GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריבה אברמוב-פסחוב: מה שאנחנו גילינו, איפה שאני הייתי, בת קהילה, חוסר אונים, תיסכול.
ריבה אברמוב-פסחוב: העמותה קמה מאותם רגשות של תיסכול וחוסר אונים שלי כבת קהילה.
ריבה אברמוב-פסחוב: אז אני רציתי לתת לקהילה, לבנות הקהילה כמוני, עזרה למצוא את הכוחות שלהן.
ריבה אברמוב-פסחוב: איך שהשאלה שלה מנחה עוררה אצלי את האש בפנים, לכל אחד יש את הכוח הזה, לנסות למצוא ביחד, לעזור להן למצוא את הכוח הפנימי שלהן.
ריבה אברמוב-פסחוב: כי יש לפעמים שמוצאים את הכוח, ומפחדים מזה.
ריבה אברמוב-פסחוב: פוחדים מהשילוב.
ריבה אברמוב-פסחוב: פוחדים להוציא את זה לפועל.
ריבה אברמוב-פסחוב: אז צריך פשוט לנסות ולעזור.
ריבה אברמוב-פסחוב: לפתוח את המעגל הזה של מעמד האישה לקהילה הקווקזית.
ריבה אברמוב-פסחוב: עכשיו אנחנו הקמנו שם מוקד של סמינר הקיבוצים.
ריבה אברמוב-פסחוב: מעורבות של המשפחה במעבר התרבותי.
ריבה אברמוב-פסחוב: אני רכזת של המוקד ואני גם עובדת בהתפתחות הגיל הרך דרך משרד העבודה והרווחה, וזה בעצם מה שאנחנו עושים, לנסות לעזור לנשים למצוא את הכוח.
שמעון דוד: אני אתחבר דווקא לדברים שחיה אמרה בהתחלה לגבי החד הוריות.
שמעון דוד: אני הצגתי פה לפני בערך שנה את פתיחת הלימודים של החד הוריות.
שמעון דוד: פתחנו את זה בארבע מכללות.
שמעון דוד: התחילו מאה שלושים, כולן במסלול טכנאיות, וממש החודש הן עתידות לסיים, בערך מאה הגיעו לקו הסיום.
שמעון דוד: רובם גם הגיעו בהישגים יפים גם במבחנים הפנימיים וגם במבחנים החיצוניים ובפרוייקטים, אבל מה שחשוב לי לספר, שאנחנו בעוד כחודש נערכים לפתיחת תשע כיתות חדשות.
שמעון דוד: ואנחנו נערכים – אנחנו, אני שייך למכון הממשלתי להכשרה טכנולוגית, מע"ר, שהוא חלק מהתמ"ת, כאשר אני מאוד מקווה, אני נמצא כבר בפגישות ובקשרים פה עם זהבה שמעון ועם אנשים שונים פה מהג'וינט, כמו עם רותי.
שמעון דוד: יש פה תקציב כמו שציינתי, תקציב לנושא הזה של החד הוריות, והתקציב הזה בעצם מכסה גם את הלימודים וגם אפילו את הנסיעות וגם את הבטחת ההכנסה, אבל הלימודים האלה של מסלול טכנאיות, הוא מסלול מאוד מאוד אינטנסיבי.
שמעון דוד: מדובר על בערך אלף שבע מאות שעות בשנה אחת קלנדרית.
שמעון דוד: יש צורך באיזה שהיא הכנה לגבי חלק מהן כדי שהן יצליחו להגיע לקו הסיום וכדי שהן לא ייכשלו.
שמעון דוד: וכאן יש מה שנקרא – מכינה של איזה חודש או משהו דומה.
שמעון דוד: או סיוע נוסף.
שמעון דוד: לדבר הזה לצערי, לנו כמשרדי ממשלה, אין לנו את המנדט, או העצמה.
שמעון דוד: לדברים האלה חשוב באמת שיחד עם הג'וינט נוכל לראות איך עושים את זה ואיך עושים את זה נכון, כי מאוד חשוב לנו שבאמת יותר ויותר נשים יגיעו לקו הסיום.
שמעון דוד: אני רק רוצה עוד משפט אחד, גם מבחינת המגמות, אנחנו הולכים כרגע על מגמות שהן מגמות שהמשק מאוד מאוד צריך אותן.
שמעון דוד: שש כיתות הלכו לתחום של ייצור במחשב, הן שייכות לתחום של מכונות.
שמעון דוד: יהיו עוד שתי כיתות של הפקת דפוס.
שמעון דוד: אחת מהן תהיה פה בהדסה ירושלים, ועוד כיתה אחת שתהיה בשדרות הפעם, זה יהיה בצילום דיגיטלי.
שמעון דוד: אז אני גם בהמשך אני מקווה שאני אזמין את הועדה לסיור ונוכל לראות את הדברים מקרוב בשטח.
אתי לבני: מי יכול להשתתף בזה, כל החד הוריות?
שמעון דוד: כל החד הוריות מכל המגזרים, חרדים ומיעוטים.
שמעון דוד: יש קריטריונים.
שמעון דוד: מתחת לגיל שלושים צריך תעודת בגרות.
שמעון דוד: מעל גיל שלושים, די בתעודה של שתים עשרה שנות לימוד.
שמעון דוד: לגבי מסלול הטכנאיות.
