GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפה פוגלביץ: מה צריך לעשות, ולכן אני חושבת שראוי שיתמכו בשדולת הנשים או בתנועות כמו שדולת הנשים, בתקציבים, לפרסם את הדברים, להפיץ אותם באמת בין כל אישה ואישה, ולא משנה מאיזה מעמד היא, שתדע מה הזכויות שלה.
עפה פוגלביץ: נשים לא יודעות מה הזכויות שלהן, לא יודעות מה מגיע להן, מה הן יכולות לעשות, לאן הן יכולות לפנות.
עפה פוגלביץ: אפילו לדעת שיש את שדולת הנשים צריכה להיות במעמד מסוים כדי לדעת שקיימת שדולת הנשים, זה לא משהו טריוויאלי.
חיקי חביב: יועצת לשדולת הנשים למודעות, מנהיגות.
חיקי חביב: רציתי להגיד שאין מודעות לענין הזה רוב הנשים חושבות שזה בסדר הדברים בסדר, כך הדברים צריכים להיות ככה.
חיקי חביב: אז בענין של מודעות זה מתחיל הרבה יותר מוקדם, כי חלק גדול של הנשים שאני פוגשת בכלל לא חושבות שמגיע להן.
חיקי חביב: והתהליך הזה של להעביר אותם למצב הזה שלא מגיע להם והדברים בסדר, ומפנימות את כל הערכים של הדברים למקום שכן מגיע להם, ויש על מה לדבר בכלל, אני מדברת על שכבה מסוימת, כי יש גם נשים אחרות, אז יש הרבה מאד עבודה.
509: להגיד שלא התקדמנו כלום ב-30 שנה, זה פשוט לא נכון.
509: הבנות שלנו נמצאות בעולם טוב יותר מאיתנו ומודעות, אנחנו צריכים חלק הנשים, הרי הגברים לא עושים כלום רק מדברים כמה הם עושים אז אנחנו צריכים לא להכות את עצמנו, ולכן ענין המודעות זה פשוט לא מדויק.
509: ובענין הזה לזכור את התרומה האדירה של האקדמיה, יש היום הרבה קורסים ומלמדים במשרד החינוך, אז צריך עוד המון.
רות בן ישראל: אחרי ששמעתי את כולם בלא עושים מספיק, אז אני המכה הראשונה שאני מכה זה על עצמי, ואני מכריזה כאן שאני אשב עם השדולה על החוק של הנציבות ואני הגעתי למסקנה שאני חייבת לנסח לך גם את החוק של העדפה מתקנת עם המכסות, מאחר ואני הודעתי לדיקן שלי שאני ב-1 ביולי נגמרת שנת הלימודים אני גמרתי עם עולם המשפט, ואני עוברת לעולם אחר, לעולם האמנות.
רות בן ישראל: אני הולכת לאייר את ספורי המקרא על המחשב.
רות בן ישראל: זה מה שאני הולכת לעשות.
רות בן ישראל: אני מבטיחה לך, שלפני שאני עוזבת את שני החוקים האלה יהיו על שולחנך.
אתי לבני: אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת.
אתי לבני: ראשית תודה לכולכם שבאתם, ותודה על הדוח הזה שהוא באמת כלי עבודה ראשון במעלה, ואם אפשר להרחיב אותו ולתת לנו את כל הכלים, באמת תבורכו, חזקו ואימצו.
אתי לבני: כסף אין לנו לתת, עכשיו, אנחנו כועדה בכנסת הכלים שלנו זה חקיקה והבאה לתודעת הציבור.
אתי לבני: חקיקה יש הרבה מאד דברים כאן, שהם בהליכי חקיקה כאלה ואחרים, כמובן תלויי תקציב.
אתי לבני: לגבי מודעות, יש נושאים שאנחנו מעלים רק בשביל להביא אותם למודעות הציבור, למשל בשבוע שעבר עשינו ישיבה, אני חושבת מאד טובה, על הסכמי ממון, זה היה בטלויזיה, ודיברו, ואנחנו רוצים להמשיך עם זה ולגייס את לשכת עורכי הדין, שיעמידו דוכנים להסכמי ממון, ולהצטלם, ולחתום, ואני כבר דברתי עם בן זוגי שיבוא איתי לחתום על הסכם ממון, רק בשביל שתהיה איזה שהיא תהודה ציבורית, זה אני אומרת כקוריוז, אבל באמת צריך להביא למודעות הרבה מאד דברים.
אתי לבני: החל ברפואת נשים שאנחנו עוסקים בהם וכלה בתנאי עבודה וכל נושא אחר שיבוא למודעות.
אתי לבני: גברת זהבה שמעון – ראש תחום קווקז, אגף שילוב עולים, תעסוקה ויזמות – בבקשה.
זהבה שמעון: צהרים טובים.
זהבה שמעון: אנחנו נדבר על נשים ועל העצמת נשים, והעצמת נשים לא כפריבילגיה או כמשהו שניתן להן ליהנות, מתעסוקה וגם העצמנה, אלא – העצמת נשים כציר מרכזי בהובלת משפחה למוביליות חברתית, ולחוסן משפחתי.
