לאזרחי, כל היתר זה שופטות שיושבות.
רחל בן-ארי: הרי התחלפו.
יהודית ארד: לא, יש שני שופטים.
יהודית ארד: תעבורה אני לא יודעת, אני מתארת לעצמי שיש.
יהודית ארד: יש עניין של שופטים של תביעות קטנות, אין לי שום בעיה עם זה.
יהודית ארד: הוצאה לפועל גם.
אתי לבני: בסך הכל שני שופטות בנושא פינוי ובנושא שכירות.
אתי לבני: נשמע את עמדת בתי המשפט.
לאה רקובר: אני לא יכולה כל כך להציג את העמדה של הנהלת בתי המשפט, במובן הזה, שדובר פה על חיפה ועל תל אביב, כאשר בחיפה הושג הסדר, ואני מבינה שלשביעות רצון לשכת עורכי הדין, וכל המשתתפים.
אתי לבני: שימי לב שזה הסדר שהוא מאוד מדולדל.
אתי לבני: זה הסדר יפה מאוד, אבל הוא לא מצדיק את עצמו, זה מה שעולה מהדברים.
לאה רקובר: נאמרו פה המון דברים לגבי בית המשפט השלום בתל אביב.
לאה רקובר: אני רוצה לומר לגבי השופטת בקנשטיין.
לאה רקובר: היא מטפלת בכל הנושא הזה של המשמרת השנייה.
לאה רקובר: תל אביב נושאת ב-50% מכלל התיקים.
לאה רקובר: אני אומרת מבלי לנקוט עמדה, שהסדר שאפשר להגיע בחיפה ובבאר שבע, לא בטוח שאפשר.
לאה רקובר: אני אומרת פה בכנות, באתי יותר כדי לשמוע.
לאה רקובר: אני מציעה שהפורום הזה יתכנס פעם נוספת אם אפשר, עם השופטת עדנה בקנשטיין, ולפי דעתי היא תאיר את עינינו.
לאה רקובר: לנושא של המשמרת השנייה בבית המשפט בתל-אביב, יש פנים רבות.
אתי לבני: הייתי מבקשת ממך שכן תציגי את הנושא הזה.
אתי לבני: נראה לי מאוד תמוה שרק אדם אחד יודע את האינפורמציה על מה קורה בתל אביב.
אתי לבני: לפחות היא הכתובת.
אתי לבני: כאשר ביקשו ממני לדחות, אמרתי אני משתתפת בצערה, אני מבקשת מישהו אחר.
אתי לבני: דיברתי עם מנהל בתי המשפט, יוצא שרק אדם אחד יש לו את כל האינפורמציה, כל המסקנות, את כל הראייה הכוללת של הדברים.
אתי לבני: איזה מין דבר זה?
אתי לבני: זה דבר פרטי?
לאה רקובר: זה לא דבר פרטי.
לאה רקובר: היתה פה הפעלה של המשמרת השנייה בתל אביב.
לאה רקובר: מי שמנהל את בית המשפט בתל אביב, זאת הנשיאה בקנשטיין.
לאה רקובר: כל הנושאים שעלו כאן, הם עלו בהקשר של המשמרת השנייה בתל אביב.
לאה רקובר: אז מטבע הדברים, למשל אותו סיפור שעורכת הדין ארד סיפרה - - -
אתי לבני: אל תתייחסי לזה, תתייחסי לראייה הכוללת, מה המסקנות שלכם אחרי שנה, שנה וחצי, שנתיים.
אתי לבני: אתם מפעילים מערכת, מה המסקנות, מה טוב, מה לא טוב.
אתי לבני: איפה זה עובד, כמה זה מצדיק את עצמו.
אתי לבני: כי זה גורם הרבה נזק.
לאה רקובר: לפי מה שעלה כאן, אני מבינה שהטענה היא שיש נזקים מבחינת עורכות הדין, ואפילו מבחינת הגברים.
לאה רקובר: גם הנושא הזה של הבינוי הוא נושא לא פשוט.
לאה רקובר: יש פה תחשיבים שמדברים על סכומי עתק.
לאה רקובר: גם כאשר עורכת הדין ארד, ואני מנצלת את מה שהיא אמרה, כאשר העבירו כבר דיון אז היה צריך לחפש אולם, הדברים הם לא פשוטים.
לאה רקובר: בסדר, מצאו, אבל העניין הוא שגם היום בתל אביב יש מצוקה אדירה של מקומות.
