GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זיו: אנחנו בקופה נותנים שירות דרך הביטוח המשלים בלבד לאנשים שסובלים מהפרעות נפשיות או פסיכולוגיות כלשהן.
זיו: הטיפול ניתן דרך הביטוח המשלים, כמובן לפי סוגי הביטוח.
זיו: יש היום שני סוגי ביטוח.
זיו: ומבוטחים מקבלים שירות בהתאם לסוגי הביטוח שהם מחזיקים.
זיו: מעבר לזה, בגלל המודעות שלנו לחומרה ולקושי בטיפול בחולים אלו, אנחנו ממקדים את הטיפול אצל רופא המשפחה.
זיו: אנחנו עומדים לעשות פעילות מאוד עניפה מול רופאי המשפחה.
זיו: אנחנו עושים הכשרה מאוד מאוד מעמיקה לכל רופאי המשפחה של הקופה.
זיו: ההכשרה תתחיל לקראת סוף שנה זו, שבמהלך הקורס שאותם רופאים יקבלו, שיארך 10 מפגשים, הם ילמדו להתמודד עם בעיות מרכזיות בתחום הנשים.
זיו: מדובר בדיכאון, מדבור בחרדה, מדובר בתופעות סומטיות, תופעות רבות ביותר שחולים מגיעים איתם לרופא המשפחה שהבסיס שלהם הוא לא בסיס פיזיולוגי אלא בסיס נפשי.
זיו: ואותו רופא משפחה אמור לעשות את האבחנה בין בעיה פיזיולוגית לבין בעיה נפשית וגם לתת את הטיפול.
זיו: אני מאוד מקווה שההכשרות האלו שאנחנו נעביר לרופאים שלנו, יגרמו לזיהוי ואיתור טוב יותר ואולי גם לטיפול טוב יותר באותן מבוטחות, גם מבוטחים שיגיעו עם תופעות שהם חרדה ודיכאון וגם הפרעות נפשיות אחרות.
זיו: יש עוד דבר מאוד מעניין שאנחנו בקופה עושים אותו, אנחנו מעבירים לאורך כל השנה, קבוצות הדרכה לאמהות להורות ראשונה, לילד ראשון.
זיו: הקבוצות האלה מועברות באופן קבוע אצלנו בסניפים.
זיו: כשהמטרה שלהם היא לסייע לאותה אימא, אם לילד ראשון, בהתמודדות עם ילד חדש במשפחה.
זיו: עם התופעה של הורות בכלל.
זיו: ויש נכונות גדולה מאוד של נשים להצטרף לקבוצות האלו.
זיו: אני חושב שהן גם יוצאות מאוד נתמכות מהקבוצות האלו.
זיו: וכמובן שאם מזהים שם תופעות של חרדה, תופעות של דיכאון, אז הנשים מופנות לכתובות הנכונות לקבל טיפול.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חושב שיש קשר גם בכל קשור להתפתחויות חברתיות שונות בחברה, גם כן למחלה הזאת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: התופעה נמצאת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל נדמה לי שככל שמתקדמים יותר, היא נמצאת במצב חריף יותר.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: בזמנים אולי כמה עשרות שנים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר הנשים ילדו בבית בתוך המשפחה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אז האישה היתה בחברה מחבקת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לה את האימא והאחיות וכל המשפחה וחמותה, עושים כאילו מין חגיגה כזאת שיש לידה המשפחה והם מחבקים אותה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא נותנים לה אפילו להרגיש בודדת או להרגיש מנוכרת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא אומר שזה לא היה קיים, אבל ודאי היתה דרך טובה להתגבר על זה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: לכן אני גם תמכתי בהצעת חוק חדשה לפני שלושה חודשים, לאפשר לידה בתוך המשפחה, בתוך הבית, תוך כדי שמירה כמובן על ההיגיינה ועל הבריאות ועל הטיפול, לאפשר כמה שיותר מסגרות של אפשרות של לידה, לא כשהיא בודדת בבית-חולים ובעיר ומרוחקת מהמשפחה ומהילדים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: נדמה לי שהרעיון הזה יכול להיות חלופי.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני לא שמעתי מילה מהחברים שדיברו, אם בכלל יש איזשהו שוני בין הנשים הערביות לבין שאר הנשים בחברה.
אתי לבני: מישהו יכול להתייחס?
אתי לבני: יש למישהו איזה מידע?
שרהלי גלסר: יש מחקרים, לא בארץ.
שרהלי גלסר: אבל יש מחקר בדובאי, כמה מחקרים שנעשו.
שרהלי גלסר: מצאו כ-18 אחוז.
שרהלי גלסר: יש אחוזים ניכרים בקרב נשים ערביות באנגליה שנבדקו ובאוסטרליה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: פה בישראל יש איזה שהם מחקרים?
שרהלי גלסר: לא, מבחינה מחקרית.
אלכס גרינשפון: משרד הבריאות מסיים סקר בינ"ל, זה 27 מדינות, אנחנו אחת מהן, שבפעם הראשונה עורכים בריאות הנפש לאוכלוסייה בישראל.
אלכס גרינשפון: זה אומר שגם האוכלוסייה הערבית תהיה, האוכלוסייה של עולים חדשים.
אלכס גרינשפון: ואני מקווה שכבר בשנה הבאה נתחיל לקבל נתונים.
אלכס גרינשפון: אבל מהדברים הראשונים, אני לא מוצא שיש לנו שוני מהעולם הערבי.