זהבה שמעון: אנחנו בתוך הצוות יושבות איתנו חברות נוספות, אנחנו תכף נדבר על יוצאי קווקז ובוכרה, נדבר על יוצאי אתיופיה ונדבר גם על פיילוט ועבודה שאנחנו עושים עם החרדים ועושים עם אוכלוסיות של העולם הערבי, עם דרוזיות ועם בדואיות.
זהבה שמעון: כל זה אני מקווה, אם נקצר בדברים, אם נצליח לפרוס איזה שהיא תמונה של מודלים שאנחנו מנסים בשותפות עם משרדי ממשלה ובעיקר עם הקהילות איתם אנחנו עובדים, להציג דרך אחרת בראיית הנושא, לראיית נשים, לראיית נושא התעסוקה במוביליות החברתית.
זהבה שמעון: אנחנו מדברים על כך, ויש לכם לפניכם מצגת, היא תנחה אתכם ואני אלך איתה – שנות התשעים- עלו גלים גדולים של עולים מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה, עולים חדשים.
זהבה שמעון: נושא הדיור והתעסוקה היה בראש מעיינה של מדינת ישראל לאספקה מיידית על מנת לשלב את העולים.
זהבה שמעון: בג'וינט שילבנו ידיים והיינו שותפים בנושאים של קליטת עלייה בנושאים רבים מאוד.
זהבה שמעון: בנושא של תעסוקה ראינו את הנשים כמובילות ציר מאוד משמעותי בהובלת המשפחה.
זהבה שמעון: כולנו כאן, הנשים יודעות, שמשפחה עוברת משביר הגירה.
זהבה שמעון: במשבר הגירה פוקדים את המשפחה שינויים רבים מאוד מעברים גדולים מאוד.
זהבה שמעון: האישה שמגעיה במעבר את הארץ יכולה לכאורה ועל פי התפיסה שמקובלת ורווחת, שהאישה היא חלשה, שהאישה לא מוצאת את מקומה, שהאישה היא במשבר.
זהבה שמעון: בעיקר כשמדברים על אישה מסורתית, רואים שהתפקיד של האישה בחברה המסורתית כתוצאה מהעלייה ארצה, איפשר לה אפשרויות לצמיחה.
זהבה שמעון: איפשר לה נקודות להתחזקות.
זהבה שמעון: הוא איפשר לה להוביל ולהניע את המשפחה לכיוון חיובי.
זהבה שמעון: בג'וינט החלטנו שאנחנו מתמקדים בנשים כמובילות את הציר הזה, ומאפשרים להן את ההזדמנות של מימוש הפוטנציאל המנהיגותי, שהוא בעצם מנהיג משפחה, מנהיג קהילה.
זהבה שמעון: ונותנים להן כלים של צמיחה והובלה של מערך עבודה שהוא בעצם מערך עבודה גם ברשות המקומית, בניהול וועדות, בניהול קהילה, ובניהול עצמן בראש ובראשונה.
זהבה שמעון: אנחנו מסתכלים על הנתונים הדמוגרפים ואנחנו רואים ששמונים אלף עולים מקווקז, מאה אלף עולים מבוכארה, שמונים אלף עולים מאתיופיה.
זהבה שמעון: כשמסתכלים על אחוז הנשים באוכלוסיית העולים, אנחנו מדברים על כחמישים אחוז מאוכלוסיית העולים, כמו בממוצע מקובל – הן נשים.
זהבה שמעון: מקובל לחשוב, וכך גם נתקלנו בתפיסה של השירותים החברתיים של החברה הרווחת וגם בתוך הקהילות עצמן, שאכן מה שמאוד מאפיין את העולים מהחברות המסורתיות, היא החברה המסורתית הפטריאכלית.
זהבה שמעון: אני לא ארחיב על כל פרט ועל כל משפט, אני חושבת שכולם יודעים על מה מדובר.
זהבה שמעון: המשפחה היא מורחבת והיא רב דורית.
זהבה שמעון: הכבוד כערך מוביל בהתנהגות החברתית ולכבוד יש משמעות גדולה מאוד גם בקידום, גם בחיזוק וגם בהחלט בהטבות ובהפרעות.
זהבה שמעון: טיפוח חברתי הדוק של החברה, כל פעולה שהיא בעצם שונה, חריגה, יוצאת דופן – נתקלת בפיקוח ובסנקציה חברתית שמגדילה את השינוי.
זהבה שמעון: נישואים בגיל צעיר – מקובל לייעד את הבנות בגיל צעיר מאוד, והחלטת ההורים להשיא אותן, והתפיסה היא שלא רק ההורים מניעים את גיל הנישואים, אלא גם הבנות בתפיסה שלהן את עצמן, רואות את עצמן כמממשות פוטנציאל נשי בכך שהן נישאות.
זהבה שמעון: הן לא חולמות על השכלה, הן לא חולמות על תעסוקה.
זהבה שמעון: זה לא שהן חולמות ומישהו מפריע להן.
זהבה שמעון: הן לא חולמות.
זהבה שמעון: אם הן רוצות את הדבר הטוב ביותר שיקרה להן – הן רוצות להתחתן ושיהיו להן ילדים.
זהבה שמעון: חלק מזה זו תפיסה של מימוש הנשיות שמקורה בתרבות, וחלק אחר, זה אולי המחשבה שככה הן תעזובנה את הפיקוח ההדוק הפטריאכלי שמאוד מאוד חזק בתא הגרעיני הראשוני.