לאה רקובר: עכשיו הולכים לבנות את בית המשפט בתל-אביב, ואני מניחה שזה יקח כמה שנים, אבל אז יכול להיות שהתמונה תהיה אחרת.
לאה רקובר: לגבי העניין של השופטת בקנשטיין.
לאה רקובר: אני חייבת לומר, שהיא היתה בין היוזמות של המשמרת השנייה.
לאה רקובר: כדי להחזיק את בתי המשפט בתל אביב, צריך ניהול מאוד מאוד רציני.
לאה רקובר: זה מפעל ענק, ומי שמנהל אותו זו השופטת בקנשטיין.
לאה רקובר: כל אחת מהטענות שעלתה כאן, אני חושבת שהשופטת בקנשטיין יכולה להשיב עליה לגבי הבקשות לדחייה, לפי הבנתי - - -
יהודית ארד: שמענו את זה משופטים, שפשוט לא יעבירו תיקים כי זאת ההוראה.
לאה רקובר: חבל, ביקשתי מהוועדה שיתנו לי, אם הייתי יודעת שזאת הטענה, הייתי בודקת את העניין.
לאה רקובר: זה לא ברור, יש טענות כלליות - - -
אתי לבני: עם איזה חומר באת אלינו היום.
אתי לבני: מה, כמה, איך, מתי דוחים, תני לנו את כל האינפורמציה שאת יכולה לתת.
לאה רקובר: לגבי הפעלת המשמרת השנייה, יש פה נתונים.
לאה רקובר: יש לי בעיה להציג את הנתונים, אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול.
לאה רקובר: את הנתונים האלה היתה צריכה להציג השופטת בקנשטיין.
לאה רקובר: אני גם חייבת להגיד לכם, שמבחינה אישית אני חשה אי נעימות גדולה.
לאה רקובר: השופטת בקנשטיין אמה נפטרה, אתם מבקרים את העניין הזה - - -
אתי לבני: אנחנו לא מבקרים.
אתי לבני: אני לא שמעתי אף פעם שרק אדם אחד יודע הכל.
לאה רקובר: הנושא של המשמרת השנייה, זה נושא שמופעל על ידי בית משפט בתל אביב.
לאה רקובר: זה לא הנושא שמופעל על ידי כל מערכת בתי המשפט, ורק השופטת עדנה בקנשטיין, שהיא נשיאה של תל-אביב, רק היא מוציאה בפרטי.
קריאה: זו יוזמה של הנהלת בתי המשפט.
אתי לבני: אין דיווח?
אתי לבני: אין בקרה?
לאה רקובר: יש דיווח, ויש בקרה.
לאה רקובר: לפני הנתונים שיש כאן, וכל מה שאני אומר, זה מהמקצת שאני אספתי אתמול, כי לא התכוונתי להגיע לדיון.
לאה רקובר: הנתונים כאן חייבים את ההסבר שלה.
לאה רקובר: לו לא היינו במצב הזה, נניח שאם היא היתה נעדרת מסיבה אחרת, אז יש גם קושי שמישהו אחר יבוא בגלל הנסיבות האלה שכל השופטים התארגנו, אני מניחה על זה, וגם לא נוח להם להציג נושא שהיא מובילה אותו.
לאה רקובר: זה לא רק העניין הזה שרק היא מטפלת, העניין הוא שהיא מובילה, היא התכוננה לישיבה הזאת, היא היתה אמורה להגיע, ויש אי נוחות מסויימת שמישהו יציג במקומה כאשר היא נמצאת במצב הזה.
לאה רקובר: זאת הסיבה.
יהודית ארד: העליתי כמובן את הדוגמה של חיפה.
יהודית ארד: היא מאוד מקובלת עליי, גם בתור פשרה שאפשר לחיות איתה בהסכמה.
יהודית ארד: אז השופטת בקנשטיין בכעס רב אמרה, אני לא אנהל כאן תכנית כבקשתך.
לאה רקובר: השופטת בקנשטיין מנהלת בית משפט עם 160 שופטים, עם מאות עובדים.
לאה רקובר: היא לא נמצאת כאן.
לאה רקובר: אני לא יושבת כאן כדי להגן עליה, אבל מצד שני, יש לי תחושה מאוד לא טובה לגבי הביקורת, לגבי הניהול של בתי המשפט.
לאה רקובר: בואו לא נשכח שבית המשפט אישר בסופו של דבר את הפעלת המשמרת השנייה, וההפעלה היתה כדי למנוע עינויי דין.