שמעון דוד: אבל בוודאי שיש מבחנים ויש מיונים.
דליה פיסמן: שלום, אני ד"ר דליה פיסמן מהסוכנות היהודית, מחלקה לישראל.
דליה פיסמן: אני בעצם עולה מברית המועצות לשעבר משנת 1990, וכבר ארבע עשרה שנה אני עובדת בסוכנות היהודית, ובעצם בכל התקופה הזאת אני מעורבת בייזום וביצוע כל מיני פרוייקטים לאוכלוסיות מיוחדות.
דליה פיסמן: אני מתכוונת לעולים חדשים, לא רק מברית המועצות לשעבר.
דליה פיסמן: הרבה תוכניות לפרוייקטים יש לי אישית עם האוכלוסיה האתיופית, שאנחנו עובדים לא רק עם נשים, גם עם נשים אבל גם עם ילדים, ולזה אני רוצה להתייחס.
דליה פיסמן: אני רוצה להגיד שאני מאוד התרשמתי ממש ששמעתי פה.
דליה פיסמן: אני מכירה את הג'וינט הרבה מאוד שנים, ויחד עם חיה גרף עשינו כמה תוכניות לנשים ביזמות עיסקית, בהקמת פעוטונים, משפחתונים, וגם אנחנו התחלנו עם פרוייקט בטכניון לקידום מדעי וטכנולוגי לתלמידים יוצאי אתיופיה.
דליה פיסמן: אז למרות כל הדברים האלה אני התרשמתי לשמוע על תוכניות נהדרות.
דליה פיסמן: גם לנו יש די הרבה תוכניות להעצמת נשים, ואני חושבת שמאוד חשוב לנו, ברגע שאנחנו מדברים על קידום מעמד האישה במשפחה ובחברה, גם לא לשכוח על ילדים שלנו.
דליה פיסמן: אני בתור אישה, בתור אמא, אני יודעת כמה זה חשוב אם ילדים שלנו גם תומכים בנו.
דליה פיסמן: לי אישית אין דבר יותר חשוב לשמוע מהבן שלי: "אמא, אני גאה בך".
דליה פיסמן: זה מה שאנחנו זקוקים.
דליה פיסמן: ולכן נאי חושבת שבכל תוכנית שיש לנו למען נשים, אנחנו צריכים גם לתת איזה שהוא מרכיב למען הילדים.
דליה פיסמן: אני אישית יודעת שבתחום יזמות עיסקית, רוב הנשים שיש להן עסקים קטנים, במיוחד עסקים בבית, במיוחד אם מדובר על נשים חד הוריות, אז ילדים עוזרים לאמא.
דליה פיסמן: עוזרים לה לעשות כל מיני דברים.
דליה פיסמן: לכן – אם אנחנו עושים קורס ליזמות עיסקית לנשים, למה לא לתת איזה שהוא קטע לילדים, שהם בתחום מחשבים למשל יותר חכמים מדור מבוגר יותר, וכל מיני דברים אלה.
דליה פיסמן: עכשיו, לנו, במחלקה היהודית של הסוכנות ישראל, יש חטיבה חדשה.
דליה פיסמן: חטיבה להעצמת דור העתיד.
דליה פיסמן: אנחנו חושבים שקודם כל נשים זה דור העתיד, וגם אנחנו חושבים שאנחנו חייבים גם בתוך כל תוכניות לנשים חייבים לתת איזה שהוא קטע לילדים.
דליה פיסמן: אנחנו מוכנים להיות פרטנרים לג'וינט וגם לכל מיני גופים אחרים בתחום זה.
דליה פיסמן: תודה רבה.
אנה אבשלום: שלום רב.
אנה אבשלום: כל מה שאני עכשיו אגיד יתחבר למה שנאמר.
אנה אבשלום: אני אנה ואני בת הקהילה הקווקזית.
אנה אבשלום: נכון להיום אני קצינה במילואים והשנה אני מסיימת תואר שני ועובדת בתחום הצבא עם נוער, בני נוער וחיילים עולי קווקז במתנ"ס עכו.
אנה אבשלום: ואני רוצה להתחיל במשהו אחר בעצם.
אנה אבשלום: כשאנחנו מדברים על מעמד האישה, קודם כל אנחנו מדבר על עולה-יורד כמהגר.
אנה אבשלום: זה תפקיד מאוד קשה שבעצם מאוד משנה את המעמד של הורה בכלל ושל אישה במיוחד.
אנה אבשלום: בבית – הבית הוא שונה.
אנה אבשלום: אין הורים שהם בעלי סמכות, היום הילדים הם בעלי סמכות, כי הם יודעים את השפה, הם יודעים יותר ומתמצאים בסביבה, ואז באיזה שהיא עמדה ההורים הם רק מפרנסים כשהם מסוגלים לעשות את זה, וכל השאר נשען על הילדים.
אנה אבשלום: אני מביאה דוגמא – אמא שלי עם השכלה גבוהה, היא מהנדסת בכירה באלקטרוניקה.
אנה אבשלום: נכון להיום היא עובדת בניקיון, וזה לא מעיד על חולשה של הקהילה.
אנה אבשלום: כשאנחנו מדברים על הקהילה אנחנו לא מדברים על חולשה, אלא להיפך, זה מעיד על החוזק, אבל משהו שבעצם כל התהליך הזה של ההגירה, עם ההבדלים התת-תרבותיים, זה מה שהשפיע.