אלכס גרינשפון: אבל בוודאי קבוצות שונות יש שוני.
שרהלי גלסר: בעבודה של קופת-חולים כללית הם מכסים גם את האוכלוסייה הערבית ואם יתאפשר לנו לנתח את הממצאים שלהם, ואנחנו מאוד מקווים, אז נוכל גם ללמוד על אוכלוסיות נוספות.
אתי לבני: אני קוראת בחומר של שהביאו לי מה-מ.מ.מ.
אתי לבני: שכן היתה התייחסות לנשים דוברות רוסית וערבית.
אתי לבני: ודווקא מצאו בהן אחוזים גבוהים.
אתי לבני: אבל יש עוד מאפיינים, כמו הכנסה נמוכה, השכלה, גילאים כמובן.
אברהם פלוק: ציינת נתון שזה אחוז הפניות.
אברהם פלוק: יש תת אוכלוסיות שלא פונים.
אתי לבני: יש אצלכם מודעות בחברה הערבית?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש מודעות.
אתי לבני: יש מודעות שאפשר לפנות?
אתי לבני: זה לא בעייתי מבחינת פניות?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה יכול קצת בעייתי.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: ולמעשה לא מטפלים בזה כל עוד שזה לא מקבל חריפות מסוימת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: כשהתופעה היא חלקית, היא עובדת, או זמנית, מתגברים על זה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל כאשר זה באמת הופך להיות רציני, אז זה מקבל טיפול.
מוריה אשכנזי: אני מבקשת להציג את שלי אחרי שהנציגה של מכון גרטנר.
מוריה אשכנזי: אבל פה אני מוכרחה להיכנס לדברים.
מוריה אשכנזי: למשל הנגישות של אותה אישה, אם זה במגזר הבדואי או המגזר הערבי, היא הרבה יותר קרובה לאחות טיפת חלב שמגיעה אליה מאשר אל הקופות, שבדרך-כלל מקומות שלהם מצויים באזורים אורבניים, שזה כרוך בהסעות.
מוריה אשכנזי: הנגישות שלהן אל טיפת-חלב, ובמיוחד בשטחים האלה שאנחנו לוקחות חלק הרבה יותר מסיבי, הרבה יותר גדול, מאשר להגיע לקופות.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לחדד פה שתבינו שמה מדברים, מדברים.
מוריה אשכנזי: אבל יש יציאה לשטח בתחום שלנו, שאני אחר-כך אבקש לחדד אותו עוד יותר.
שרהלי גלסר: אני מייצגת כאן את היחידה לחקר היבטים פסיכו-סוציאליים של הבריאות במכון גרטנר שזה מכון מחקר של משרד הבריאות.
שרהלי גלסר: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, על הצורך בהתייחסות בנושא של דיכאון לאחר הלידה.
שרהלי גלסר: אבל בוא נלמד כל מה ששמענו היום, אנחנו רואים שהשכיחות כפי שאמרנו, היא בין 10 ל-20 אחוז, תלוי במתודולוגיה, תלוי בתתי-האוכלוסיות.
אתי לבני: איך את מגדירה אותו?
שרהלי גלסר: והוא מוגדר ככה, לא על-ידי, כפי שאת אמרת, חמש מתוך תשע הסממנים של הDSM4- ושניים הראשונים מצב רוח ירוד ברוב שעות היום, ברוב הימים ו/או הפחתת הנאה ושמחת חיים רוב שעות היום, וברוב הימים, לפחות למשך שבועיים, והעיתוי ניתן להגדרה.
שרהלי גלסר: לפעמים הוא אותר בזמן ההריון, אבל אנחנו מדברים על העיתוי סביב הלידה ועד שנה אחרי הלידה.
שרהלי גלסר: זה יכול להיות כפי שפטריסיה אמרה, קשת די רחבה של רגשות.
שרהלי גלסר: זאת אומרת, מאיזה עננה כבדה שמלווה אותה לאורך שבועות וחודשים, עד לאישה שלא מצליחה לתפקד.
שרהלי גלסר: וזה לא דווקא כפי שאני חושבת, את אמרת, הרגשה שאנחנו שומעים למחרת בכותרת: "דיכאון אחרי לידה והטביעה חמישה ילדים".
שרהלי גלסר: ייתכן שזה פסיכוזה, אף אחד לא יודע.
שרהלי גלסר: אבל השימוש במונח הזה הלא נכון, בהחלט מפחיד הרבה אנשים בציבור ואנחנו חייבים לדעתי, לדייק בשימוש במונחים.
שרהלי גלסר: וההשלכות לגבי האישה, התינוק, כל המשפחה, הקשר הזוגי.
שרהלי גלסר: דיכאון ברוב רובם של המקרים ניתן לטפל.
שרהלי גלסר: ובתקופה של ההריון והלידה, האישה בדרך הכלל הבריאה, נחשפת למערכת הבריאות, בעיקר הרפואה הראשונית.
שרהלי גלסר: והוא נגיש לה יותר מכל תקופות החיים, מהילדות עד הזקנה.
שרהלי גלסר: מהסיבות האלה, אנחנו במכון גרנטר, עברנו מרמזים, בקשות, לחצים מהשדה, לתחום המחקר.