לאה רקובר: כי עם כל העניין הזה שאנחנו מדברים על עורכי הדין, ועל עורכות הדין - - -
אתי לבני: השאלה היא אם זה השיג את מטרתו?
אתי לבני: זה לא מה שאנחנו שומעים כאן.
לאה רקובר: זאת התנסות אישית של כל אחת מהנוכחים, ולא תוצאות כלליות.
לאה רקובר: לגבי התוצאות הכלליות, הייתי מבקשת שהשופטת תציג אותם, ושתאפשרו לה להציג את המשמעות של הנתונים האלה.
לאה רקובר: מה שאני רואה כאן, יש פה השוואת משמרות בבית משפט השלום בתל אביב.
לאה רקובר: ויש פה תיקים מקריים שהוגשו בשנת 2004.
לאה רקובר: במשמרת ב' לפי ממוצע לשופטים, 87 תיקים במשמרת ב', בעוד במשמרת א' 3.43.
לאה רקובר: זאת אומרת מעט מאוד תיקים בממוצע לשופט נדונים על ידי שופטי אחר הצהריים.
לאה רקובר: זאת אומרת ששופטי אחר הצהריים מקבלים הרבה פחות תיקים.
אתי לבני: 87 תיקים נדונו אחר הצהריים?
רחל בן-ארי: אני מחזיקה את אותה טבלה שקיבלתי מבועז.
רחל בן-ארי: אני יכולה להגיד לך מה אני רואה בטבלה הזאת, וזה גם מה שבועז רואה בטבלה הזאת.
רחל בן-ארי: הממוצע לשופט מספר תיקים פר-שופט במשמרת ב', הוא הרבה יותר נמוך מאשר הממוצע לתיקים פר-שופט, לשופט בוקר.
רחל בן-ארי: זה מאוד בולט בתיקים אזרחיים, שזה מגיע עד כדי פי עשרה פחות.
רחל בן-ארי: זה פחות בולט בתיקי ממונות, אבל גם שם ברובם זה פחות.
רחל בן-ארי: התוצאה קצת אחרת, כאשר מסתכלים על תיקים שנפתחו וגם נסגרו ב-2004.
רחל בן-ארי: שם הממוצע פר-שופט במשמרת ב' הוא ממוצע יותר נמוך, אבל באחוזים יותר נמוכים.
רחל בן-ארי: ההסבר לזה, וזה גם ההסבר לבועז והוא ברור, שאלו תיקים שנגמרים בפשרה, בכלל בלי דיון משפטי.
רחל בן-ארי: זה לא משנה אם היו קבועים לבוקר או לאחר הצהריים.
רחל בן-ארי: אנחנו מכירים שיש תביעה, יש כתב הגנה או יש סדר דין מקוצר, ושעורכי הדין כן מצליחים לגמור את התיק, אפילו אם אין ייצוג, עוד לפני שהגיעו לשופט.
רחל בן-ארי: כך שההסבר כאילו במה שנראה יותר נורמלי שם, זה ההסבר, ולא קשור בכלל למשמרת ב', משמרת א'.
רחל בן-ארי: חד-משמעית, אם כל הרעיון היה יעילות, ואם כל הרעיון היה על הקלת העומס, הנתונים האלה מדברים על כישלון, מבחן התוצאה הוא חד-משמעי.
רחל בן-ארי: ואם יש לנו כמה שופטים במערכת שכתוצאה מזה הצליחו לאפשר להם תקנים, ולא הזכרתי ברקע של כל הסוגייה, שזה אפילו לא בדיוק רעיון של הנהלת בתי המשפט, אלא בעצם לחץ של משרד האוצר על משרד המשפטים.
רחל בן-ארי: כיוון שמשרד האוצר לא אישר למשרד המשפטים תקנים נוספים לשיפוט, בגלל שיש היכלים גדולים שבשעה אחת הם פנויים.
רחל בן-ארי: קודם כל ההיכלים הגדולים האלה, בשעה אחת עשרה חלקם פנויים.
רחל בן-ארי: דבר שני, כל משחק הכוחות הזה בין משרד המשפטים למשרד האוצר, רציתי להגיד לא מעניינו.
רחל בן-ארי: כשאנחנו יושבים פה בכנסת, אז אולי זה מאוד מעניינו.
רחל בן-ארי: לא מעניינו כעורכי דין, כי אנחנו כאילו קטונו במשחקים הפוליטיים האלה, אבל זה הסיפור.