אנה אבשלום: אני רוצה להתייחס לבנות.
אנה אבשלום: בנות שמגיעות לגיל שבע-עשרה ושמונה-עשרה, שהן מגיעות לגיל הזה וצריכות להחליט על איזה שהיא פריצת דרך שהן עומדות מול דילמה אם להתגייס או להישאר בבית, כי מצד אחד יש את הרצון להתקדם.
אנה אבשלום: יש כאן זהות כפולה.
אנה אבשלום: הן ישראליות לכל דבר, ומצד שני יש את הלחץ של הבית.
אנה אבשלום: האמא שהיא חד הורית שפוחדת מכל הקטע הזה של הסביבה מה יגידו עליה, ומצד שני היא גם צריכה לעזור ולפרנס.
אנה אבשלום: אותה בת לעומת בת – אני אומרת את זה לעומת בת ישראלית וותיקה שפחות או יותר יודעת מה קורה ובונה לעצמה טיול וצבא.
אנה אבשלום: היא עומדת מול דילמה והיא פשוט חסרת אונים.
אנה אבשלום: היא יודעת שיש כתובת.
אנה אבשלום: ואני רוצה להגיד שבנות פונות אליי לרוב גם לא בגלל בעיה טכנית שהן מגיעות לצבא.
אנה אבשלום: לבוא ולדבר.
אנה אבשלום: להגיד שאין להן תמיכה בבית, להגיד שהן כועסות על אמא כי היא לא תומכת.
אנה אבשלום: ומצד שני אנחנו מרגישים שאנחנו נותנים להן אולי איזה שהוא מענה נפשי.
אנה אבשלום: ואני רוצה להגיד שדווקא שיתוף פעולה עם הצבא, והיום הצבא נענה בחיוב ומאוד מסייע לנו, ואנחנו מאוד נשמח אם גורמים אחרים יבואו לקהילה.
אנה אבשלום: אני חושבת שאתם צריכים לבוא לקהילה, כי הקהילה לא יכולה לבוא.
אנה אבשלום: אנחנו צריכים להגיע לקהילה ולפוגג את הסטריאוטיפים וגם העויינות שקיימת כלפי הממסד בקרב הקהילה.
אתי לבני: אני רוצה בכמה מילים לסכם את הישיבה.
אתי לבני: ראשית כל אני יוצאת מחוייכת.
אתי לבני: הדברים ששמעתי הם באמת דברים אופטימים ומלאי כוח ומלאי יוזמה, ונשים לוקחות את הגורל בידיים ומוכנות ללכת וללמוד ולפתוח עסקים בקהילה החרדית ואצל העולות החדשות.
אתי לבני: זה ממש מחמם לי את הלב.
אתי לבני: אני רוצה לברך את הג'וינט.
אתי לבני: אני לא הייתי מודעת לתפקידים שאתם עושים.
אתי לבני: אתם בני תשעים, אבל אתם צעירים, והדברים שאני שמעתי היום, הם באמת מראים על רעננות ובחיבור עם האוכלוסיה הישראלית ובמענה לצרכים שלהם.
אתי לבני: אני מאוד אשמח לשמש איזה כתובת פה בכנסת.
אתי לבני: הכוח שלנו פה הוא בגם קיום ישיבות כאלה והעלאת המודעות וחינוך הציבור לדברים האלה, וגם בחקיקה.
אתי לבני: אני רק רוצה להתייחס לנושא אחד, שאני הבאתי חקיקה לכנסת והיא עכשיו בתהליכים, שנשים חד הוריות שהולכות ללמוד, שהבטחת ההכנסה שלהן לא מופסקת, אלא תימשך.
אתי לבני: האוצר מתנגד.
אתי לבני: אנחנו דיברנו גם על השכלה גבוהה שזה יהיה שנתיים, כדי לאפשר באמת לרכוש מקצוע, ושלא יהיה פחד לאבד את יכולת הקיום הזאת.
אתי לבני: חקיקה אחרת שלפני שבועיים דווקא כן עברה, שאמהות חד הוריות בעיקר, הקריטריון לקבל הבטחת הכנסה הוא מותנה בזה שאם יש להן רכב, ואם יש להן רכב, אז הן לא היו מקבלות הבטחת הכנסה.
אתי לבני: אז הכנסנו קריטריון – הרי, מה זה רכב לאמא חד הורית, זה פשוט כלי, זה רגליים.
אתי לבני: אז כמובן שלא מרצדס שנת 2004, אבל איזה שהוא רכב קטן שהוא כלי עבודה, לא יהיה גורם לאי קבלת הבטחת הכנסה.
אתי לבני: אני רק רוצה להגיד לכם, זה סוג הדברים שאנחנו עוסקים בהם בכנסת, ואני גם אשמח לשמוע מכם.
אתי לבני: לגבי הקרן לעסקים קטנים, ההלוואות, הקרן הממשלתית, אז בשבועות הקרובים תהיה לנו כאן ישיבה עם ועדת הכספים, עם האחראית על הקרן הזאת, ואני אשמח לשמוע מכם מה הצרכים האמיתיים, איפה הכשלים של הקרן הזאת, איך אפשר באמת להרחיב אותה ולפתוח עוד ועוד עסקים קטנים, שזה בהחלט הרבה מאוד אנשים בכלכלה סבורים שזה כיוון מאוד חשוב – עסקים קטנים, ועסקים קטנים על ידי נשים.