זהבה שמעון: יש תפקיד מאוד משמעותי למבוגרים במשפחה.
זהבה שמעון: נשים וילדים אין להם תפקיד בהבעת דיעה או בדיון כלשהו או בקבלת החלטות במשפחה.
זהבה שמעון: מי שמקבל את ההחלטות זה הגברים ובדרך כלל הדודים, או החמות.
זהבה שמעון: עיסוק בתחומי מסחר, כלכלה וחקלאות – אם כבר התפרנסו ולמשפחה היה מקור תעסוקה מהמקום שבו היא באה, הם עסקו בכלכלה, מסחר וחקלאות.
זהבה שמעון: אלה מקצועות שבעלייה לארץ הפכו כמעט ללא רלוונטים.
זהבה שמעון: חקלאות – כולם יודעים מה המצב.
זהבה שמעון: כלכלה זעירה – כולנו יודעים, אנחנו עוברים לתעשייה וכמובן גם מסחר.
זהבה שמעון: אם אנחנו מדברים על מסחר, מסחר כמובן שאנחנו מדברים עליו הוא מסחר זעיר מאורגן ומנוהל נכון על ידי רואי חשבון, וניהול קבלות וספרים, ודבר שהוא לא היה מקובל בקרב האוכלוסיות האלה, כי סוג המסחר יותר אישי – כפרי, מעבר מכפר לכפר, הצעת המרכולת.
זהבה שמעון: זה מה שהם ידעו לעשות.
זהבה שמעון: ההגעה לפה לארץ משאירה אותם עם הכישורים האלה, אבל בלי שוק.
זהבה שמעון: יש אחוז גבוה מאוד של משפחות חד הוריות.
זהבה שמעון: באופן יחסי - וזה נשמע פרדוקסלי ביחס לזה שהן משפחות מסורתיות – אנחנו מוצאים – חלק מהנשים עלו בגפן ארצה, חלק מהנשים נעזבו פה בארץ וחלק מהנשים החליטו פה שהן מתגרשות, כתוצאה מאיזה שהוא שינוי פנימי-חברתי שהן עברו כאן בארץ, הן החליטו לשנות את חייהן.
זהבה שמעון: כך שבאופן יחסי למספר הנשים החד הוריות בקרב האוכלוסיות האלה – מספרם רב יותר.
זהבה שמעון: יש להם שפה ייחודית.
זהבה שמעון: אם אני מדברת על עולות קווקז או על עולות בוכארה, אז אנחנו כולנו חשבנו, ואולי יושבים איתנו כאן בתוך החדר נשות מקצוע מחבר העמים שיודעות שהשפה הרוסית הייתה השפה הרשמית באזור של מזרח קווקז או מזרח רוסיה, ובעצם אין שליטה בשפה הרוסית, אין שליטה בשפה העברית.
זהבה שמעון: הן דוברות "ג'ואורית" הנשים או בוכרית, שאלו שפות יהודיות כמו אידיש וכמו לדינו, ומתקשות מאוד בעצם לתקשר גם ברוסית.
זהבה שמעון: ובקשרים שלנו בעבודה ביום-יום, גם במפגשים שלנו עם נשות מקצוע נאורות, אנחנו נתקלנו בסטיגמה חזקה מאוד גם אל הנשים המשכילות.
זהבה שמעון: יש בקרבן נשים משכילות.
זהבה שמעון: על פי מחקר שעשינו במכון ברוקדיל – ארבעים ושישה אחוז מהנשים שהגיעו ארצה ב-1997 המחקר התקיים, הן היו נשים בעלות השכלה על תיכונית וטכנולוגית גבוהה.
זהבה שמעון: יושבות איתנו כאן נשים שיכולות לספר, יש כאן את רינת שיכולה לספר – נשים שהגיעו ממשפחות משכילות ולא עונות על הדפוס הסטריאוטיפי שמוצע כאן, אבל להן לא היה ביטוי.
זהבה שמעון: לא חיפשנו אותן, לא ביקשנו אותן, ולא חשבנו שהן בכלל כתובת לעבודה הג'וינטית משום שהן "בוודאי מסתדרות איך שהוא עם השפה הרוסית".
זהבה שמעון: ולא כך היה.
זהבה שמעון: לא הנשים המשכילות ולא הנשים הפחות משכילות, וכמובן אנחנו מדברים על כך שהמעבר יוצר משברים בתוך המשפחה.
זהבה שמעון: על זה לא צריך להרחיב.
זהבה שמעון: המשברים האלה מוצאים את האישה בחברה המסורתית.
זהבה שמעון: אנחנו מדברים על נשים כנשים, ואני כבר אמרתי – שהן מובילות ציר של שינוי.
זהבה שמעון: לקחנו את הנשים.
זהבה שמעון: הסתכלנו וראינו שנשים ומשפחות עולים שנמצאות באזורים גיאוגרפים בפריפריה, ריכוז בשכונות עתירת עולים, קשיים ברכישת השפה, הסתדרות וניכור, אבטלה גואה, שילוב בעבודות מזדמנות ובלתי מקצועיות למרות ההשכלה הגבוהה שלהן.