רחל בן-ארי: לעטוף את זה בכל מיני דברים אחרים, זה לא לעניין.
אתי לבני: זאת אומרת, עשרה שופטים היו כתנאי - - -
יהודית ארד: זה אקסטרה.
רחל בן-ארי: דן ארבל אמר, זה תנאי.
רחל בן-ארי: תקני אותי לאה אם אני טועה.
רחל בן-ארי: אז במבחן התוצאה זה פשוט מגוחך.
רחל בן-ארי: אם זה עזר בזמנו מה שהיה בין משרד האוצר למשרד המשפטים, לקבל עוד תקנים של שופטים, אנחנו תמיד שמחים על תקנים של שופטים.
רחל בן-ארי: אנחנו רוצים לזרז את כל ההליך המשפטי, מצויין.
רחל בן-ארי: היום כל הקטע הזה, שאתה יושב באותו אולם אחר הצהריים, ועוד אומרת פה עורכת הדין ארד, שבתל אביב זו מערכת ניהולית נפרדת, זה כבר נשמע – מה זה הגולם קם על יוצרו – זה פשוט נשמע מופרך.
יהודית ארד: בשוקן יש גם.
יהודית ארד: יתר השופטים יושבים בשוקן.
אתי לבני: שוקן זה התעבורה?
יהודית ארד: יש את סדר הדין המהיר, בשוקן.
לאה רקובר: לגבי העניין הזה.
לאה רקובר: כל שופט מגיע עם שובל.
לאה רקובר: אי אפשר להפעיל משמרת אחר הצהריים, אם אין מזכירות אחר הצהריים.
לאה רקובר: בתי המשפט פנויים.
לאה רקובר: זאת לא תוספת.
לאה רקובר: בבתי המשפט בתל אביב, יש פקיד אחר הצהריים לנושאים שונים, גם לפני התחלת המשמרת השנייה, מטעמים של חוסר מקום.
לאה רקובר: בלי שעכשיו אני אומרת מילה לטובת או נגד המשמרת השנייה.
לאה רקובר: כל שופט שפועל, צריכה להיות לו מזכירות.
לאה רקובר: כמו ששופט בבוקר יש לו מזכירות.
לאה רקובר: בעיניי אין פה שום העמסה ניהולית.
אתי לבני: איך זה יכול להיות שיש תוספת של פקידות?
לאה רקובר: אין פה תוספת של פקידות, זאת לא נכון.
לאה רקובר: זה לא מערכת נפרדת.
לאה רקובר: יש מזכירות שמשרתת את השופטים.
לאה רקובר: אם השופטים האלה עובדים אחר הצהריים, הפקידים האלה היו עובדים בבוקר.
לאה רקובר: אין פה תוספת של עובדים כתוצאה מהפעלת המשמרת אחר הצהריים, ממש לא.
רחל בן-ארי: הדבר היחידי שלא נשאר לו כסף זה לאולם.
רחל בן-ארי: לשופטים יש, למערכת שנלווית לשופט המזכירות וכו' יש, לחשמל יש, לכול יש, ומה שנשאר זה ד' האמות של השכירות.
רחל בן-ארי: לשומע מהצד, בכלל יכול לשים את שני הדברים אחד מול השני?
לאה רקובר: אני רק רוצה להגיד מלה אחת לגבי הנתונים.
לאה רקובר: הנתונים האלה כשלעצמם מראים שבאופן יחסי פחות תיקים מטופלים באופן משמעותי על ידי שופטי אחר הצהריים פר שופט.
רחל בן-ארי: ההספק של שופט אחר הצהריים, לא מצדיק את כל המערך הזה, ואת כל הפגיעה בעורכי הדין ובציבור.
לאה רקובר: מה ההסבר לדבר הזה, אני חושבת שעדנה בקנשטיין – פשוט לא יכולנו לדבר איתה אתמול.
אתי לבני: אבל מה אתם חושבים, הנהלת בתי המשפט.
אתי לבני: אתם לא מחכים שעדנה תבוא ותגיד לכם מה ההסבר.
אתי לבני: מה אתם חושבים, אולי ישבתם פעם וחשבתם מה זה אומר.
מיכל כהן: אני מייצגת את משרד המשפטים.
מיכל כהן: אני שמחה מאוד שהדיון הזה מתקיים, כי מטרתו מבחינתנו באמת לשמוע מעורכות הדין מה קורה בשטח, למרות שאני מבינה שהטענות כאן הן כלליות נגד המשמרת השנייה, ולאו דווקא כאלה שמייצגות את המגזר הנשי.