אתי לבני: אני גאה לשמוע שהצבא באמת גורם חשוב וזה משמעותי בהעצמה ובקידום נשים ובאוכלוסיות חלשות, ואני מברכת אותך, ואני מקווה שתמשיכו לעשות.
אתי לבני: ואם אנחנו יכולים לעזור באי אלו מהדברים, נשמח לעשות את זה.
אתי לבני: אז תבורכו כולכם ותצליחו, ואני אשמח לפגוש אתכם בשנה הבאה, מתי שיהיה.
אתי לבני: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
אתי לבני: אני חושבת שמאז הכנסת האחרונה הוועדה הזאת לא עסקה בצורה אינטנסיבית בנושאים דוגמת אלה שעולים היום על הפרק, לעתים מאוד רחוקות.
אתי לבני: מאז שאני יושבת ראש הוועדה מזה כחודש וחצי אני מבקשת לעסוק בנושאים האלה בצורה קבועה וככל שיידרש, או לפחות ישיבה אחת פעם בחודש, חודש וחצי בנושאים שתביאו בפני הוועדה הזאת ותרצו לדון בהם.
אתי לבני: הוועדה הזאת פתוחה לכולכם, זה הסמכות שלנו, המנדט שלנו, ונתעסק בזה ככל שיידרש.
אתי לבני: הביאו לתשומת לבי שאנו היום יום לפני יום השנה העשירי לפסק דין יונתן דנילוביץ, ומר דנילוביץ נמצא אתנו, ואנו מציינים את זה.
אתי לבני: פסק הדין ניתן בבית המשפט העליון בדעת רוב של השופט ברק, השופטת דורנר, מול דעתו החולקת של השופט קדמי.
אתי לבני: אי אפשר להקטין מהחשיבות של פסק הדין הזה.
אתי לבני: פסק הדין הזה היה פורץ דרך בכל עניין הזכויות של בני זוג מאותו מין.
אתי לבני: אמנם בשנת 92' התקבל החוק לגבי שוויון הזדמנויות בעבודה, אוסר על אפליה מחמת נטייה מינית בשנת 92', רק בשנת 94' החוק הזה בא לידי בדיקה בפסק דין דנילוביץ, ומייד אחרי זה פסקי דין נוספים, שחלקם גם חיכו להכרעה והתיישרו על פי פסק דין דנילוביץ, סללו דרך רחבה בנושאים האלה – פסק דין של עוזי אבן, בשנת 95' אוניברסיטת תל אביב קיבלה את התביעה והעניקה לבן זוגו זכויות זהות לאלה של בן זוג של אנשי סגל, אדיר שטיינר שזכה לתגמולים בתשלומי פנסיה כבן זוגו של דורון מייזל בשנת 96', הכל בעקבות הקביעה של פסק דין דנילוביץ שמכירה בזכויות של בני זוג, גם מאותו מין.
אתי לבני: אפשר לקרוא את פסק דין דנילוביץ בצורה מצמצמת, שהוא רק מדבר על אפליה בעבודה, ואפשר לקרוא אותו בצורה כוללת, שבעצם מכיל את תפישת השוויון על כל תחום של החיים במדינת ישראל, המשפטיים, בכל הנוגע לזכויות.
אתי לבני: עשר שנים עברו, ובחודש הזה יש פסק דין מבית המשפט המחוזי בנצרת, שאנו קוראים לפרקליטות לא להגיש ערעור על פסק הדין הזה, למרות שבכנסת הזאת נשמעו דעות אחרות, כמובן, אפשר להניח מאיזה כיוון הן נשמעות.
אתי לבני: בית המשפט המחוזי בנצרת אמר שיש זכויות ירושה לבני זוג מאותו מין שחיו שלושים שנה ביחד, היתה דירה של עמידר, נדמה לי, והחילו את זכויות הירושה.
אתי לבני: כלומר זה הרחבה נוספת של ההכרה בזכויות של בני זוג מאותו מין.
אתי לבני: גם בצבא יש בהחלט התקדמות בנושאים האלה, אפליה בכל הנוגע לגיוס לצה"ל לא קיימת יותר.
אתי לבני: לגבי ענייני רכוש, בתי המשפט – אמנם לא בית המשפט העליון – אך בתי המשפט לענייני משפחה בבאר שבע, ברמת גן נתנו תוקף להסכמי ממון של זוגות חד מיניים, של זוגות הומואים ולסביות, קבעו שבית המשפט לענייני משפחה מוסמך לדון בחלק מהדברים האלה, אבל כל שופט יכול לקבוע את ההלכה, והיא עדיין לא מחייבת.
אתי לבני: עכשיו אגע בכמה מלים לגבי זכויות להורות וזכויות שמשרד הפנים מקנה לאישור כניסה ושהייה של בני זוג מאותו מין; מכיוון שמשרד הפנים נמצא היום בראשות שר משינוי, ואני מאוד מעורבת בנושאים האלה של הכרה בזכויות של בני זוג שהם בני זוג של ישראליים, אני רוצה לומר שאין מדיניות קבועה.
אתי לבני: הרבה יותר מקובל שבני הזוג מקבלים אשרות תייר, לפעמים אשרות עבודה, לא מקבלים בדרך כלל מעמד של תושב ארעי, תושב קבע או אזרח, והמצב קשה יותר כאשר בן הזוג של הישראלי הוא צעיר פלסטיני, הומוסקסואל, ששם מאוד קשה לקבל הכרה.