זהבה שמעון: מצאנו מנקות בבתי חולים במקרה הטוב או עובדות במפעלים – עם תיסכול גדול מאוד שהן בוגרות אוניברסיטה בתארים שניים, מורות למוזיקה חלקן, יש כאלה שהן חסרות השכלה, אבל יש גם וגם.
זהבה שמעון: ומשברים בתוך המשפחה.
זהבה שמעון: עכשיו נעבור – הלכנו על תוכניות, והלכנו לא על תוכנית אחת, אלא על סט של תוכניות.
זהבה שמעון: מי שמייצג את התוכניות בקהל, ובמיוחד אם יהיה לנו זמן לדבר איתן ואם יהיה לנו זמן ולשמוע מפיהן עדות אישית – כי זה יותר מעניין.
זהבה שמעון: יש את הציר של נשים שמובילות שינוי.
זהבה שמעון: נשים פשוטות שלקחו על עצמן, לאו דווקא משכילות – באקדמיה, בסמינר הקיבוצי ובאוניברסיטת תל אביב, לקחו על עצמן קורס של הובלת שינוי.
זהבה שמעון: וראינו בנשים האלה את הכאריזמה שצריך לתת לה את המקום, למרות שאין להן נתונים השכלתיים גבוהים, יש להן בהחלט מקום, ויש כאן את אביגיל רחמנוב שהיא תוכל לספר לנו.
זהבה שמעון: הכשרת נשים כמנחות קבוצות הורים ומשפחות – מצאנו שהכשרה שלהן וקשר שלהן עם המשפחות כמגשרות ומנחות – לא כמתווכות, מנחות מקצועיות בעלות תעודה כמו שצריך, ויש כאן היום שבעים נשים שעושות את העבודה – נכנסות למשפחות.
זהבה שמעון: החמות שהיו האלה שגורמות לסנקציה ושומרות על דפוס המשפחה הפטריאכלית-מטריאכלית, הן היו עבורנו אוכלוסיית יעד, ואנחנו עובדות איתן בהנחה שאם החמות תראה את הגמישות, ואת הפתיחות ואת היכולת של השינוי, היא בהחלט תעודד במשפחה את השינוי, והן באמת שנים מנהיגות.
זהבה שמעון: צריך לתת להן את המקום של המנהיגות.
זהבה שמעון: אי אפשר להשאיר מנהיג גדול במקום שבו הוא היה, להביא אותו למשפחה ולגרום לו לתיסכול גדול מאוד פה בארץ.
זהבה שמעון: הן איבדו את מעמדן הרם, וברגע שהמנהיג בתוך המשפחה – זאת החמות – מאבדת את מעמדה, כל המשפחה חיה בכאוס.
זהבה שמעון: השכלה גבוהה – לצורך העניין הזה יושבת כאן רינת שיכולה לדבר על סטודנטים שהיום לא רק רוכשים השכלה לעצמן, בעיקר נשים בקבוצות, הרבה מאוד סטודנטיות שלקחו על עצמן את עידוד ההשכלה הגבוהה בקרב האחים שלהן, הסביבה שלהן, המשפחה, הקהילה.
זהבה שמעון: ובהרבה מאוד מקומות בארץ זה הפך להיות מרכז הסטודנטים העירוני, לא של העולים, אלא הם נותנים שירותים לסטודנטים כמו במכללת ספיר ובמכללות אחרות.
זהבה שמעון: עבדנו עם הצבא.
זהבה שמעון: יושבת כאן יוהל"ן – תת אלוף דבורה חסיד.
זהבה שמעון: עם יוהל"ן עבדנו על מנת לעודד את הבנות לשירות בצה"ל, משום שכשבנות יוצאות לשירות בצה"ל, הן רואות את הדברים באופן אחר.
זהבה שמעון: מרכזי נשים שקמו בתוך היישובים והקימו מוקד קהילתי על פי הצרכים שהם זיהו והם עשו, ונשים ונערות בשיח התרבותי, זה דבר שהוא מרתק.
זהבה שמעון: מה שראינו בקצרה – אלה היו התוכניות, זוהי התפיסה.
זהבה שמעון: כשאנחנו מסתכלים על החוזקים של קבוצה חלשה, מסתכלים עליהן כדי להעצים אותן באופן ישיר ואת הקהילה ואת הסביבה, אנחנו היום אחרי חמש שנים רואים, וחלקם גם מבוססים במחקרים, שאכן יש עלייה במספר הנשים שמעורבות במנהיגות נשים מקומית.
זהבה שמעון: עלייה במספר הנשים המעורבות ופעילות בתהליכי קבלת החלטות בוועדות היגוי ישוביות, ויושבת כאן תמר יסימוב מקריית ים.
זהבה שמעון: שילוב נשים בוועדות מקצועיות וקהילתיות – הדומיננטיות של נשים במערך ההתנדבות בעיר – זו לכאורה קבוצה מאוד חלשה שצריכה לשאוב התנדבות – הם הופכים להיות קבוצת מתנדבים.
זהבה שמעון: זה דבר שמעצים אותן ומחזק.
זהבה שמעון: ונשים שמובילות פרוייקטים לשינוי חברתי – כמו שראיתם למשל בשדרות, מסתמנת מגמה של גיוס בנות לצה"ל ולשירות לאומי.
זהבה שמעון: התחיל הסדק והוא הולך ומתרחב.