מיכל כהן: כמו שכולן זוכרות, המשמרת השנייה היתה מזמן של השר שטרית.
מיכל כהן: השר לפיד אימץ אותה בחום, וכרגע יש לנו שרה חדשה, אולי תשמחו לשמוע, עמדתה לא מגובשת.
מיכל כהן: הדברים הובאו בפניה.
מיכל כהן: למען הדיוק, אני רוצה לדייק שמשרד המשפטים לא היה מעורב בהסכמות שהושגו בין הלשכה בחיפה לבין - - -
קריאה: הגם שאנחנו מברכים על ההשמות האלה.
רחל בן-ארי: אל תגידי את זה, כי לאה רקובר היתה איתי בפגישה עם דן ארבל ובועז אוקון, כאשר העליתי את העניין, מה עם משרד המשפטים, ודן ארבל אמר, מה שנקבע פה זה משרד המשפטים.
רחל בן-ארי: אני מצטטת נכון לאה, אז אל תסבכו את עצמכם.
מיכל כהן: אני מברכת על ההסכמה הזאת.
רחל בן-ארי: לכבוד המוסדות ששניכם מייצגים, אל תערבו אותנו בעניינים ביניכם.
רחל בן-ארי: לא ייתכן שאני אשאל את השאלה, זאת התשובה שאני מקבלת ממנהל בתי המשפט במדינת ישראל, ואחר כך את תבואי ותגידי את מה שאת אומרת.
רחל בן-ארי: התווכחנו בתכתובת לא פשוטה בין שתינו.
רחל בן-ארי: אני מוצאת לנכון להגיד את זה, ושוב, אל תחזרי על זה, תפתרו את זה בבית, זה לא מכובד לחזור על זה כל פעם.
לאה רקובר: רחל, בכל זאת יש פה איזו אמירה מסויימת.
לאה רקובר: התחלף מנהל בתי המשפט, יש שרה חדשה.
לאה רקובר: אני מניחה שבכל מקרה, כמו בהרבה נושאים, תהיה חשיבה.
אתי לבני: בשיחה שלי עם מנהל בתי המשפט, אני יכולה לומר, התרשמתי שבהחלט הוא מוכן לשקול חשיבה מחודשת בנושא.
לאה רקובר: אז בסדר גמור.
אתי לבני: הנתונים האלה של הטבלאות היו בפנייך, את מכירה אותם?
מיכל כהן: כן, הטבלה הזאת היתה פה, אבל לא בפני השרה.
מיכל כהן: התכוונו לדון אחרי הדיון הזה, ואנחנו נעשה את זה.
מיכל כהן: הטענות לגבי הליך קבלת ההחלטות, מוצדקות או לא מוצדקות הן גם נחלת העבר, והן גם בוקרו בפסק הדין בסדר גמור.
מיכל כהן: לגבי עצם העניין, הטענות שנשמעות כאן, הן אותן טענות שהועלו בעתירה.
מיכל כהן: אני מודעת שהן היו מלכתחילה, כרגע אנחנו בדיעבד מעלים אותן שוב - - -
אתי לבני: אני גם - - - ומה קרה מאז?
רחל בן-ארי: אבל לא בדיוק אתי, מכיוון שכשיש את התוצאות – אנחנו משפטנים פה רובנו, יודעים מידתיות ויודעים מה זה איזונים.
רחל בן-ארי: כשלא היו עוד נתונים, וזה רק היה בחיתולים, וחשבו הנה פריצת היעילות של בתי המשפט, איזה רעיון מבריק.
לאה רקובר: התוצאות האלה נובעות מזה שמדובר במשמרת שנייה.
רחל בן-ארי: במבחן התוצאה אתה חייב לחזור עוד הפעם לאיזה אינטרסים אתה פוגע בהם, ולשים אותם ולהגיד מה יש לנו ומה יצא.
אתי לבני: עכשיו הזמן להצלחה מסחררת.
לאה רקובר: אני רוצה להגיד משהו לשם האיזון.
לאה רקובר: הנתונים האלה על פניהם אלה הנתונים.
לאה רקובר: אבל לקשור אותם אך ורק למשמרת השנייה, אני לא בטוחה שזה יהיה נכון.
רחל בן-ארי: את רוצה שנפתח את זה?
לאה רקובר: לא, אני לא רוצה.
לאה רקובר: אני בתחושה לא נכונה כלפי השופטת בקנשטיין.