אתי לבני: אני רוצה לגעת עוד בעניינים של הפריה והזרעה ללסביות, שהיום בעקבות עתירה מ-97' אפשר לקבל תרומת זרע ללא כל אפליה, ללא כל בדיקות – מה שהיה קודם.
אתי לבני: חוק הפונדקאות מאפשר רק לאיש ואשה שהם בני זוג.
אתי לבני: היתה ביקורת בבית המשפט העליון על הנושא הזה.
אתי לבני: אני זוכרת שהחקיקה הראשונה שאני הגשתי כשהגעתי לכנסת זה פתיחה של נושא הפונדקאות גם ליחיד וגם לבני זוג מאותו מין.
אתי לבני: לגבי אימוץ, שוב יש לנו איש ואשתו בהגדרה של החוק, למרות שבאימוץ חו"ל מאמץ יחיד גם נכנס לקריטריונים ומקבל דירוג נמוך.
אתי לבני: עניין אימוץ בכלל נמצא עכשיו בערעור בבית המשפט העליון בפני הרכב מורחב של שבעה שופטים.
אתי לבני: לעומת זאת בית המשפט העליון בג"ץ כן חייב את שר הפנים בשנת 2000 לרשום שתי אמהות כאמהות משותפות של ילד שאחת מהן ילדה בארצות הברית, אך הנימוק המשפטי היה שזה צו אימוץ זר, לכן במסגרת ההכרה הבין מדינתית, הכבוד ההדדי של שיטות המשפט, היינו חייבים להכיר בצו האימוץ הזה, אך גם זה נמצא היום בדיון נוסף.
אתי לבני: לגבי אפוטרופסות לאם לא ביולוגית; בעקבות ההכרה של בית המשפט לענייני משפחה ברמת גן, בהכרה מתן צו אפוטרופסות, היום הליך של אפוטרופסות במשפחה לסבית הוא שגרתי ונפוץ, ויכול להיות שאנו צריכים לחוקק את העניין הזה ולא לגרום לכך שכל פעם יצטרכו מחדש לגשת ולבקש צווי אפוטרופסות לאם שאינה הביולוגית.
אתי לבני: אלה הנושאים שאני שמה לכם על השולחן.
מרינה סולודקין: יש לי שאלה; לא נדבר היום על נישואים אזרחיים במדינת ישראל?
אתי לבני: אנו יכולים לדבר על זה, אנו מדברים על ברית הזוגיות.
מרינה סולודקין: חשבתי שזה חלק מהתוכנית.
אתי לבני: זה חלק מהתוכנית, ואולי נגיד כמה מלים על נישואים אזרחיים.
אתי לבני: יש לנו הצעות שעולות ולא מתקבלות.
אתי לבני: יש הצעה פרטית של ברית הזוגיות שהונחה על שולחן הכנסת בחתימת כל אנשי שינוי מתוך תקווה שהצעת החוק הזאת היתה עוברת בהסכמת הקואליציה, אך היא לא אומצה על ידי הקואליציה, לכן היא הפכה להיות הצעת חוק של שינוי בלבד.
אתי לבני: הצעת חוק ברית הזוגיות אינה כוללת בני זוג מאותו מין, והנימוקים שהוועדה ואנשי שינוי בשיחות עם הקהילה, וגם אני פגשתי את אנשי הקהילה, הכוונה היתה – זו היתה החלטה פוליטית אסטרטגית, שאם אנו רוצים להעביר את ברית הזוגיות, אנו צריכים לא ללכת על בני זוג מאותו מין.
אתי לבני: אני שמעתי ורשמתי את כל ההתמרמרות המוצדקת של בני הקהילה בנושאים האלה, גם מתוך חשש שדווקא החוק הזה יקטין את מרחב הזכויות של ידועים בציבור שחל על בני אותו מין, ורק יגרום נזק.
אתי לבני: זה היתה ההחלטה הפוליטית, זה היה הכיוון שעליו החלטנו ללכת עם נציגי הקואליציה, וכך זה עומד היום.
אתי לבני: אשמח לשמוע התייחסות גם בנושא הזה.
אתי לבני: אני נותנת את זכות הדיבור הראשונה למתן דנילוביץ.
יונתן דנילוביץ: יום חג, ואני מאוד מתרגש.
יונתן דנילוביץ: אני מרגיש שיש לי כבוד גדול לדבר פה בפני כולכם בזכותכם.
יונתן דנילוביץ: אני זוכר את הפגישה הראשונה שלי בבית המשפט לפני 15-16 שנה בסיבוב הראשון בבית המשפט עם עורך הדין.
יונתן דנילוביץ: הייתי אז מבוהל ומבולבל ועצבני, והרגשתי כמו שאני מרגיש עכשיו, בערך.
יונתן דנילוביץ: ומזווית מסוימת ראיתי שמישהו מצלם אותי, ופתאום מישהו קפץ לפניי עם מצלמה, וצילם אותי, והבנתי שזו תמונה לא טובה.
יונתן דנילוביץ: הם היו עיתונאים.
יונתן דנילוביץ: אני תפסתי את עצמי, וקראתי לו חזרה, כי הוא הלך מהר, סידרתי לי מהר את השיער, ואמרתי לו: עכשיו בוא תצלם אותי.