זהבה שמעון: יש לנו שותפים – זה השקף האחרון, ובוודאי תראו את זה כמו כולם, זה המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך, משרד הרווחה, החברה למתנס"ים, רשויות מקומיות, עמותות שונות וכמובן צה"ל.
אתי לבני: הדוברת הבאה – הגברת רותי ירון, מנהלת תוכניות בחיר"ה – תחום שילוב בקהילה של עולי אתיופיה.
רותי ירון: שלום לכולם.
רותי ירון: אני רוצה להציג היום תוכנית שנקראת "אשת חיל", שזה מודל של עבודה שפיתחנו בג'וינט כמו שמצויין בשותפות עם משרד הקליטה, יושבת כאן אניטה פרידמן ממשרד הקליטה ומשרד הרווחה – דפי מוסיוב, מפקחת ארצית.
רותי ירון: התוכנית פותחה עבוד נשים עולות מאתיופיה שהן לא מכירות את עולם העבודה כמו שהוא נהוג בעולם המערבי.
רותי ירון: אנחנו עברנו כבר והתחלנו לעבוד עם נשים עולות מקווקז כפי שתיארה זהבה פחות או יותר את המאפיינים, והיום אחרי שהמודל כבר אפשר לומר שהוכיח את הצלחתו, אנחנו גם פועלים בקרב נשים מובטלות שרחוקות ממעגל העבודה תקופה ארוכה.
רותי ירון: כי ראינו שיש פה מודל שמסייע לנשים להשתלב בעולם העבודה, והוא יכול לסייע גם לנשים שמסיבות אלה ואחרות לא משולבות בעולם העבודה משך תקופה ארוכה.
רותי ירון: יש מספר עקרונות שמנחים אותנו בעבודה- קודם כל אנחנו משתמשים בנושא של שילוב בעבודה כנושא של העצמה כלכלית.
רותי ירון: חלק גדול מהאוכלוסיה שבה אנחנו עובדים נמצאים בקשיים כלכליים שהאבטלה רק מוסיפה להן, ולכן זה עיקרון חשוב מאוד מבחינתינו – ההשמה ופתיחת אפשרויות כלכליות עבור הקהילות שאנחנו עובדים איתם.
רותי ירון: הנושא השני – הפחתת התלות במערכות הרווחה.
רותי ירון: התלות באה לידי ביטוי הן בתלות בקצבאות – מה שככה נושא מאוד מדובר היום, משפחות שלמות תלויות בקצבאות של הרווחה, והתלות במערכת הרווחה ממש כדפוס חיים שכל ראיית הכוח והאור רק במערכת הרווחה.
רותי ירון: ועל ידי שילוב במערכת העבודה אנחנו מצפים ורואים באמת בסוף, הפחתה של תלות במערכות הרווחה.
רותי ירון: עיקרון נוסף – כשאנחנו מדברים על שילוב נשים עולות אנחנו גם מדברים על נושא של נשים עם כל הקשיים האוניברסליים שאנחנו מכירים, אם זה קושי של אישה בעולם העבודה, חייה של אישה בחיי עולם העבודה, ואם הנושא של נשים עולות – אנחנו מכירים את המחקרים שמדברים על המחיר הכפול שנשים משלמות.
רותי ירון: נשים עולות בעולם העבודה, פעם כנשים ופעם כעולות.
רותי ירון: ואת כל הכלים שפיתחנו אנחנו רוצים לתת את המענה מתוך העקרונות האלה, ולכן העבודה שאנחנו רואים לנכון, היא עבודת תהליכית ורב שלבית, וחשוב לי להדגיש את העניין הזה, כי היום באמת מדברים הרבה – להוריד את הקיצבאות ושאנשים ייצאו לעבודה, וכלפי אוכלוסיות מסויימות זה לא דבר שיכול לקרות מהיום למחר.
רותי ירון: יש פה תהליך שצריך לסייע לאנשים.
רותי ירון: אנחנו באמת רוצים שאנשים יישארו בעבודה יותר מיומיים וחצי.
רותי ירון: ולכן צריך להיות פה תהליך מובנה ומלווה, ואותו אני רוצה להציג בקצרה.
רותי ירון: אנחנו מדברים על חמישה שלבים שאת כולם עוברת קבוצה או עובר יישוב, שהם כוללים מרכיבים גם פרטניים – ליווי אישי של הנשים, גם מרכיבים קבוצתיים שהם כוללים למידה ובודה עצמאית, וגם מרכיבים קהילתיים שעובדים עם מערכות קהילתיות ועם נושא של פיתוח מנהיגות.
רותי ירון: את כל התהליך ואת כל השלבים מובילה בכל יישוב רכזת, ונמצאות איתי היום שתיים – רותי דוד-אמיר – היא היתה עד לפני שבועיים רכזת בלוד ולאחרונה היא הפכה לרכזת הארצית של הפרוייקט בכל הארץ, ואני אשמח אם תינתן לה גם ההזדמנות להציג את העבודה שלה.
רותי ירון: ונמצאת גם ליאורה רטה מקרית-גת, שהיא בוגרת של חלק מהשלבים של התוכנית.
רותי ירון: אז הנושא הראשון זה הכנה לעבודה, הכרות מה אומר עולם העבודה בארץ, מה הדרישות, הכנה מבחינת כלים, זה תהליך שנעשה בקבוצה.
רותי ירון: שילוב בתעסוקה נעשה על ידי הרכזת שממש מלווה את הכניסה, את הצעדים הראשונים בתוך העבודה אחרי יצירת קשר עם מעסיקים וכולי.
רותי ירון: המועדון זו בעצם מסגרת קבוצתית שמלווה ותומכת ונותנת כלים נוספים לנשים לאחר השתלבות בעבודה.
רותי ירון: כמו שאמרתי – אנחנו לא רואים את היעד רק להיכנס לעבודה אלא גם להחזיק מעמד, וזה נעשה גם במסגרת הקבוצתית של המועדון וגם במסגרת הפרטנית, ושוב עדיין אנחנו לא רואים את הקצה, אלא עבודות ראשונות הרבה פעמים הם עבודות אולי פחות איכותיות, ואחרי הכניסה ואחרי היכרות עם עולם העבודה אולי יש מקום לקידום, לשידרוג מקצועי, אם זה בתוך העבודה, אם על ידי הכשרה מקצועית, אם על ידי השלמת השכלה, אם על ידי למידה, וכל התהליך – קיימת מוטיבציה מאוד גבוהה אצל הנשים אחרי ההשתלבות הראשונית בעבודה, ולכן אנחנו רוצים להיות שם ולתת את המענה לזה, והשלב האחרון זה פיתוח של מנהיגות תעסוקתית, של קבוצות של נשים שעברו את התהליך או חלק מהתהליך ומסייעות לנו בהעברת המסרים, בתמיכה, בעידוד, עבור הנשים שבקבוצות.
רותי ירון: קצת על התוצאות של התוכנית – אז הנשים משתלבות – אם אני מתייחסת על הנשים העולות מאתיופיה, השתלבו בתעשייה ובסיעוד בערך עשרים אחוז מהתחומים.
רותי ירון: תחומים אחרים שאתם רואים – מסעדנות, חינוך ובעיקר עבודה עם הגיל הרך ועבודה כמטפחות ומגשרות בתוכניות שונות לעולי אתיופיה.
רותי ירון: מוכרנות על כל מרכיביה, ופלח אחר שזה אחזקה, שירותים וחקלאות, יש הרבה נשים שמשתלבות דווקא בחקלאות העדינה יותר.
רותי ירון: התוכנית שלנו עובדת כשמונה שנים, למעלה מאלפיים נשים עברו את התהליכים באופן כזה או אחר.
רותי ירון: אנחנו מדברים על שישי אחוז של השמה בעבודה בכל שנה, אני מסתכלת קצת על השנים האחרונות – בכל שנה מצטרפות נשים, זאת אומרת שהתוכנית יכולה לתת מענה למעגלים רחבים יותר.
אתי לבני: למה הירידה הזאת בין שנת 2003 לשנת 2004?
רותי ירון: בשנת 2004 יש לנו את הנתונים רק עד יולי, וכשנהיה פה בינואר נוכל לתת את הכל.
אתי לבני: עכשיו, השילוב בעבודה נובע מכך שאין היצע של עבודה או מה?
אתי לבני: מה החסמים של שילוב יותר גדול בעבודה?
רותי ירון: החסמים – אנחנו בעצם מנסים להתמודד עם חסמים קודם כל שנמצאים אצל האישה.
רותי ירון: אם זה חוסר היכרות עם עולם העבודה.
רותי ירון: אם אין לה מיומנויות לבוא ולחפש עבודה, להציג את עצמה.
רותי ירון: ראיון עבודה – אנחנו ממש עובדים על הדברים הכי בסיסיים.
אתי לבני: כן, אבל אחרי שעבדתם – למה רק אלף ושלוש מאות מתוכן משתלבות בעבודה?
רותי ירון: שישים אחוז של השמה זה נחשב יחסית לאחוז גבוה, וזה אחרי שנה ראשונה ובתהליכים אנחנו ממשיכים אחר כך לעזור לנשים להשתלב.
רותי ירון: מי שלא משתלבת – זה או מקשיים אישיים שלה או מסביבה.
רותי ירון: הנושא הזה של "אין מקומות עבודה", אנחנו מנסים לא לקבל את זה.
רותי ירון: העבודה היא של חיטוט רגלים ולעזור להם כן למצוא את העבודות מתחת לאדמה.
אתי לבני: עכשיו הגברת רותי דוד-אמיר.
רותי דוד-אמיר: אני אנסה לתאר את העבודה שלי כרכזת מול אותן נשים שרותי ירון ציינה.
רותי דוד-אמיר: אז אני בעבודה שלי ניגשת למשפחות שמתאימות לתוכנית.
רותי דוד-אמיר: אני ניגשת למשפחה כי אני לא פוגשת בשלב הראשון רק את האישה.
רותי דוד-אמיר: אני פוגשת את כל המשפחה, אם זה את הילדים, אם זה את הבעל, מציגה להם את התוכנית, את היתרונות של היציאה לעבודה.
רותי דוד-אמיר: מה הם יכולים להרוויח מזה שהאישה יוצאת לעבודה.
רותי דוד-אמיר: לפעמים זה קצת לוקח זמן, מכיוון שלא תמיד הבעל תומך ביציאתה של האישה לעבודה.
רותי דוד-אמיר: אז באמת העבודה היא מאוד תהליכית, מאוד איטית עם המון סבלנות, עם הרבה רגישות והבנה לכל הנושא הזה, ותוך כדי אני צריכה לצרף אותה קודם כל לסדנאות ההכנה לעבודה שרותי ירון דיברה עליה, ותוך כדי גם לשלב את הילדים שלהן במעונות, וכאן יש לנו את העזרה ממשרד העבודה והרווחה אנחנו מקושרים בעצם לכל הגורמים שנמצאים ביישוב.
רותי דוד-אמיר: אני מדברת על אישה עם קשיים של שפה, עם קשיים של תרבות שבאמת זה עולם אחר, ושם צריך ליצור את המודעות של האישה עצמה והביטחון של הבעל וכל המשפחה מהכסף שמגיע מהביטוח הלאומי הוא מאוד חשוב.
רותי דוד-אמיר: יש חשש ופחד מאוד גדול של הבעל שאם נשלח את האישה לעבודה אז לא תגיע קיצבה.
רותי דוד-אמיר: הרבה פעמים גם הבעל מובטל בטענה שאם הוא ייצא עבודה ובעבודה הזאת הוא יחזיק רק שבוע או שבועיים ואז יפטרו אותו, אז מפסיקים לו את הביטוח הלאומי, ועד שמחדשים לו את הקיצבה מהביטוח הלאומי, זה לוקח לפעמים בין חודשיים ושלושה חודשים, ואז בעצם בזמן הזה למשפחה אין שום מקום הכנסה אחר.
רותי דוד-אמיר: וזאת אישה שגם בתוך הסדנה, אנחנו מביאים אילו גורם מתוך הביטוח הלאומי שיסביר על הביטוח הלאומי.
רותי דוד-אמיר: אני מסבירה לה – אני או גורם מקצועי אחר על המשמעות של העבודה כאן בישראל – מה הדרישות, החל מענייני הזמן וקצב העבודה – הרבה הרבה דברים שקשורים לעולם העבודה כאן בישראל שהיו מאוד שונים למה שהיה באתיופיה.
רותי דוד-אמיר: במקביל בסדנה – מהנשים שאני רואה שיש להן את המוכנות של היציאה לעבודה ואת המוטיבציה הגבוהה, אני הולכת ומחפשת מעסיקים – לפעמים זה עם האישה ביחד, גם ללמד אותה בדרך איך מחפשים מקומות תעסוקה, או שאני יוצרת עם מעסיק, מנסה לאתר מעסיק ונפגשת איתו ומנסה להסביר לו על התוכנית ומנסה לשכנע אותו ולהסביר לו למה כדאי לו לקחת אתיופית שהיא עולה חדשה עם קשיים של שפה.
רותי דוד-אמיר: גם אצל המעסיקים – אני כרכזת יש לי עבודה מאוד קשה.
רותי דוד-אמיר: לא לכל המעסיקים יש מוכנות ונכונות לקבל עולים מאתיופיה, ואם כן הם בטח מעדיפים עובדים שאיתם התקשורת תהיה יותר קלה, אבל כאן גם מבחינת המעסיק, המעסיק – אני תמיד לרשותו עם כל הקשיים התקשורתיים שיש לו מול העבודה, אני זמינה עשרים וארבע שעות, כל פעם שיש לו בעיה עם אחת העובדות הוא יכול ליצור קשר איתי, ואני מולה עם כל בעיה ובעיה, במידה ואני מכניסה אותה למקומות תעסוקה.
רותי דוד-אמיר: הרבה פעמים גם לאישה מאוד קשה לה.
רותי דוד-אמיר: לא תמיד הן יכולות – גם בגלל השפה וגם בגלל התרבות החדשה שאליה הן נקלעו- לא תמיד מבינים את המעסיק ונוצרות כל מיני בעיות או קונפליקטים עם המעסיק, ואני הולכת לבקר אותה במקומות התעסוקה שלה ובמקומות העבודה שלה.
רותי דוד-אמיר: ואני שואלת את המעסיק ואני שואלת אותה איך העבודה, מהן הבעיות, מה היא צריכה לשפר, במה הוא יכול לבוא לקראתה.
רותי דוד-אמיר: כל הדברים האלה קורים תוך כדי.
רותי דוד-אמיר: אני רוצה לציין שאחרי הסדנה ואחרי זמן קצר או ארוך שהאישה עובדת, אז אני מנסה לאתר את הנשים היותר חזקות, אלה שהן גם עם המוטיבציה, גם עם יכולת התארגנות של הבית.
רותי דוד-אמיר: במידה והבעל מסכים אז גם שולחים אותם לקורסים של אולפן עברית מטם משרד הקליטה שאז גם הוא שותף מלא של הנושא הזה, כי גילינו בתוכנית שהפתיחות שלהם ללמידה, זה דווקא כשהן יוצאות לעבודה.
רותי דוד-אמיר: קודם כל הן פטורות מכל מיני בעיות בראש וגם הן רואות בזה חשיבות הרבה יותר גדולה של הלמידה של העברית.
רותי דוד-אמיר: אז הרבה פעמים אנחנו עושים את זה במקביל את הסדנה, אבל גם אם לא – משרד הקליטה מאפשר לנו לשלב אותן באולפנים שהם אחרי צהרים או בשעות הבוקר, תלוי במה שאותה עבודה שהן עובדות, והרבה פעמים זה שעתיים או ארבע שעות עבודה הבנות מבקשות, כי יש להן את הקשיים של הילדים.