לאה רקובר: אני בטוחה שיש לה כמה הסברים.
לאה רקובר: מבחינת ההסברים יהיו לה גם הסברים לנתונים הללו.
אתי לבני: רחלי, כשאת מתייחסת לזה, את אומרת שזה קשור רק למשמרת השנייה.
אתי לבני: היא אומרת שהיא לא בטוחה שזה שייך.
רחל בן-ארי: יש דברים נלווים.
רחל בן-ארי: יש עניין של מיון השופטים במשמרת שנייה בצורה פרסונלית, שאני לא רוצה להיכנס לזה.
רחל בן-ארי: איך הם נבחרו.
יהודית ארד: זה לא המקום, זה גם לא עניין אישי מול השופטים האלה.
רחל בן-ארי: אבל זה חלק עקיף כתוצאה מכל הסיפור המיותר הזה.
אודליה לוי-אטינגר: קצת התלבטנו איזו עמדה להציג פה היום.
אודליה לוי-אטינגר: מצד אחד אנחנו תומכים בעמדה שהובעה כאן על ידי רחל.
אודליה לוי-אטינגר: אנחנו סבורים שהמשמרת השנייה פוגעת במידה רבה בעורכי דין, ופוגעת בכל ציבור עורכי הדין.
אודליה לוי-אטינגר: לדעתנו זאת טעות להציג את זה כמאבק של עורכות הדין, או כנושא פמינסטי.
אודליה לוי-אטינגר: את זה אני אומרת דווקא כפמיניסטית.
אודליה לוי-אטינגר: הזכות להיות בבית אחר הצהריים בשעה סבירה, ולהיות עם הילדים שלנו, היא זכות של גברים ונשים כאחד.
אודליה לוי-אטינגר: צריך לדבר כאן על הזכות להורות, לא על הזכות לאמהות, ולא על הזכות של עורכות דין.
אתי לבני: זאת אומרת, עורכות הדין מובילות את הזכות להורות.
אודליה לוי-אטינגר: היינו רוצים שהדיון יהיה בקונטקסט הזה של הזכות להורות.
אודליה לוי-אטינגר: גם בעניין הזה יש צדדים אחרים למטבע.
אודליה לוי-אטינגר: אני לא בטוחה שדיון בשעה שמונה וחצי בבוקר בנצרת, פוגע פחות בי כאמא מאשר דיון בחמש אחר הצהריים.
אודליה לוי-אטינגר: למעשה במקרה הפרטי שלי זה פוגע הרבה יותר.
אודליה לוי-אטינגר: אני גרה בגדרה, אני צריכה לצאת בחמש בבוקר מהבית בשביל להגיע.
אודליה לוי-אטינגר: יש לי שלושה ילדים קטנים, בית ספר, גן.
אודליה לוי-אטינגר: אף אחד לא קם ואמר למה קובעים דיונים בשעה שמונה וחצי, כשצריך לשים את הילדים בבית ספר.
אודליה לוי-אטינגר: זאת בעיה יום יומית שכל עורכי הדין מתמודדים איתה.
אודליה לוי-אטינגר: כמו שאפשר לפנות לשופט בנצרת ולהגיד לו שאני באה מגדרה, ולפעמים הוא נעתר ומזיז, כך הייתי רוצה שיהיה ברוח ההסכמה שרחל דיברה עליה, שפנייה שאומרת אני רוצה להיות בבית עם הילדים בחמש אחר הצהריים, תיחשב כמניע לגיטימי, כשיקול לגיטימי להעברת שעת הדיון.
אודליה לוי-אטינגר: עוד דבר לעניין למה הפוקוס פה לא צריך להיות פמיניסטי.
אודליה לוי-אטינגר: הרבה עורכות דין דווקא במשרדים גדולים, הרבה שכירות, שעות העבודה שלהן הן מאוד מוגדרות.
אודליה לוי-אטינגר: הרבה מהן בשעה שלוש או בארבע, שמות את העט והולכות הביתה, כי זה הסידור.
אודליה לוי-אטינגר: במשרדים כאלה אם נוחתים דיונים אחר הצהריים, מי שיזכה לקבל אותם יהיו הגברים ולא הנשים.
אודליה לוי-אטינגר: כי לאשה יש הסכם עבודה שאומר שבשעה שלוש היא הולכת, והיא תלך.
לאה רקובר: אבל זה לטובת האשה.
אודליה לוי-אטינגר: אני לא רוצה להגיד לטובת או לרעת.
אודליה לוי-אטינגר: היא לא מתקדמת.