יונתן דנילוביץ: אלה היו צלמים מידיעות אחרונות, ממעריב, עיתון דבר, עיתון הארץ, רצו לצלם, וחשבו שאקח את המעיל, אכסה את הראש ולא אתן להם לצלם.
יונתן דנילוביץ: עורכת הדין שלי החזיקה את ידי והצטלמנו.
יונתן דנילוביץ: אם הצלם היה על כסא, הוא היה נופל ממנו, מעצם העובדה שהומוסקסואל מוצהר במקום ציבורי היה מוכן להצטלם.
יונתן דנילוביץ: ואני גאה שמאז חלק גדול מאתנו בחדר, הומוסקסואלים ולסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים, ואנו באים לכנסת ומוסרים את מספר תעודת הזהות שלנו, את הכתובת והשם המלא, ולא מסתתרים.
יונתן דנילוביץ: זה דבר גדול שאנו יכולים לעשות זאת היום במדינת ישראל.
יונתן דנילוביץ: אני גאה בחלק שלקחתי, אבל אני מאוד אצטער אם הדבר הזה יעצור היום.
יונתן דנילוביץ: אני פונה למחוקקים, שהמחוקק במדינת ישראל, בעלי השפעה ימשיכו בדרך הזאת, שלא יתנו לזה לעצור.
יונתן דנילוביץ: אני פונה לעיתונאים, לצלמים, לאנשים בעלי השפעה בכלי התקשורת, הכתובה והאלקטרונית, להשתמש בכל הזדמנות במלים הנכונות, להפגין שאנו קיימים כחלק מהחברה, לא באיזה קבוצה שיש להסתיר אותה או לדבר במלים נרדפות ולא לומר "הומוסקסואל", "לסבית".
יונתן דנילוביץ: אני פונה לכל ההומוסקסואלים והלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים בישראל, אלה מכם שלא יכולים או מרגישים שלא יכולים לצאת מהארון, תנו כתף לאלה שנלחמים בשבילכם.
יונתן דנילוביץ: תרמו כסף לאגודה, לבית הפתוח בירושלים, לקלף, לעשירון האחר, לכל גוף אחר.
יונתן דנילוביץ: תנו להם תמיכה.
יונתן דנילוביץ: ואם בכל זאת אתם יכולים לצאת מהארון לשכן, להורים, למעביד, תנו להם לראות שאין לכם קרניים על הראש, תנו להם להרגיש שאתה כמו כל שכן אחר בבניין, יותר טוב אולי, ותנו למעבידים שלכם לדעת שאתם עובדים טובים, גם אם אתם הטרוסקסואלים או הומוסקסואלים.
יונתן דנילוביץ: כי בלי זה לא נתקדם.
אתי לבני: דיברתי עם שר המשפטים, שמאוד רצה להיות כאן אתנו היום, אך לאור ההתפתחויות החדשות הוא התנצל, והבטיח להיות בפעם הבאה.
אתי לבני: הוא בהחלט מלווה אותנו, והנושאים האלה מאוד קרובים ללבו.
אתי לבני: חבר הכנסת רומן ברונפמן, בבקשה.
רומן ברונפמן: צהרים טובים.
רומן ברונפמן: קשה מאוד לדבר אחרי יונתן, כי פריצת הדרך שהיתה בעזרתך, בכנות שלך ובעמידה שלך על עקרונות היא פריצת דרך בבתי משפט, ולא בהכרח פריצת דרך בבית המחוקקים, וזאת אחת הסיבות המצערות ביותר ב-15 השנים האחרונות – מבחינתך, זה ב-10 השנים האחרונות - שהאווירה בארץ השתנתה ללא הכר, ובחיי יום-יום הקהילה זוכה ליותר הערכה ופתיחות ותמיכה בתחומים שונים, אך אנו לא מצליחים בבית הזה להניח יסודות חקיקה שיבטיחו לדורות הבאים את השוויון המלא.
רומן ברונפמן: כל אחד מחברי הכנסת שיושב פה יכול לספר לנציגי הקהילה על שורה ארוכה של הצעות חוק, החל מנישואים אזרחיים, שהעיקרון המנחה שלנו הוא כבוד האדם וחירותו והתייחסות לתא משפחתי כזכות בסיסית אוניברסלית ללא כל קשר לנטיות מיניות, אך אנו לא מצליחים.
רומן ברונפמן: שנה אחרי שנה, כמעט כל חצי שנה, בצורה זו או אחרת אנו מנסים לקדם את זה ולא מצליחים.
רומן ברונפמן: אתי לבני דיברה, ואני מנצל את ההזדמנות שאני משתתף בפעם הראשונה בישיבה, לברך אותך ולקוות שהוועדה תרים דגל של שוויון בכל מובן המילה, יותר גבוה ממה שזה היה בשנים האחרונות, ותוביל את הוועדה הזאת להישגים נוספים.
רומן ברונפמן: אתי דיברה על ברית הזוגיות.
רומן ברונפמן: למרות חילוקי הדעות המאוד בסיסיים בינינו, אני חושב שההצעה הזאת נגועה בדיון בחישובים פוליטיים בניגוד לחישובים אידיאולוגיים.
רומן ברונפמן: אני חייב להגיד משהו מאוד לא פופולרי: אני שמח שההצעה הזאת נפלה, כי היא היתה מחזירה אותנו שנות דור אחורה, ולא קדימה.