אתי לבני: אגב – בהמשך לביקור שעשיתי, התלונות שקיבלתי שמעונות יום מתחילים רק בשמונה, הרבה מאוד משרות מתחילות בשבע, וכמובן מעונות מסתיימים מוקדם ואין פתרונות לדברים האלה.
אתי לבני: דבר שני – רציתי לשאול – לגבי עסקים קטנים את מציינת – אתם נעזרים ...
אתי לבני: אה, את תציגי את זה.
אתי לבני: סוף-סוף, גברת חיה גרף, מנהלת תוכניות בחירה, תחום תעסוקה ויזמות, אגף שילוב עולים תעסוקה ויזמות, הג'וינט ישראל.
חיה גרף: תודה רבה.
חיה גרף: שלום לכולם.
חיה גרף: בעצם מה שנאי אציג זה עוד משהו ברצף.
חיה גרף: זהבה הציגה יותר את הקטע של ההעצמה ורותי את הקטע של תעסוקה, אז אני אציג יותר את הקטע של היזמות.
חיה גרף: וגם כשאני אומרת תעסוקה – יזמות זה איזה חלק של תעסוקה, אבל אנחנו בעיקר עוסקים ביזמות, כשהסלוגן שלנו – זה: "עסקים קטנים, הזדמנויות גדולות".
חיה גרף: עכשיו, כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות ייחודיות בנושא התעסוקה, זה אוכלוסיות שמתאפיינות בקשיים במציאת תעסוקה הולמת ובהסתגלות לעולם העבודה .
חיה גרף: כל האוכלוסיות שאנחנו עוסקים בהן ואני תכף אציג אותן, הן בעלות ערכים וצרכים שונים שדורשים פיתוח של מענים שמותאמים להן.
חיה גרף: ולכל אוכלוסיה יש לנו את התוכניות שלהן במטרה לשלב אותן בעולם העבודה.
חיה גרף: האוכלוסיות – אנחנו מדברים על אוכלוסיות של עולים חדשים וותיקים.
חיה גרף: בעולים חדשים אנחנו עוסקים בנשים ויזמות – מאתיופיה, מברית המועצות לשעבר, בעיקר אמהות חד-הוריות – בוכרה, קווקז, אירן, ארגנטינה, ובוותיקים זה המגזר החרדי, המגזר הערבי, דרוזי ובדואי.
חיה גרף: היום אני אתמקד רק על המגזר של הוותיקים.
חיה גרף: אנחנו נדבר רק עליהם – לא נדבר על העולים.
חיה גרף: מה שמאפיין את האוכלוסיות האלה זה שמירה על דפוסי מסורת, מוסכמות חברתיות ודת, ניידות מוגבלת למרכזי תעסוקה כתוצאה משמירה על דפוסי מסורת.
חיה גרף: יש נשים שלא יכולות לצאת גם מהבית ובטח לא מהיישוב או מהכפר ולכן יש גם חוסר של זמינות עבודה בסביבה הקרובה.
חיה גרף: זאת אומרת – כאן כל הדברים הם מאוד סובייקטיבים אבל זה המצב.
חיה גרף: אי הכרת התרבות העיסקית, היעדר מיומנויות אישיות בתיפקוד וניהול וקונפליקט בית ועבודה.
חיה גרף: ואני בפירוש אומרת בית ועבודה ולא בית – קריירה.
חיה גרף: אלו אוכלוסיות שאנחנו מדברים במושגים קצת אחרים.
חיה גרף: אם כל המאפיינים האלה הם מאפיינים קצת סובייקטיבים, אז המאפיינים הבאים – אני יותר מתייחסת אליהם כמאפיינים אובייקטיבים או אפילו חסמים.
חיה גרף: היעדר התמחות לנשים, העידר הכשרה מקצועית והכשרה עיסקית כלכלית, חוסר מיומנויות בשיווק ומכירות, היעדר תמיכה מוסדית לנשים יזמות ובעלות עסקים.
חיה גרף: אישה שרוצה לפתוח עסק יש לה הרבה מאוד קשיים וחסמים מהגברים לגבי הלוואות.
חיה גרף: אין כמעט הלוואות לנשים ובטח לא במגזר הערבי, הבדואי והדרוזי, שם ממש אין אפילו קרן אחת, אולי קרן אחת שנותנת את ערבות המדינה.
אתי לבני: אז כדאי לבדוק את הנושא הזה.
חיה גרף: הנה, יושבים פה נציגים מהדרוזים - - -
אתי לבני: בואו לא נדבר על מקרים פרטיים.
אתי לבני: הקרן הזו זה תפקידה.
אתי לבני: אם יש בעייתיות תפנו אליי ונראה – אנחנו עושים גם ישיבה בנושא של עסקים קטנים.
חיה גרף: עדיין יש – קריטריונים של נשים לקבל הלוואה הם מאוד מאוד מחמירים, אז גם זו אחת הבעיות.
אתי לבני: נתייחס לזה.
חיה גרף: אז באמת – כל המאפיינים שדיברתי עליהם, מצביעים על תחום היזמות העיסקית.