רחל בן-ארי: היא תישאר בדברים מסויימים, ולבית משפט יילכו הגברים.
לאה רקובר: אני חושבת שיותר, עבדתי שנים עד לשעה אחת, לפי דעתי זה לא פגע בי דווקא נהניתי.
לאה רקובר: הנשים הן מצליחות, אנחנו מתאמצות יותר אין מה לעשות.
יהודית ארד: אז לא היתה משמרת שנייה.
אתי לבני: אנחנו יכולות לגמור את הישיבה עכשיו כאן, עם פנייה להנהלת בתי המשפט ולמשרד המשפטים, לשקול מחדש עם הדברים שהועלו כאן, ואם יהיה צורך נעשה ישיבה עם בקנשטיין כמובן מחודשת אולי עם מנהל בתי המשפט בנושא הזה.
אודליה אטינגר-לוי: כשאני הייתי מבקשת ומציעה לזמן דיון בנושא של מצבן של עורכות הדין בכלל במקצוע שלנו של נשים במשרדים גדולים, הקידום, השכר, תנאי העבודה שלהן, אי הפיכתן לשותפות, זה שווה דיון.
אתי לבני: קניתי.
תגריד ג'האשן: אני מהמחלקה המשפטית לשדולת הנשים.
תגריד ג'האשן: אני לא מסכימה עם עורכת הדין אודליה.
תגריד ג'האשן: היום יש לנו שתי פניות של שתי עורכות דין מאיזור תל אביב שבקשתן להעברת הדיון לבוקר נדחתה.
יהודית ארד: נכון, אלה הנחיות חד-משמעיות של הנשיאה.
אתי לבני: האם נציג משרד האוצר נמצא?
אתי לבני: לא הגיע.
אתי לבני: אנחנו נעביר לו את המספרים שאנחנו נעלה כאן.
אתי לבני: אני נדרשתי לנושא הזה כי בתקשורת הנושא הזה עלה וקיבל הרבה ביטוי, והנושא הוא תקציבים בלתי מנוצלים שנוגעים לנשים במשרדי הממשלה השונים.
אתי לבני: ביקשתי ממרכז המידע שלנו להכין לי את הניירות כי זה דורש הרבה עבודה, ואני מבקשת להביע הערכה על העבודה שהם עשו לנו.
אתי לבני: אני קיבלתי שני ניירות.
אתי לבני: נייר ראשון, השפעת תקציב המדינה לשנת 2005 על נשים, שינויים לעומת שנת 2004, שגם זה ייכנס לתוך הדיון שלנו היום לגבי השינויים.
אתי לבני: ובתוך הטבלאות קיבלתי אינפורמציה שהיא בהחלט מעוררת ודורשת התייחסות.
אתי לבני: התקציבים הבלתי מנוצלים הם רבים, ובאחוזים גבוהים.
אתי לבני: לפני יומיים קיבלתי נייר נוסף שבעצם עושה עדכונים נכון ל-10 לינואר, כלומר, ללפני יומיים- שיעור ניצול תקציבי המדינה לנשים בשנת 2004, והנה זה פלא אנחנו רואים שמשרדי הממשלה ניצלו את מלוא התקציבים ואף יותר.
אתי לבני: זאת אומרת, היו חריגות מעבר לתקציבים בשנת 2004, לבד מסעיף אחד בולט שבו ניצול נמוך במיוחד וזה במשרד התמ"ת, שהסעיף הוא עידוד תעסוקה לחד-הוריים - כמובן שזה חד-הוריות בדרך כלל - רק 54% ניצול תקציבי.
אתי לבני: יתר התקציבים - אמרתי רובם - הם פחות או יותר מעבר לתקציב המקורי, יחד עם השינויים.
אתי לבני: ומעט תקציבים - בעיקר התקציב הזה - לא הגיעו לניצול מלא.
אתי לבני: חשבתי, ועדיין חושבת, שראוי לדון בנושא כדי לקבל הסבר מה קורה בחודשיים האחרונים מאז אוקטובר, שאז נערך הנייר הראשון.
אתי לבני: אז האחוזים המנוצלים הגיעו ל-70%-80% בהרבה מאד סעיפים, ובין הנייר האחרון שמראה ניצול כמעט מלא, למעט ההסברים שאבקש לגבי הניצול של תקציבי התעסוקה.
אתי לבני: אחר-כך או בחלק מהשיח שלנו נתייחס גם לשינויים של תקציב 2005 לעומת תקציב של 2004, בנושאים של נשים.
אתי לבני: יש לנו קיצוצים בתקציבים מסוימים בין 3%-4% ל-10%-12% בנושאי תעסוקה, שגם בהם ארצה שתהיה התייחסות לנושאים אלה.
אתי לבני: אשמח לשמוע ולהתייחס.
טליה לבני: אני יו"ר נעמ"ת.
טליה לבני: אתחיל בנושא חד-הוריות כדוגמה, שאין גוף ציבורי שמשותף היה בהחלטה ובניסוח שלה.
טליה לבני: כשהתחיל המאבק כנגד התקציב - אני חושבת שכל ארגוני הנשים היינו בחזית אחת כנגד הגזירות הכלכליות, והיו הגזירות הכלכליות של ההנחתות הגדולות, והיה אוקטובר 2002 - היה ברור שהולכת להיות פה רעידת אדמה בכל מה שקשור בחד-הוריות, מבחינת יכולת המחיה שלהן ומבחינת עידוד התעסוקה.
טליה לבני: הדבר התחיל בקטע שאת אותה תקרה של 1,185 שקלים שחד-הורית היתה יכולה להרוויח מבלי שזה יפגע בהבטחת ההכנסה שלה - וכרגע אני לא מדברת על גובה הבטחת ההכנסה - הורידו והפחיתו והעמידו את זה על 485 שקלים.
טליה לבני: אם אתה חושב בכלל בכיוון של עידוד תעסוקה אתה צריך לומר, הדבר האלמנטרי שאתה אומר, "רגע, עידוד תעסוקה.
טליה לבני: אני אכפיל את התקרה.
טליה לבני: אני אומר שהיא יכולה להרוויח עד 2,500, 2,700 מבלי שזה יפגע בהבטחת ההכנסה", ואחר-כך לבוא ולדבר על התקרה של הבטחת ההכנסה - כלומר, מקצצים בה או לא מקצצים בה, לפי רמת המחיה - אבל בקטע של עידוד, הכיוון היה צריך להיות הגדלת אותה תקרה פטורה, אותה תקרה שלא פוגעים בה.
טליה לבני: וכשתעודד אותה באמת, היא תדע שאתה מגיש.
טליה לבני: אני עובדת, כי חלק מהטענות שלהן היו שכל מה שהן מרוויחות מעל ל-1,185 שקל פוגע ובעצם מופחת, והן כאילו לא הרוויחו אותו.
טליה לבני: אז זה היה צריך להיות כיוון הגיוני.
טליה לבני: במקום זה מי שניסח את אותו תמריץ או עידוד, נראה היה באותו זמן שהוא לא באמת מתכוון לעודד, ולכן התוצאה אינה מפליאה אותי.
טליה לבני: מפליא אותי שניצלו 56%.
טליה לבני: אני חשבתי שהתיבה תשאר בכלל ריקה, משום שהיא התנתה כל כך הרבה תנאים.
טליה לבני: היא לא דיברה, למשל, על עוֹבדוֹת קיימות ואני חושבת שהן מעסיקות את המשרה.
טליה לבני: אני אומרת, המסקנה שלי היא כזאת - - -
אתי לבני: נראה למה את מתייחסת כדי שנוכל לטפל בזה בצורה מובנית.
טליה לבני: אני מתייחסת לסעיף 361429, עידוד תעסוקה חד-הוריים.
טליה לבני: אני מבקשת לטפל- דבר ראשון, אני רוצה לדעת אם הסעיף הזה יהיה שייך לשנה הבאה.
טליה לבני: אני לא יודעת אם התכנית בכלל נמשכת, ואם היא נמשכת אני רוצה שיטפלו בה בכיוון שכל ההטבה תינתן בהעלאת התקרה.
טליה לבני: ובסך הכל, במשפט אחד, שיעלה את התקרה הפטורה ולא צריך יותר שום עידוד.
טליה לבני: זה יעודד לבד.
טליה לבני: ודבר שני, מי שבאמת קובע התמריץ על-מנת שהיא תקבל אותו- להרחיב את ההגדרה ושזה יהיה לגבי כל אישה שגם עובדת היום ושמעלה את אחוז משרתה.
טליה לבני: לא חייבים להגביל את זה דווקא לשליש, כך שזה ייפול בדיוק מבחינת השעות לכך שהתוספת שהיא תצטרך לשלם עבור מעונות תהיה הרבה יותר גדולה מאשר ישאר לה בסך הכל.