רומן ברונפמן: אבל זאת שמחה עצובה, כי אנו לא מצליחים את הצעות החוק האוניברסליות לקדם.
רומן ברונפמן: התחלנו מנישואים אזרחיים, אתי דיברה על פונדקאות, דיברנו, והצעות חוק שוכבות על שולחנה של הכנסת בכל מה שקשור לאימוץ של בני אותו מין, פונדקאות מאושרת, אימוץ בארץ ולא בחו"ל כדי לחסוך גם באיסורים וגם בהוצאות כלכליות של זוגות הומואים ולסביות.
רומן ברונפמן: אבל אנחנו עדיין לא מצליחים, כפי שאמרתי.
רומן ברונפמן: יש גם נסיגה בזירה הבין לאומית, שלטונו של בוש שנבחר לקדנציה שנייה למורת רוחם של הרבה מאוד אמריקאים וגם הרבה מאוד ישראלים ואירופאים, בסופו של דבר מסמלת רגרסיה בתפיסת העולם השוויונית.
רומן ברונפמן: ולכן יש לנו זירה למאבק, גם ציבורי וגם חוקתי, וכמובן, נעשה הכל כדי שהמאבק הזה יצליח, ויקדם את הקהילה ואת השוויון בין אזרחים בהיותם בני אותו מין או בין שני המינים.
רומן ברונפמן: יונתן, אני שוב רוצה לברך אותך ולשמוח בניצחון הגדול שלך ולקוות שיהיו אנשים בעקבותיך.
זהבה גלאון: שלום לכולם, יש פה הרבה חברים וחברות שלי.
זהבה גלאון: אני רוצה לברך את יושבת ראש הוועדה שממשיכה מסורת חשובה שהתחילה בה חברת הכנסת יעל דיין, אני חושבת שזאת הזדמנות ראויה לציון ולברך את יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת אתי לבני.
זהבה גלאון: אני לא מכירה אותך כמו רומן, אני לא יכולה לקרוא לך "יונתן" כמו רומן, אך דבריך היו מאוד מרגשים, כי אין ספק שחזית המאבק בסופו של דבר נבנית מהאומץ האישי של כל אחד שמחליט שהוא נחשף, נאבק, ויוצא לחזית התקשורתית והציבורית, ומשלמים מחיר אישי כבד.
זהבה גלאון: ולא קל לעמוד בזה.
זהבה גלאון: ויש כל כך הרבה כוח בדבר הזה, כי תמיד מצפים מהמחוקק שיעשה הכל.
זהבה גלאון: צדק חברי רומן ברונפמן שאמר שבתי המשפט באמת מתקדמים, רק לאחרונה בית המשפט המחוזי זרק כפפה למחוקק, ומצפים שהחקיקה תיתן מענה.
זהבה גלאון: לצערי, למדתי מאז שאני בבית הזה שחקיקה היא לא חזות הכל.
זהבה גלאון: הרבה פעמים אנו מחוקקים חוקים, ואני ממש מאושרת שרק לפני כשבוע העברתי חוק חשוב שאוסר אפליה מטעמי נטייה מינית במערכת הבריאות.
זהבה גלאון: אני רואה בזה צעד אחד קטן, אך חשוב לכך שהנושא הזה יחלחל לכל שאר המערכות.
זהבה גלאון: אך אנו מחוקקים חוקים, וחושבים שחוק יכול לתת מענה.
זהבה גלאון: אך חוק לבד הוא לא כלי לשינוי חברתי, ואין ספק שצריכה להיות כאן פעולה משולבת בזירה הן מצד אחד של המחוקק, הן מהצד השני של הקהילה, החברים, כל מי שעוסק בתחום הזה – תקשורת, כל אותם קובעי מדיניות, חוק הוא גם אטי, עד שהוא מסתגל למציאות המשתנה כבר קורים כל כך הרבה דברים, אנשים כבר הולכים הלאה.
זהבה גלאון: נראה לי שרק השילוב הזה והפעולה המשולבת והעובדה שאתם כאן בוועדה ויש האיזון החוזר ושומעים, זה די כיף.
זהבה גלאון: אין לנו הרבה כייפים כאלה בכל הוועדות, זה תענוג די מפוקפק בדרך כלל בוועדות.
זהבה גלאון: יש מין תחושה חגיגית היום, גם כי מציינים עשר שנים למאבק החשוב הזה אך גם בגלל שיושבים פה אנשים ששותפים למאבק ומוכנים לשלם מחיר אישי, וזה לא קל.
זהבה גלאון: רק בכוחות משולבים באופן הזה אנו נוכל לקדם את הנושאים.
זהבה גלאון: כל אחד מאתנו, חברי הכנסת שיושבים בחדר הזה, הגיש שורה של הצעות חוק על מנת לגרום למערכת שוויונית יותר בשורה של תחומים.
זהבה גלאון: אני מאוד מקווה שנוכל לגייס לכך תמיכה.
זהבה גלאון: חייבים לזכור שבבית הזה עדיין יושבים גורמים חשוכים, פונדמנטליסטים, עוינים שחלקם עוד לא יצאו מתקופת האבן.
זהבה גלאון: גם את זה צריך לקחת בחשבון כשאנו רוצים לקדם את החקיקה.