שרהלי גלסר: ובסוף שנת ה-90 הוצאנו מחקר שפורסם מאז, שמטרות המחקר פה בישראל היו לאמוד את שכיחות הדיכאון לאחר הלידה בקרב נשים בקהילה, במסגרת טיפות החלב.
שרהלי גלסר: לאתר גורמי סיכון עוד בזמן ההריון שיכולים להצביע לנו אנשים בסיכון.
שרהלי גלסר: ולבדוק את היישומיות של סינון וסימני דיכאון לאחר הלידה, במסגרת הרפואה הראשונית.
שרהלי גלסר: שזה המקום שרוב הנשים אליה מגיעות.
שרהלי גלסר: בדקנו קרוב ל-300 נשים בעיר, במרכז הארץ, שביקרו בטיפות חלב.
שרהלי גלסר: הן רואיינו בשליש השני של ההריון, וכעבור כ-20 שבועות, אחרי עשר שאלות קצרות, קל להבנה על-ידי נשים, קל לקידוד על-ידי האחיות.
שרהלי גלסר: מתוקן בהרבה ארצות ובהרבה מסגרות וגם בישראל גם.
שרהלי גלסר: התרגום שלנו בעברית תורגם על-ידי פסיכיאטריים.
שרהלי גלסר: מצאנו שכ-22.6 אחוז מהנשים הפגינו סימני דיכאון לפי ציון חתך של 10 שזה מפתיע, או דיכאון אבל, אפיזודה דכאונית קל.
שרהלי גלסר: וככל שהציון גבוה, עד בינוני וקשה.
שרהלי גלסר: כ-13 אחוז מהנשים האלה, מכל הנשים, זאת אומרת, יותר ממחצית, היה להן ציון 13 או יותר שזה מצביע על דיכאון בינוני עד קשה.
אתי לבני: זאת אומרת, אחת מכל חמש נשים?
שרהלי גלזר: בקבוצה הזאת.
אתי לבני: בקבוצת הבדיקה שלך?
שרהלי גלזר: נכון, בקבוצת הבדיקה.
שרהלי גלזר: אני רוצה קצת להבהיר.
שרהלי גלזר: בקבוצה שלנו היתה תת אוכלוסייה, זה היה בסוף שנת ה-90 של עולות חדשות מברית-המועצות.
שרהלי גלזר: ואם הפרדנו את התת-אוכלוסייה הזאת, עשירים היו יותר סביבות ה-30 אחוז.
שרהלי גלזר: אבל בקרב הקבוצה של ילידות הארץ איזה 160 נשים, היה 17 אחוז, אז עדיין זה לא מבוטל.
שרהלי גלזר: כמובן לדעתנו יש צורך בהרחבת מחקרים כאלה, גם באוכלוסיות אחרות.
אתי לבני: מתוך התת-קבוצה של העולות, מצאת 30 אחוז ויותר.
אתי לבני: ובקרב ילידות הארץ מצאת 17 אחוז.
אתי לבני: כלומר, אנחנו רואים תופעה מובהקת אצל תת-קבוצות.
שרהלי גלזר: נכון.
אתי לבני: אבל בקרב האוכלוסייה הכללית, אחת מתוך חמש שנים, סובלת ממה שנקרא, "דיכאון אחרי לידה".
אתי לבני: ומתוכן באחוז גבוה דיכאון בינוני עד קשה.
שרהלי גלסר: נכון.
שרהלי גלסר: וזה כשישה שבועות אחרי הלידה.
שרהלי גלסר: עכשיו בדקנו גורמי סיכון.
שרהלי גלסר: אני רוצה להדגיש, גורמי סיכון שבדקנו, חוץ מבריאות התינוק, בדקנו 20 שבועות לפני שעשינו את המדד של סימני דיכאון.
שרהלי גלסר: זאת אומרת, בזמן ההריון.
שרהלי גלסר: ומצאנו שנשים שיש אי שביעות רצון בקשר הזוגי, היה להן כמעט פי שש סיכוי לסבול מסימני דיכאון אחרי הלידה.
שרהלי גלסר: אם היה להן היסטוריה של בעיות רגשיות או נפשיות, כפי שהיא דיווחה בעצמה, רמה נמוכה של תמיכה חברתית.
שרהלי גלסר: אפשר קצת להבין את כובד המשקל לאוכלוסיות נגיד של העולות החדשות, סימני דיכאון כפי שאנחנו מדדנו בזמן ההריון, ותינוק שהיה חולה במשך זמן ממושך.
שרהלי גלסר: המסקנות של המחקר שלנו.
שרהלי גלסר: דיכאון אחר לידה.
שרהלי גלסר: אני מדברת מבחינת מערכת הרפואית הראשונית בבריאות.
שרהלי גלסר: דיכאון אחרי לידה, היא תופעה שכיחה ואולי הסיבוך השכיח ביותר של לידה.
שרהלי גלסר: מכוסים דרכי איתור אבחון וטיפול - במהלך ההריון היה ניתן לאתר נשים בסיכון מוגבר.
שרהלי גלסר: אולי תתי-אוכלוסיות גם.
שרהלי גלסר: ואם אנחנו מאתרים אותם כמובן אפשר גם להתחיל להתערב.
שרהלי גלסר: וכלי פשוט, ה-EPDS אפשר סינון ראשוני.
שרהלי גלסר: עכשיו מהמסקנות האלה, אנחנו עברנו לשדה.
שרהלי גלסר: והשדה שלנו קודם כל משרד הבריאות.
שרהלי גלסר: בעבודת שטח עם משרד הבריאות והסברה, המחלקה לבריאות הציבור בשיתוף פעולה כמובן עם הסיעוד בבריאות הציבור ועם המחלקה של בריאות הנפש, נתן לנו גיבוי להמשיך.
שרהלי גלסר: או בעצם קיבלו את ההחלטה, שהאיתור המוקדם ע"י כלי סינון יוטמע במערך של טיפות חלב.
שרהלי גלסר: אני רוצה להגיד למה - כלומר אנחנו ממליצים לעשות את האיתור בכלי סינון.
שרהלי גלסר: קודם כל, זה מגביר את המודעות, צריכים להכשיר את האחיות, אז הן מודעות יותר ועצם זה שמדברים על זה, גם מגביר את המודעות בקרב הקהל.
שרהלי גלסר: מאוד מאוד מוריד את הסטיגמה.
שרהלי גלסר: ברגע שמעבירים שאלות לכולן, ולא בגלל שהיא מפגינה והיא נראית חלשה, אז זה בעצם זה מוציא את העוקץ.
שרהלי גלסר: ועם הזמן זה הופך להיות מאוד מאוד שגרתי מקובל וקביל עליה.
שרהלי גלסר: ושוברת את הקרח לאחיות לפתוח שיחה, בנושא שעד עכשיו היה נחשב מאוד מאוד רגיש ואולי קצת סודי.
שרהלי גלסר: ותתפלאו, כמה שבאמת יוצא.
שרהלי גלסר: זה נותן לגיטימציה לרגשות שלה ונותן לה את ההרגשה שהיא לא לבד, היא לא היחידה, זה לא איזה משהו מאוד מאוד חריג, כי סך-הכל זה חלק מהשגרה.
שרהלי גלסר: וזה מהווה כרטיס ביקור.
שרהלי גלסר: אף אישה לא חייבת לענות אם היא לא רוצה, אבל עצם הצגת השאלות והעלאת הנושא, מעביר לה מסר שאם בעתיד היא תרצה, האחות מרגישה נוח עם זה, ויש למי לפנות, במקום בעצם מאוד מוכר.
שרהלי גלסר: אנחנו רואים במחקרים רבים שהשוו, גם בישראל, בצפון, איתור שגרתי של סימני דיכאון והריון ולאחר לידה, מול איתור לא שגרתי.
שרהלי גלסר: זאת אומרת, היה כתוב שהאחות תמלא, בדקו בתיקים.
שרהלי גלסר: ואנחנו רואים שיש פער ניכר.
שרהלי גלסר: כי הרבה נשים כשהן יוצאות החוצה, איכשהו מחזיקות כדי שלא להראות את זה.
שרהלי גלסר: אבל כשמגרדים את זה, זה בעצם יוצא.
שרהלי גלסר: בכל זאת, עם כלי הסינון אנחנו מדגישים שזה לא כלי אבחון, זה סינון ראשוני, להצביע על נשים שצריכות קצת יותר תשומת לב ובירור, זה רק נקודת התחלה, אנחנו לא ממליצים לעשות סינון באף מערכת שלא יכולה להמשיך עם מה שהם ימצאו.
שרהלי גלסר: גם מבחינת היכולת וגם מבחינת המערכת.
שרהלי גלסר: וגם להיזהר מלשים תוויות במסגרת הזאת.
שרהלי גלסר: אז תכנית החלוץ, בעצם היה ניסיון לעשות את האיתור השיטתי בטיפות חלב, נעשה בחמש ערים שונות בארץ, באור-עקיבא, חולון, בת-ים, בני-ברק ובאר-שבע.
שרהלי גלסר: טיפות חלב כ- 450 נשים.
שרהלי גלסר: ונקבעו נהלים מאוד מאוד ברורים איך להעביר את ה-EPDS, ניהול הנהלים בהתערבות התמיכתית על-ידי האחיות וגם לקשר עם האחות המייעצת בריאות הנפש.
שרהלי גלסר: ומאוד מאוד חשוב בכל מקום שמרכיבים את התכנית, מחשבה נכונה של האחיות.
שרהלי גלסר: הסיכום של הממצאים אחרי שנה ראשונה, ראינו שבמדגם הזה, אחת מתוך שבע נשים, דווחו על סימני דיכאון לאחר הלידה, כולל מקרים קלים.
שרהלי גלסר: זאת אומרת, ציון 10.
שרהלי גלסר: אחת מתוך 16 נשים, ציון 13 - דיכאון בינוני עד קשה.
שרהלי גלסר: היו ביניהן גם נשים שהודו שהן חשבו על מחשבות אובדניות.
שרהלי גלסר: זה אחת השאלות בשאלון.
שרהלי גלסר: שוב סימני דיכאון בזמני ההריון היה דבר אף יותר.
שרהלי גלסר: זה אפשר להתחיל התערבות ותמיכה עוד בזמן ההריון.
שרהלי גלסר: איתור הליקויים ועזרה בשאלון ה-EPDS, היה גבוה בהרבה לעומת האיתור לא שיטתי.
שרהלי גלסר: מה המצב היום?
שרהלי גלסר: התכנית מתרחבת ומסוקרת בבריאות הציבור של משרד הבריאות, מדובר עליו.
שרהלי גלסר: קופת חולים כללית באמת רצה עם התכנית ואני חושבת עוד ממשיכה בתנופה מאוד רחבה.
שרהלי גלסר: כבר היינו בשיחות עם קופת חולים מכבי, והבנתי שיש תכניות להטמיע את האיתור גם שם.
שרהלי גלסר: ואנחנו נשמח בכל מקום לעזור להכניס את השיטה הזאת כי היא הוכחה, היא אומצה באוסטרליה, היא אומצה באנגליה.
שרהלי גלסר: ואני חושבת שהיא גם הוכיחה את עצמה פה בישראל ואני מקווה שהוא ימשיך.
שרהלי גלסר: אני רוצה להדגיש כאן שאנחנו לא לבד.
שרהלי גלסר: בארה"ב יש פעילות, יש לי דוגמאות של חקיקה שמועברת לפני הסנאט.
שרהלי גלסר: בית הנבחרים בארצות-הברית שרוצים להבטיח המשאבים למחקר ולהקצבת השירותים בקרב נשים שסובלות בסימני הדיכאון אחרי הלידה וגם בהריון.
שרהלי גלסר: וגם יש לי רשימות של מדינות, שכבר חוקקו חקיקה לגבי מחקר משאבים.
שרהלי גלסר: זה מאוד מאוד חשוב לגבי אינפורמציה.
שרהלי גלסר: במדינת ניו-יורק היום מי שמשתחררת מבית-חולים של המדינה, נמצא שהיא חייבת לקבל מידע על האפשרות לסימני דיכאון או התופעות הנפשיות הקשורות ללידה.
שרהלי גלסר: אנחנו הכנו בעזרת קבוצת אחיות של משרד הבריאות על הלידה.
שרהלי גלסר: יש לי כמה דוגמאות שלו, והוא אושר על-ידי מחלקת החינוך של החינוך לבריאות של משרד הבריאות.
שרהלי גלסר: לפני שנה וחצי שנתיים, בינתיים הוא לא מופץ.
שרהלי גלסר: אנחנו מאוד מאוד חושבים שלכל אישה יש זכות לדעת, שזה הטיפול .
שרהלי גלסר: בעצם זה בעברית, זה אומץ ותורגם.
שרהלי גלסר: אושר על-ידי ד"ר ראשל קדוש, שהיא סגנית פסיכיאטרית מחוזית בתל-אביב.
שרהלי גלסר: אני חושבת שזה צריך להיות על הקיר בכל תחנה, כמו תאונות ילדים, למה שאישה לא תדע.
שרהלי גלסר: אנחנו מאוד מאוד מקווים שהדבר יועמד ויופץ מינימום, אני חושבת שיש בזה חשיבות רבה.
שרהלי גלסר: ואנחנו מקווים שהעבודה של האחיות שהן עושות את האיתור היום, בזמן שזה לא מקבל ביטוי בתקצוב ובתקנים.
שרהלי גלסר: לא כל הנשים דורשות הרבה תשומת לב, הממוצע של רבע שעה 20 דקות נוספות לעבודה של האחיות בכל המערכות בקופות וגם במשרד הבריאות הם בעובר.
שרהלי גלסר: אז אני חושבת שצריך לתת את דעת על זה ובעתיד, איך שהתכנית מתרחבת.
שרהלי גלסר: ואנחנו נשמח לחזור.
אתי לבני: התכנית עובדת בתחנות לבריאות המשפחה דרך קופות החולים?
שרהלי גלסר: בטיפות החלב של קופות החולים.
אתי לבני: זה נשמע לי דבר מוצלח מאוד.
אתי לבני: שבאמת מגביר את התודעה ואת החשיפה.
אתי לבני: האם אפשר להחיל את זה גם על דיכאון כללי בקופות החולים?
אלכס גרינשפון: אנחנו גם כמשרד וגם כקופות, שאם יהיה ברור שהאחריות היא של הקופות, יהיה יותר קל למשרד הבריאות, יחד עם מכון גרנטר, להעביר את הידע, לעשות את הדברים.
אלכס גרינשפון: מה שקורה, כל אחד ממשיך לעשות.
אלכס גרינשפון: גם קופות עושות, גם המשרד עושה.
אלכס גרינשפון: אבל תכל'ס, אף אחד לא מוכן להגיד שזה האחריות הבלעדית שלו.
אלכס גרינשפון: ואני מניח שכל הנוכחים למדו שכל מה שלא נעשה, אבל בלי רופא ראשוני, בלי אחות בקהילה, לא תוכל לקבל שום דבר.
אלכס גרינשפון: גם הדיכאון וגם האלימות.
אלכס גרינשפון: ומה שהזכירו קודם, אנחנו יחד עם הקופות עושים קורסים על התמודדות אלימות במשפחה.
אלכס גרינשפון: על הנושא של אונס של ילדים איך להתמודד.
אלכס גרינשפון: יש לנו עבודה משותפת, אבל עדיין בגלל חילוקי דעות שהמציאות דורש, זה לא שזה חייב, זה מלאכותי.
אלכס גרינשפון: בגלל שאם הקופה תכיר בכל הדברים, אז לא מגיע לה כסף.
אלכס גרינשפון: אם משרד הבריאות תכיר בכל הדברים, אז חבל יהיה, בגלל שאנחנו אף פעם לא נוכל להגיע לרפואה ראשונית, כמו שהקופה מסוגלת לעשות.
אלכס גרינשפון: אבל את צודקת והנקודה שהדגשת, להביא למודעות הציבור, זה חשוב מאוד.
אלכס גרינשפון: משרד הבריאות, שירותי בריאות הנפש מפעיל מוקד משרד הבריאות, בנושא בריאות הנפש.
אלכס גרינשפון: יש טלפון, ואנשים יכולים להתקשר לקבל מידע על מרפאות בריאות הנפש על הזכויות.
אלכס גרינשפון: ושמעתי גם מהקופות שפעם לפעם הם מקדישים קו פתוח בנושא בריאות הנפש.
אתי לבני: מאחר והגישה נכונה, אבל תראה שפה הציגו, הם שברו את הסטיגמה.
אלכס גרינשפון: אנחנו בין אלה שעשינו את התכנית הזו.
אלכס גרינשפון: עוד פעם, אנחנו פתוחים לקבל כל אינפורמציה ולחלק אותה בתחנות לבריאות הנפש, ואנחנו עושים את זה.
אלכס גרינשפון: בוודאי שנקבל את זה ממכון גרטנר, וכמו שאנחנו מחלקים שמה עלונים על נושאים שונים, נוסיף גם את זה.
אלכס גרינשפון: אבל זה צריך להגיע, עוד פעם, ותסלחו לי שאני חוזר על זה כל הזמן, זה צריך להגיע לרפואה ראשונית.
אלכס גרינשפון: שם מסתובבים אנשים, שם נמצא אנשים בריאים.
אלכס גרינשפון: ואנחנו צריכים לפנות לאדם בריא ולא לאדם במצוקה שכבר זורקים אותו, שלוקחים אותו הוא כבר מובל למקום שלא תמיד כדאי שיבוא.
שרי מוזס: לגבי השאלה שלך, אנחנו בדקנו את המחקרים שנעשו על התערבויות ברפואת משפחה, מה יעיל?
שרי מוזס: ונמצא שברפואת המשפחה, מוכרח להיות התערבות אינטגרטיבית.
שרי מוזס: למשל, עלון בפני עצמו לא יעשה שינוי, או שאלון לא יעשה שינוי בהתערבות.
שרי מוזס: צריך להיות התערבות אינטגרטיבית כדי שיהיה שינוי.
שרי מוזס: והיום גם בכל העולם, לא רק אצלנו, זה בכל העולם.
שרי מוזס: רפואת המשפחה עוד לא בשלה.
שרי מוזס: זאת אומרת, זה רק תחילת תהליך, עוד לא בשלה להתמודד עם זה.
שרי מוזס: גם אם יהיה שאלון.
שרהלי גלסר: בעלון שלנו, בצד האחורי, בכל מקום הם יכולים לברר לאן מישהו יכול לפנות.
שרהלי גלסר: כל מקום ימלא את זה לפי רצונו, לפי המשאבים שיש לו.
שרהלי גלסר: שזה בהחלט אני מסכימה עם הגישה שלך, זה רק התחלה.
אתי לבני: אז את אומרת, שגם אם היו את השאלונים.
שרי מוזס: כרגע צריך משהו יותר אינטגרטיבי כדי שאפשר יהיה להמשיך הלאה.
שרי מוזס: צריך לפנות מערך תשתית.
אתי לבני: אנחנו צריכים לשבור את הסטיגמה.
אתי לבני: זה צריך להיות דבר שכל האוכלוסייה צריכה לדעת שישאלו אותה שאלות.
אתי לבני: אחד כן, אחד לא, כמו כאב-ראש.
אתי לבני: כדי פשוט לשפר את איכות החיים של הרבה מאוד אנשים.
אתי לבני: ושבירת הסטיגמה באמת, פיזור מאוד גדול של הנושא הזה.
פטריסיה צימרמן: בתכנית של 2005, קודם כל הוצאנו לפני שבוע כבר עלון שמחולק בכל המרפאות הראשוניות שלנו, שמדבר על הנושא של דיכאון ומצוקה נפשית.
פטריסיה צימרמן: עלון של ה מחלקה לקידום ובריאות שלנו, זה מופיע כבר בכל המרפאות.
פטריסיה צימרמן: בתוכו יש גם סעיף מיוחד שמדבר על הנושא של דיכאון אחרי לידה.
פטריסיה צימרמן: וגם כמובן מי הכתובות.
12935: אני מצטרפת למה ששרי אמרה.
12935: ברגע שהגענו למודעות, הבהרנו את נושא המודעות, אנחנו נתקלים באותה חומה שנשמעת פה כל הזמן.
אתי לבני: כל קופות החולים מממנות את זה בצורה כזאת או אחרת.
שרי מוזס: של הקופה.
שרי מוזס: עד שהנושא הזה לדעתי, כל הנושא של פסיכיאטרייה, חובה להפסיק להתנדנד כמו שהוא מתנדנד בשנתיים-שלוש השנים האחרונות.
שרי מוזס: אבל זה התפקיד שלכם לקבל החלטה או להביא את זה לאיזה שהיא נקודה שבה תינתן ההחלטה, איפה שיש את הפסיכיאטרייה.
שרי מוזס: ולא שאנשים יעשו בחצי התנדבות ומכבי תעשה את התכנית שלה, כי היא מכירה בערך.
שרי מוזס: שירותי בריאות כללית יקחו את זה עד נקודה מסוימת ומשרד הבריאות יגדיר את המודעות.
שרי מוזס: וברגע שיש צורך בהמשך או בהרחבה של זה - נתקעים כי נגמר הכסף או כי אין תקציב ואין מימון.
שרי מוזס: ולכן אני חושבת, אני עוד פעם מדגישה, חוזרת ומדגישה, הנושא של איפה נמצאת הפסיכיאטרייה, צריך להיסגר.
דיצה ברסלואר: רציתי רק לחדד את הנושא של שבירת הסטיגמה.
דיצה ברסלואר: כי אנחנו יודעים הקשיים הכי גדולים גם של האישה וגם של המשפחה, זה בכלל להכיר בעובדה שיש בעיה.
דיצה ברסלואר: בנושא של האיתור, אני חושבת שהאיתור היותר אמיתי ויותר רחב, יכול להיעשות הרבה יותר טוב והרבה יותר מהר, בטיפות החלב - - -
אתי לבני: זאת אומרת, יש מצבים היום שלא משתמשים בכלים האלה של האבחון, כי יש מחסור בכח-אדם?
מוריה אשכנזי: אני מייצגת את האחיות בטיפות החלב ובבתי-הספר שמשרד הבריאות נותן את השירות.
מוריה אשכנזי: אנחנו מקיפות את הטיפול המונע ב80- אחוזים מכלל האוכלוסייה בארץ.
מוריה אשכנזי: והקופות נותנות בתוך עוד 7.
מוריה אשכנזי: כרגע 20 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
מוריה אשכנזי: זה שהיא חלוקה פוליטית בשנת 1988, שחלק מהשירותים נתנו, ואנחנו נותנות את השירות הזה למעשה.
מוריה אשכנזי: אני רוצה את הדיון הזה לחלק לשניים.
מוריה אשכנזי: ד"ר אדטו, את דיברת על הדיכאון אחרי לידה.
מוריה אשכנזי: אני חושבת שצריך לדעת לחלק את זה.
מוריה אשכנזי: קודם כל, השאלון הזה מתייחס לא לפי התיאוריה של פרויד, של ללכת לחלומות ולעבר.
מוריה אשכנזי: אלא ובנה.
מוריה אשכנזי: בעיה שאני איתרתי או אחות זיהתה או מישהו, או האישה משדרת מסר, ברגע שהיא ממלא את השאלון הזה, על-פי הקריטריונים והניקוד שהיא מקבלת.
מוריה אשכנזי: ואני ביקשתי בכוונה שישאירו את זה כדי שתבינו במה מדובר.
מוריה אשכנזי: זה לאו דווקא בדיקה אחרי לידה.
מוריה אשכנזי: האישה נמצאת באיזשהו משבר עכשווי.
מוריה אשכנזי: וזה יכול להיות בגלל מצב כלכלי, זה יכול להיות מכל מיני אירועים ואפילו יש לי שתי דוגמאות שאני אציג אותן בהמשך להצגה שלי.
מוריה אשכנזי: שתראו שזה להט, המשבר הזה אחרי לידה הוא לא יכול להיות אחרי לידה, הוא יכול להיות בכל תקופה, כשבאים לטיפת חלב.
מוריה אשכנזי: העיסוק שלנו בטיפות חלב, פשוט אין אצלנו את הסטיגמה.
מוריה אשכנזי: הנגישות של אימא או כל אחד אחר אל אחות בית-הספר או אל האחות בטיפת חלב, הרבה יותר קל מאשר להגיע אל הרופא.
מוריה אשכנזי: השער הראשון שהאישה יוצאת ממנו מבית-החולים, זה לאחות טיפת חלב.
מוריה אשכנזי: היא לא מגיעה אל רופא המשפחה, שלא ידע שהיא בהריון ולא ידע שהיא ילדה.
מוריה אשכנזי: ועד שהיא לא תופיע לרופא הילדים, הוא בכלל לא ידע שהיא ילדה.
מוריה אשכנזי: השער הראשון שאליו היא מגיעה, זה הדלת של טיפת-חלב.
מוריה אשכנזי: אם זה בדרך טלפון, אז אנחנו מתראות בביקורי הבית.
מוריה אשכנזי: ואנחנו עוסקות בביקורי בית.
מוריה אשכנזי: בחלק של הטרום לידה, בשלב השני, כאשר עושים את האבחון הזה לאישה הרה, אני רוצה פה לציין שחלק מסוים שיש חלק מנשים הרות שיוצאות מופסדות ומגיעות כבר לטיפת-חלב בשלב הרבה יותר הקריטי, מפני שהן למעשה נמצאות במצב בריאות האישה, מטפל בהן למעשה רופא הנשים שדואג לשקיפות עורפית, לכל האולטרא-סאונד למיניהם.
מוריה אשכנזי: אבל את החלק הסיעודי, את ההתערבות, אפילו את הסימנים לפני לידה, או את כל המשברים, את הדימוי העצמי שלה, למעשה רופא נשים לא מתייחס לזה.
מוריה אשכנזי: וזה הפסד חד-משמעי של אותה אישה, שמפסידה את הטיפול הסיעודי בטיפת חלב.
מוריה אשכנזי: מי שבלע את זה, החלק הזה, זה הרופאים המקצועיים, רופאי הנשים.
מוריה אשכנזי: כך שקורה למעשה, שבשלב כשאחות בטיפת-חלב, בשבוע 26, מציגה לאישה את השאלון הזה, וזה הפך להיות אצלנו במחוז, אני מייצגת את מחוז תל-אביב, למעשה כבר אפשר לעלות בשבוע ה26- להריון על איזה שהם סממנים ראשונים, או שהאישה נמצאת במצוקה עכשווית או שהיא מתחילה להצביע באמת על איזשהו שלב, שעשוי להיהפך להיות הרבה יותר חריג מיד אחרי הלידה.
מוריה אשכנזי: השאלון הזה נשאל שהאישה מגיעה.
מוריה אשכנזי: ולפי הניקוד שהיא מקבלת, יש חזרה על השאלון בעקבות שיחה או הפנייה לניתוב.
מוריה אשכנזי: כי מי שמנתב את כל זה, זאת אחות טיפת-חלב, שאז גורסת שהיא עלתה על הבעיה.
מוריה אשכנזי: או שהיא פונה לאחות שמרכזת בתחום בריאות הנפש אצלנו, או שהיא נאלצת לפנות לרופא המשפחה.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת, הניתוב הראשון מצוי בטיפת-חלב.
מוריה אשכנזי: לא אצל הרופא-משפחה ולא אצל אף אחד אחר.
מוריה אשכנזי: זה נמצא אצלנו, כאשר יש לנו גם קשר הדוק עם בתי-החולים, יש לנו את האחיות בקשר, שהן מנתבות כל דבר אל טיפות החלב.
מוריה אשכנזי: ואנחנו יוצאות לביקורי בית.
מוריה אשכנזי: כאשר אישה כזאת גם לא תהיה מוזנחת אם היא בהריון או אחרי לידה.
מוריה אשכנזי: ראיינו אותה, עלינו על הבעיה - היא לא הגיעה למחרת - האחות יוצאת אליה הביתה או בקשר טלפוני.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת, יש את הקשר ה-richening out , אני חושבת שהוא הרבה יותר ייחודי לנו מאשר לכל אחד אחר.
מוריה אשכנזי: מעבר לזה, הראייה שלנו היא ראייה אוניברסלית.
מוריה אשכנזי: פה אפשר למצוא את ההבדלים בתשלומים.
מוריה אשכנזי: לנו יש ראייה אוניברסלית בטיפול באנשים.
מוריה אשכנזי: לא משנה מאיזה קופה הוא מגיע, אם הוא עובד זר או שאני לא יודעת מיהו.
מוריה אשכנזי: לא משנה, היא דפקה בדלת של טיפת-חלב, היא הגיעה ואנחנו קיבלנו אותה.
מוריה אשכנזי: וזה ההבדל המשמעותי.
מוריה אשכנזי: מכאן, אין כדאיות, לא כלכלית, לא שום דבר אחר.
מוריה אשכנזי: אני לא סוגרת טיפות-חלב כשלא משתלם לי, מה שקורה היום בקופות.
מוריה אשכנזי: אותו חבר-כנסת שדיבר קודם על האוכלוסייה הערבית - ובכן לנו יש, אני מוכנה לצרף אותך באמת שתראי מקרוב איך אנחנו מגיעות אל אותה אוכלוסייה בדואית, בג'יפים, בהסעות מאוהל לאוהל ודואגות שהאישה, התינוק או מי שלא יהיה שם - אם זה מדובר בתאונות בית, ואם זה מדובר בחיסונים, ואנחנו עובדות ולא אף אחד אחר.
מוריה אשכנזי: אני רוצה פה להציג את המטרה.
מוריה אשכנזי: איתור האם - היא נטייה לפתח דיכאון לפני ואחרי לידה מוקדם ככל שניתן.
מוריה אשכנזי: כי ברגע שאישה כבר מגיעה בשלב אחרי דיכאון, האישה שהגיעה אחרי לידה, אז נגיד שיש לה את השינוי ההורמונלי בשבועיים הראשונים אחרי לידה שהיא נמצאת בו.
מוריה אשכנזי: אבל גם התפקיד שהיא מגיעה וכבר קרה לי שהיא גם כן הגיעה אלי אימא עם תינוק והיא התיישבה, אמרתי לה, "מה קורה", סגרתי את הדלת, האישה התפרצה בבכי, אמרה , "אני מפורקת".
מוריה אשכנזי: הדלת הראשונה היא באמת טיפת חלב ולא אף אחד אחר.
מוריה אשכנזי: הרציונל שהוביל אותנו לזה, זה הנושא שהגיע שבין 60 ל-80 אחוזים , סימני זיהוי בשבועיים הראשונים אחרי הלידה.
מוריה אשכנזי: אלה דברים שהם בולטים למעשה ללא התערבות.
מוריה אשכנזי: למרות שפה האחות היא למעשה הרמזור הראשון שמאתר בתוך הבית בביקור בית או בביקורת שבטיפת חלב.
מוריה אשכנזי: מ-10 עד 20 אחוזים – יש סימני דיכאון אחרי לידה ויש צורך בהתערבות.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת, זה השלב הראשון.
מוריה אשכנזי: הדיכאון מופיע בדרך-כלל בשבועות שלאחר הלידה.
12935: גם אנורקסיה למשל, שזו תופעה מוכרת אצל נערות צעירות, דיכאון והפרעות נפשיות שאפשר לטפל בהם.
12935: זה לא סטיגמה, זו לא בעיה, צריך לעבור את זה ולקבל את הטיפול הנכון.
מוריה אשכנזי: גורמים שאנחנו נאלצנו לפנות אליהם, למעשה האחות היא המנתבת.