אילן ליבוביץ: אני רוצה להמשיך את הקו של זהבה בנקודה הזאת, כי הבעיה שלנו היא שהחברה בנושא ההומו-לסבי הרבה יותר מתקדמת מאשר החקיקה, ואנו נמצאים הרבה יותר קדימה בהתייחסות לקהילה ההומו-לסבית, זה בא לידי ביטוי בחקיקה, ולא בכדי בשנתיים מאז שהכנסת הזאת כוננה, כמעט לא עסקה הוועדה הזאת בנושא הזה, כי תזכרי מי היתה יושבת ראש הוועדה עד לפני אתי, וזה מאותה סיבה שאנו לא מצליחים לקדם חוקים בנושא הזה.
אילן ליבוביץ: כל עוד שתי המפלגות הגדולות קורצות לאותן מפלגות חשוכות שלא יצאו מתקופת האבן, לא נצליח לקדם את החקיקה בנושא הזה.
אילן ליבוביץ: אזכיר לך שבמפלגת העבודה, מתוך 19 חברים, עבור ברית הזוגיות של אופיר פינס, הצביעו רק שבעה.
רומן ברונפמן: לא, נישואים אזרחיים במתכונת המלאה.
רומן ברונפמן: זה השוני.
רומן ברונפמן: על ברית הזוגיות היתה מפלגת העבודה מתייצבת כולה.
רומן ברונפמן: אבל על נישואים אזרחיים התייצבו ששה איש.
רומן ברונפמן: זה בדיוק הפואנטה.
אילן ליבוביץ: התייצבו ששה איש כי רמון ופרס וכולם קורצים לגפני ולרביץ בדיוק כמו שגילה גמליאל- -
דניאלה במברגר-אנוש: יש הבדל כשזה בהסכמה דרך ועדה, ויש הבדל כשזה הצעת חוק פרטית של סיעת שינוי.
אילן ליבוביץ: זה לא משנה את עצם העובדה שכל עוד שתי המפלגות הגדולות קורצות לאותן מפלגות, אנחנו לא נצליח לקדם הרבה.
אילן ליבוביץ: כשיש הצעת חוק שלי שבאה לעגן דבר שבית המשפט העליון כבר פסק בנושא זכויות ממון בין בני זוג מאותו מין והיועץ המשפטי לממשלה הנוכחי עוצר את זה כי הוא עכשיו רוצה לקיים דיון כולל בכל העניין.
אילן ליבוביץ: אתה יודע את זה, שכחבר קואליציה אתה לא יכול, כשהיועץ המשפטי לממשלה אומר: אני רוצה לדון בנושא הזה, אתה לא אומר:
אילן ליבוביץ: אני מעלה את זה על אפו ועל חמתו של היועץ המשפטי לממשלה.
אילן ליבוביץ: אבל חצי שנה החקיקה הזאת תקועה כי איפשהו בפרקליטות מקיימים דיון.
אילן ליבוביץ: לכן עם כל החגיגיות אני אומר שאנו הרבה יותר מתקדמים מחוץ לכנסת מאשר בתוך הכנסת בנושאים האלה, והמשימה שלנו היא לנסות לשנות את זה – כל פעם עוד נגיסה כדי להביא לשינוי אמיתי, שלא רק מבחינה חברתית, אלא גם בספר החוקים השוויון הזה יבוא לידי ביטוי.
רומן ברונפמן: אני רוצה להתנצל, אני חייב לזוז לוועדה אחרת – התחייבות קודמת.
רומן ברונפמן: אני רוצה להודות לכולם.
איקי אלנר: אתי, אני מברך אותך על כניסתך לתפקיד, ואני בטוח שתעשי את מה שניתן כדי לקדם את האנשים שלנו.
איקי אלנר: זהבה גלאון, כמה נקודות שאני מסכים אתן ואני חושב שצריך לפתח אותן במחשבה ולא רק בדלתות סגורות של הוועדה הזאת.
איקי אלנר: יש ויכוחים לגבי התפיסה, והם קיימים, למרות שאולי לא רואים אותם על פני השטח, לגבי התפיסה – מה צריך לקדם למען הקהילה.
איקי אלנר: הנושא שהיום הפך אולי לפריזמה שדרכה רואים את כל נושא הקהילה זה נושא הזוגיות, ברית הנישואים, ברית הזוגיות, ואנשים אחרי עשר שנים של מאבק של יונתן דנילוביץ חושבים שהגיע הזמן להיאבק על נושא נישואים אזרחיים שיכללו את בני אותו מין.
איקי אלנר: מיותר לציין שצריכה להיות הסכמה כללית של כולם לעניין הזה, ואני מניח שאף אחד לא ירצה להתנגד לכך בקהילה, אך צריך לראות באמת עד כמה החברה מתחנכת ומתקדמת בנושא של סבלנות וקבלה של הזוגיות והתא המשפחתי האחר, ולא לבדוק הכל רק בפריזמה של החקיקה.
איקי אלנר: אני חושב שאם נסתכל על מאבקים אישיים, גם של אנשים כמו יונתן, גם של אדיר וגם של אחרים, נגלה שההתקדמות שהושגה בהם לא היתה תלויה דווקא בחקיקה, הקדימה אותה ויצרה תקדימים שבעקבותיהם הרבה מאוד אנשים – קל להם יותר לחיות היום במדינה הזאת כהומואים, כלסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרס.