GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאגט קראוס: אני חושבת שיש פה ענין שראוי לחבר אותו למרות שבחרתי שלא להציג נתונים לגביו, זה מה קוראה לקצינות במסגרת הצבא.
יאגט קראוס: אנחנו יודעים, קיבלנו נתונים מצה"ל שיש לנו השנה ירידה בשיעור הקצונה הבכירה, בקרב נשים, מ-21 נשים בתפקיד, בדרגה של אלוף משנה ל-14, וכפי שאנחנו יודעות מה שקורה במדינת ישראל, הקצונה הבכירה בצה"ל מהווה מסלול די ישיר לכניסה, בעיקר לפוליטיקה, אבל גם לעולם העיסקי.
יאגט קראוס: דבר נוסף, להזכיר פה החלטה שבעיני שערוריתית, והיא לבטל את תקן היועל"ן,
אתי לבני: יש לנו דיון בענין הזה, ונמצאת פה היועל"ן ואנחנו מקיימים דיון.
יאגט קראוס: ולצרף את זה לתפקיד אחר על ידי קצין שלישות ראשי.
יאגט קראוס: אני שמחה לשמוע שעומד להתקיים דיון על זה, אני חושבת שזו סוגיה מאד חשובה שראוי שהיא תעלה על סדר היום, ולא לתת לזה לקרוס.
יאגט קראוס: בזה סיימתי, אני רוצה להודות לכולכן ולהרבה מאד נשים וגברים שעזרו לנו בכתיבת ספר הנתונים הזה, ואני מקווה שאנחנו נמשיך להעלות נושאים ונתונים חשובים כאלה על סדר היום שיעזרו לנו לקדם את מעמד הנשים בישראל.
אתי לבני: תודה רבה, תודה על העבודה הרצינית והמסורה.
ורדה מור: הנתונים לא מעודדים ואני לא יודעת מה יש לדבר.
ורדה מור: יש לברך את השדולה שהיא רכזה את אחד הדברים החשובים שצריך להיות מודעים לעובדות, אולי זה יזיז משהו בעשיה, צריך לברך את השדולה על היוזמה ועל הביצוע המעולים, אבל הנתונים לפחות אלה שראינו על המצגת לא מעודדים אלא נהפוך הוא, ואני באמת לא יודעת מאיפה צריך להתחיל כדי לנסות לשנות את הדברים, כי לגבי הרבה דברים יש לי תחושה שאנחנו אפילו בנסיגה, כמו בצה"ל למשל.
ורדה מור: לפני שנה בהענקת פרס המעסיק, נתנו ציון לשבח לצה"ל על ששיבצו נשים בתפקידים שקודם היו גבריים.
ורדה מור: אבל עכשיו, לאור מה ששמעתי כאן, הייתי ממליצה לקחת חזרה את הפרס.
ורדה מור: אני יושבת ראש ועדת הפרס, ואני כבר מצטערת על השבח.
ורדה מור: אי אפשר להתחרט, אז זה מאד מצער ואני מוכרחה לומר שאני אפילו לא יודעת איפה לתת את העצה, לחוקק או לא, אני לא יודעת מאיפה להתחיל כי יש לי תחושה שמה שאנחנו לא עושים, אנחנו כמעט כמו השפן בעליסה בארץ הפלאות.
ורדה מור: אנחנו רצים במקום, רצים, רצים כדי לא לסגת, ואני לא יודעת, אני נאלמתי דום.
אלה גרא: שני דברים, קודם כל אנחנו כמנהגנו מדי שנתיים אנחנו ברצוננו להכניס את זה בכח רב, זאת אומרת לחברת כנסת, וברשותך, אחר כך נדבר על הלוגיסטיקה של איך לעשות את זה.
אלה גרא: אני רוצה להציע לועדה הזו באמת, שאנחנו נמשיך את שיתוף הפעולה המסורתית שלנו וניקח מתוך הספר הזה כמה נתונים שיראו לך כחשובים במיוחד, ויחד ננסה לראות אם יש משהו שבתחום החקיקה או שיש צורך - -
אתי לבני: עוד לפני הדו"ח הזה אנחנו לקחנו נושאים מסוימים ומטפלים בהם.
אתי לבני: החל מיצוג, למשל, בחברות ציבוריות ולאוו דווקא בחברות ממשלתיות, בתי דין רבניים, הרבה מאד נושאים אנחנו לא מטפלים כל הזמן, יכול להיות שנצטרך להרחיב את כמות הנושאים.
אתי לבני: וזה הזמנה חוזרת מבחינתי אתם צריכים להזין אותי בנושאים.
מל פולישוק-בלוך: יושבת ראש ועדת החינוך.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת, קודם כל, אני רוצה לברך את השדולה על הספר הזה, משום שזה כלי עבודה בשבילנו, מדרגה ראשונה.
מל פולישוק-בלוך: בלי זה קשה לעבוד, נתונים זה הבסיס לכל דבר.
מל פולישוק-בלוך: דבר שני אני חושבת שיש איזה מין הטעיה בציבור, במודעות הציבור, יש הרגשה גם בין חברינו הקרובים יותר שהכל בסדר, כל מה שנשאר לנו לעשות זה בעצם, יש לנו חקיקה כל כך מתקדמת אז מה שנשאר לנו זה לדאוג למקומנו בדירקטוריונים, כאילו כל זה מה שאנחנו דואגים, ואנחנו כולנו סביב השולחן הזה יודעות שזה רחוק מלהיות זה.
מל פולישוק-בלוך: לכן אני חושבת שיש לנו עבודה גדולה מאד, לא בשביל רק, אם כי זה בהחלט ערוץ שצריך לעבוד עליו, אלא בעיקר בתחום המודעות.
מל פולישוק-בלוך: לא רק אצל הגברים, גם אצל הנשים לצערי הרב, וחלק גדול מכן סביב השולחן הזה יודעים את החוויה האישית שאני עברתי לאחרונה שבגינה אין לנו עוד שרה בממשלה, אני מעלה את זה לכאן בגלל שזה נוגע לענין.
מל פולישוק-בלוך: לא בגלל הענין שבמקרה הפרטי שלי.
מל פולישוק-בלוך: אני כן וויתרתי מרצוני, והעימות הגדול שהיה לי עם עצמי, זה איך אני אחר כך אבוא לאישה ואומר לה תלחמי עד הסוף.
מל פולישוק-בלוך: זה היה הויכוח היחידי שהיה לי עם עצמי.
מל פולישוק-בלוך: כלום, שום דבר אחר.
מל פולישוק-בלוך: אני אומרת את זה במלוא הכנות.
מל פולישוק-בלוך: היתה לי בעיה, ולא חשוב כרגע שהחלטתי מה שהחלטתי, אבל ראיתי את ההתנהגות של הנשים עצמן, נשים שכבר מודעות, נשים שכבר יודעות את הבעיה, ועדיין ראיתי איך התנהגו, ואני אומרת לכן שאנחנו רחוקות מאד מלהיות במצב טוב, מבחינת הפעילות שלנו בקרב הנשים.
מל פולישוק-בלוך: ולכן, אין לי פטנט או משהו לשלוף מהכובע שאין לי, אבל אנחנו, אני באמת לא חושבת שהחקיקה זה הכלי שנשאר לנו.
מל פולישוק-בלוך: יש לנו באמת חקיקה יחסית מתקדמת מאד, וגם אם אנחנו, גם אתי גם אני, מוצאות איזה שהוא, איזה נישה ששם הרבה גישה, לכל אחת מאיתנו יש כמה הצעות חוק כאלה שלדחוף נשים גם לשם.
מל פולישוק-בלוך: אבל לא זה מה שישנה את המצב.
מל פולישוק-בלוך: אני בוודאי חושבת שכל הגורמים שיושבים סביב השולחן הזה הוא המפתח להצלחה שלנו, וצריכים לחשוב איך עושים יותר פעילות כדי להגביר את המודעות, אחד הדברים שזועקים מהעתון אצלי כל יום בבוקר כשאני רואה כנס ואין שם נשים.
מל פולישוק-בלוך: אני כבר קצת מיואשת, אבל בן זוגי כל בוקר מעיר אותי עם עתון, אני לא מגזימה, תארי, הוא סופר, אני כותבת מכתבים, אני מציעה לצאת פה ב-11 לחודש יש ועידת ראש הממשלה, לא פחות ולא יותר, ויש את ראש הממשלה שנדמה לי שהוא משתתף שם, וזה גם אולמרט שר התמ"ת, והיצוא, משהו מאד, ככל שאני זוכרת אין שם אפילו אישה אחת, זה נקרא ועדת ראש הממשלה, וגם אם יש אישה אחת, אותי זה לא מספק, לדעתי אין שם אפילו אישה אחת.
מל פולישוק-בלוך: ככל שאני זוכרת, כתבתי מכתבים כמובן לא קיבלתי תשובה, אני חושבת מהנתונים האלה, שמהשולחן הזה אנחנו צריכים לצאת בקריאה היום, גם בנושא הזה, לראש הממשלה, ולהתחיל לעשות את כל הצעקות הכי שאנחנו יכולות כדי שדברים כאלה לא ישנו.
מל פולישוק-בלוך: כי כשמתרגלים לראות אישה כאחת לא מסכנה, שבעתון, בטלויזיה כי מישהו הרביץ לה, אלא כאחת שיודעת להציג נושא, היא מומחית לנושא, אז היחס לנשים אחרת.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, זה ברור שאישה צריכה להיות.
מל פולישוק-בלוך: וזה דבר שאנחנו לא מספיק לוחצות עליו, ואני חושבת שאנחנו צריכות לעשות את זה.
אורית רשפי: אני חושבת שברכות זה חשוב, זה כלי וזה נהדר, אי אפשר בלי זה, וצריך להמשיך בזה.
אורית רשפי: אני חושבת שהחדשות או המסקנה הכי חשובה היא שכל מה שעשינו זה נהדר, זה לא יורד לטימיון, זה חשוב אוי ואבוי אם לא היינו עושות, אבל מפה מה שצריך לעשות זה לעשות עוד ולצערי המסקנה שלי שצריך לעשות מהכל, הרבה.
אורית רשפי: אני רואה רק נקודה אחת חלשה, אותה אני בטוחה שאפשר לחזק, וזה באמת החיבורים בין הגופים השונים והארגונים השונים.
אורית רשפי: כי הרי אף אחד לא יתן לנו במתנה את כל הכח הזה על מגש ויגידו, אנחנו באמת לא בסדר הגברים, הנה נפצה את הנשים חצי חצי.
אורית רשפי: אבל זה לא יקרה, זה מאבק שצריך לנהל.
אורית רשפי: אבל, קודם כל מחפשים איפה לתקוף אותנו, ואיך להחליש אותנו, וזו משכה לזו בשערות, וזו ירקה על זו וזו אמרה על זו, ולמה בכלל יש פה כל כך הרבה ארגונים אז לא מסתדרות ביניכן, אז מה אתן רוצות מזה.
אורית רשפי: אני למדתי לחיות עם המציאות, ואני גם חושבת שכך נכון לראות אותה.
אורית רשפי: יהיה הרבה ארגונים, יש הרבה נשים שפעילות, המלחמה היא מלחמה קשה, אף לא יתן לנו כלום במתנה, ואני לא רוצה גם להכנס לנושא של נשים שנבחרות ולא תמיד משרתות את הנשים כמו שאנחנו היינו רוצות, לפעמים בצדק ולפעמים לא, אני לא רוצה אפילו לשפוט את זה.
אורית רשפי: ולכן אני חושבת שהמסקנה שלנו מהישיבה המלומדת הזאת והחשובה, ועוד הרבה כאלה, הופכות לעשות כל אחת, כל ארגון שיבחר לעצמו מה הכי נוגע לו, ואיפה הוא חושב שיוכל להיות הכי אפקטיבי, ולהגיד זה יהיה הכי חשוב, כי עמותת כ"ן חשבנו שחקיקה היא הדבר הכי חשוב ממנו להתחיל.
אורית רשפי: בשדולה חושבים ככה, בויצ"ו חושבים ככה, זה בסדר, אבל כולנו מגיעות למסקנה שאי אפשר ללכת רק על אפיק אחד שממילא צריכים עוד אפיקים, כנראה שזאת התשובה.
אורית רשפי: אז צריך לעבוד.
חיה ג'משי: אני חושבת, ואני רוצה להתיחס לנתון של צה"ל, כי אני חושבת שזה מבחינתנו ראוי ללמידה.
חיה ג'משי: אני יש לי תחושה שאיך שהוא נרדמנו בשמירה, באופוריה של הצעת החוק שעברה, והתחושה שבעצם צה"ל פתח את שורותיו לנשים, והמצב הולך להיות, וזה קורה, והמצב הוא אידיאלי יותר ממה שאנחנו חושבים, ואני חושבת נרדמנו בשמירה במובן שנתנו לאט לאט לתפקיד של קצינת ח"ן ראשית להיות ליועצת ועכשיו אני מבינה שזה בתהליך של אולי גם לא.
חיה ג'משי: אני חושבת שזה יכול ללמד אותנו שבחברה שהיא עדיין לא שוויונית, גם כשיש הצעת חוק וגם שלכאורה קיים שינוי באותו מבנה ארגון, עדיין אנחנו צריכים לעמוד על המשמר ולראות מה קורה, כי הצעת החוק לא תאפשר ממילא את השוויוניות אלא צריך גם לדחוף אותה, ולעשות יותר מאשר להרגיש הנה יש הצעת חוק, והנה יש תחושה שצה"ל פתח את שעריו.
ציונה קינג: אני רוצה בענין הזה לעדכן אולי, אני חשובת שזה מאד יעניין את היושבות כאן, העתירה שאנחנו הצטרפנו אליה של לוחמת נ"מ שבקשה להצטרף למערך המחב"ט כאשר היתה לוחמת במערך הרמ"י, כשההבדל הוא שזה מערך נייח, לעומת מערך לוחם נייד שזה הבדל מאד משמעותי, וכמובן אמרו לה בצבא שהיא לא תוכל להשתלב.
ציונה קינג: הגשנו עתירה באמצעות וביחד עם עורך דין פרטי, ואנחנו מיצגות את יערה שטולברג שהיא העותרת, קבלנו עכשיו נתוח של הצבא, דו"ח פיזיולוגי שלדעתי אפשר לומר שכל גוף ציבורי גדול בטח צה"ל, שכותב שבגלל שנשים הן יותר חלשות, הן לא תוכלנה להשתלב במערך המחב"ט.
ציונה קינג: כמו שפעם אישה אחת מאד חכמה אמרה, לא כל גבר הוא גבר, ובטח לא כל גבר יכול להשתלב במערך הנ"מ הזה, גם לא כל אישה, אבל צריך לבחון כל אישה על הכישורים שלה באופן ספציפי.
ציונה קינג: הדיון היה צריך להערך בשבוע שעבר, ולצערי הרב דחו את הדיון הזה בעוד חודשיים.
ציונה קינג: מה שהופך את זה לפחות דחוף ופחות מידי אבל אנחנו נמשיך ולמרות, אבל גם אם זה באופן ספציפי.
גליה אלבין: חברת הנהלת שדולת הנשים.
גליה אלבין: כחלק מהרעיון יש לפנות למשרד החוץ ולפנות לאותו בג"ץ, ואני קוראת את זה וכל כך מרתיח אותי, שאני כותבת במהלך הדיון אתכם תנו למשרד החוץ לאפשר שקיפות.
גליה אלבין: הועדה לבחירת דיפלומטים כוללת שלושה אנשים שהם כולם מקורבים, כולם גברים, ומאז שהבטיחו לכולם לעשות שקיפות רק גברים נבחרו, האישה היחידה נפסלה, אני לא הייתי בארץ, אבל זה היה נראה לי שמראש שמו מועמדת שתפסל כדי לעשות את זה.
אתי לבני: אגב, בועדת הבחירה היתה אישה, צרפו את גבי שלו לצורך הבחירה, היה ערעור והיא - -
גליה אלבין: כרגע בועדה אין, יש את עברון ועוד שניים, הם ממליצים לשר והשר מחליט, או.
גליה אלבין: קיי.
גליה אלבין: ירדו לנו הנשים מהראש.
גליה אלבין: חבל שאנחנו לא עושות מספיק "פולו-אפ".
גליה אלבין: היתה מועמדת אחת, היא נפסלה כי היא אם חד הורית, ואני מודה שחבל, יש עוד מועמדות, אז בואו נדחוף עוד מועמדות, כדי לא לתת לזה לעבור ככה סתם.
שלי דביר: רק רציתי להגיד שמעבר לקידום חקיקה, רמת האכיפה כמו שאנחנו ראינו פה היא לוקה בחסר.
שלי דביר: ולכן מי שדברה לפני משדולת הנשים, לענין הקמת נציגות שוויון הזדמנויות שאותה נציגות צריך צעד אחד הלאה לא ברמת החוקים אלא איך אוכפים חוקים, ויוצאת מכאן קריאה מאתנו, מהועדה ומשדולת הנשים, אם כבר יש הצעת חוק כזאת, אני מאד אשמח לתת לה את מלוא הדחיפה כי רמת האכיפה היא צריכה טיפול, ואולי הנציגות תוכל לפתור את נושא האכיפה.
509: אני מצטרפת לברכות לדו"ח, ידע הוא כח.
509: על זה ממש אין ויכוח וגם שנושא של השדולה הועלה היום והרבה מאד דוחות מפלחים אותם לפי מגדר, זה מאד חשוב, וצריך להמשיך גם במאבק הזה, כלפי הלשכה לסטטיסטיקה שיותר ויותר מישורים הנתון הזה יהיה שקוף, ברור, ומדיד.
509: יחד עם זה אנחנו כבר מתחילים לראות שאולי שיש בזה קצת בומרנג, שגם מתרגלים, אלה הנתונים וזה חוזר על עצמו וכו', ובכל זאת אני חושבת שהידע זה מאד חשוב, גם לכלי עבודה בידי מקבלי החלטות, גם בידי פוליטיקאיות וגם בהוראה ובכל מקום, וגם למודעות, לפיתוח מודעות.
509: אני מבינה שמטרת פגישה כזו היא בכל אופן כל אחת מוצאת את הזוית שלה, מה ניתן לעשות עם זה.
509: אז קודם כל אני מאד מסכימה עם נושא הנציבות, איזה עשר שנים מדברים על זה, אגב אני מבינה שגם רחל בנזימן בזמנו עשתה עבודה גדולה, וצריך את הנושא הזה, הוא בעצם הדבר המרכזי.
509: אין לי אלא לחזק את מה שכולנו יודעות כבר הרבה שנים רק לא מצליחים לקדם, אני מבינה ששר המשפטים הפעם רוצה, כי אני יודעת שכבר חיים אורון כן הניח את זה,
קריאה: זה לא אותו חוק, אלא החוק לזכויות אדם.
קריאה: לאור הקושי בנציבות חוק זכויות אדם, אנחנו בשדולה יחד עם חברת הכנסת אתי לבני אנחנו חושבות להקים נציבות שתעסוק בשוויון זכויות אישה בעבודה.
קריאה: שזה כולל את כל הפרמטרים.
קריאה: זה יהיה מצוין.
אתי לבני: אנחנו עוד לא ניסחנו את החוק.
אתי לבני: אנחנו עוד שוקדות על זה, זה לא תיקון חקיקה, זה ממש מאפס צריך לבוא.
אתי לבני: אם יש לכם את הקוים המוליכים של זה כדי שאני אוכל במקביל לקבל הצעה תקציבית, כי בלי הצעה תקציבית בכלל אין מה לפנות, ורצוי שתהיה קטנה כמובן.
אתי לבני: ההצעה של רחל בנזימן, היא גיבשה הצעת חוק לנציבות זכויות אדם.
אתי לבני: כשזה הצעת חוק זה שונה מאד.
509: הדבר השני, אני מאמינה שהעדפה מתקנת זה שם המשחק.
509: לא שאני אישית מאמינה, אני רוצה לזכור שכשנבחרנו, אני נבחרתי ב-92, אלי שלגי בביתה עשתה את האירוע המפורסם וכולם שם אמרו שהנושא של העדפה מתקנת זה בעצם נקודת ארכימדס לשינויים.
509: אז לא צריך פה לשכנע, כולנו פה מתמצאות,
אתי לבני: ראינו עכשיו בצרפת, זה היה מדהים, 44% לעומת 12.
509: אז לכן הספר הזה נכתב.
509: הרי יש לנו כבר 7 חוקים, מ-93 זה נכנס לחוק בישראל, אבל אני בכל זאת רוצה לומר, מ-93 כשנכנס החוק בישראל, יש 7 חוקים, ובכל זאת ההישגים לא מספיקים.
509: אז אני מציעה להתמקד, כחלק ממחשבה כזו, אני אישית לאור עריכת הספר וההצבעות, הגעתי למסקנה לשלושה דברים.
509: בנושא ההעדפה המתקנת.
509: האחד, שנישם חוק העדפה מתקנת בעסקים שעבר ב-2002, והוא פשוט אות מת וזה חבל, כי בתחום הכלכלי ששנים בלמו אותנו ולא נתנו להעביר, והצלחנו להעביר, חוק חובת המכרזים, וזה חשוב מאד לקדם אותו.
509: אגב, בעזרת היעוץ משפטי של ציפי לבני, שהפכנו את זה מעידוד נשים בעסקים לחובת המכרזים, וזה עבר, הצלחנו להעביר את זה בשלהי הכנסת, לישום, לחשוב איך דוחפים.
509: הדבר הלא פחות חשוב בתוך החוק הזה, שדרך תקנות צריך להעביר אותו, לא צריך אפילו חוק, דרך תקנות השלטון המקומי ולא הספקנו לעשות את זה, והיתה התחיבות שלהם, וצריך לקדם את זה, כי המכרזים בשלטון המקומי הם הרבה יותר קטנים והרבה יותר ביצועיים, והרבה יותר קרובים לאנשים, וזהר קרתי יודעת שזה צריך לקדם ואפשר וצריך.
509: ולא עובדים על זה.
509: זה בישום חקיקה.
509: ברשויות המקומית הסתבר שמספיק תקנות.
509: לא צריך חקיקה נוספת, צריך דרך תקנות להחיל את זה, וגם השלטון המוניציפלי, וזה פשוט.
509: הדבר השני זה השירות הציבורי.
509: כמו שהצלחנו בדירקטוריונים מ-4% ל-30%, פרופ' רות בן ישראל אמרה לנו, פשוט לא שלא ידענו, התפרשנו בחוק מעבר לגבול המותר, התפשרנו כי לא היתה ברירה, כי גנור לא הלך לקראתנו, ודדי צוקר לא לחץ, התפשרנו, אחרי בג"ץ של שדולת הנשים, המפורסם, שבו לא הצלחנו, כמו שבדירקטוריונים, כמו שבג"ץ מיכה חריש, עשה את כל העבודה לכולנו שנים, ככה הבג"ץ עם הביטוח הלאומי עם אלי ישי לא עשה את העבודה, אז אין מנוס מלתקן את החוק.
509: פה זה תיקון חקיקה, אחרת בדבר החשוב השני של השירות הצבאי, אנחנו לא מתקדמים.
509: בדבר השלישי זה כמובן בפוליטיקה.
509: אז אני אומרת שבפוליטיקה כל פעם מחדש, זה עמותת כ"ן שמה לה את דגל , שדולת הנשים, כולם, כל חוק, אני מאד לא בעד הגירסה של מאיר שטרית, שפי אחד וחצי, אני אומרת שאם אין מנוס נתחיל מזה ובלבד שנתחיל לקדם את היצוג ההולם בפוליטיקה גם בחקיקה, והעדפה מתקנת.
509: לסיום תרשו לי לומר, שתי נקודות ובעיקר אישית של מחשבה מחודשת שיש לי, סך הכל קדמנו המון, אבל גם חצי הכוס הריקה זועקת.
509: אני במחשבותי אחרי הפוליטיקה הגעתי למסקנה שכל הגישה שאנחנו עושים הכל, בלי לחדד מחלוקות, היום נשים בעבודה לא תתקדמנה במדיניות החברתית-כלכלית הנוכחית.
509: אני לא יודעת איך להגיד את זה הכי חזק, אתם גם, הרי כולנו מסתובבות, ועכשיו כשאני מרצה באקדמיה ואני רואה את הבנות שלי ובני גילן, אנחנו פשוט מבטיחים להם מדינה איומה לקרירה שלהם.
509: אני רוצה לומר ככה, אם אנחנו לא נתחבר לשני מאבקים על המדיניות החברתית-הכלכלית שהורסת את מדינת הרווחה, ואין מה לתת רמה פרטנית, זה לא תלונות לציונה על הקו הפתוח, זה לא, זה הקונספציה כולה פוגעת בנשים היום, ואם אנחנו כנשים לא נהיה, ונחדד את המחלוקות בינינו, מזה שאנחנו עושים מטריה כוללת אנחנו מטפטפים את המחלוקת האמיתית.
509: אני רוצה להדגיש אותה פעמיים.
509: אחת, שפוגעת במדינת הרווחה, והיא פוגעת בנשים ובכל היכולות לעבודה וכו', ובעובדות, בעובדות ובעובדים.
509: הרי משפט העבודה בנסיגה אדירה, והכח המאורגן, אז הכל נראה ישן ומיושן.
509: מה זה ישן, זה נשים ועולים חדשים, ועובדי ישראל, אנחנו המקופחים בגדול, אנחנו אני אומרת כולל עלי כי מצב האקדמיה יש רק חצי תקן, אין חצי תקן שני, כי למה לתת תקנים, זה ממש קריסה, וזה מה שהצמיח נשים בכל העולם, במדינת הרוחה וגם בישראל.
509: כשצמחנו ב-92 זה לא כי היינו חכ"יות יותר טובות מכן.
509: כי המדינה היתה אחרת.
509: והיתה צמיחה בכלל.
509: אז אני חושבת שמאבק פמיניסטי היום, בלי מאבק על המדיניות החברתית והיחס כלפי עובדות עובדים הוא פשוט מטעה, הוא עוזר לטיפטוף.
509: ולבסוף משהו אישי, אבל ציבורי.
509: סיפרה פה מלי פולישוק, ורות שאלה אותה למה היא לא התנגדה ובעצם למה היא ויתרה.
509: אנחנו מהכלליות, זה אני אומרת יותר בהרהור, בתחנות אמת שנשים זקוקות אנחנו לא מתיצבות בשם הכלליות, אני מתמודדת ב-8 לפברואר בתנועה הקיבוצית, אני אישה אחת מול גבר, אני מקווה שיהיה בסדר, תאמינו לי, אבל פניתי לשניים שלושה, התמודדות על תפקיד מזכירת התנועה הקיבוצית, יש גבר ויש ענת מאור, את אותו פתגם, נשים בוחרות נשים, אגב לא רק נשים, נשים וגברים, בוחרים נשים, אם היתה אפשרות לכל אישה, כל תחנה שאישה באמת מתמודדת בה החיים, לא בתיאוריה, אני חושבת שמודעה של כל ארגוני הנשים לכל אישה מתמודדת, בכל דרך שהיא, היא עוצמה מאד חשובה, זה אני מעלה להרהור בנקודה שזה גם נוגע לי, - -
אתי לבני: הענין בתוך שינוי עם מלי זה לא בדיוק ענין נשי, היו לזה הרבה מאד השלכות אחרות, ואני מציעה שלא נכנס לסיפור הזה, לא כל דבר הוא ענין נשי, יש גם ענין נשי, שם היתה בעיה אחרת.
אתי לבני: באשר לתנועה הקיבוצית נשמח לעזור לך אם את חושבת שאת רוצה לארגן איזה שהיא פניה, בשמחה.
זוהר קרתי: יושבת פה רות ואנכי, שתי הנשים הבודדות שהיו ועדת ראש הממשלה לנושא נשים בשנת 1975.
זוהר קרתי: הועדה הראשונה אני חושבת שזה מסמך מאלף של כל תחומי החיים של נשים, לצערי הרב הלוואי שהייתי רואה כמה עבר מאז, 30 שנה, אנחנו דורכים כמעט במקום, ולדעתי הרעה החולה היא שכל משרד ממשלתי שאחראי על תחום לא עושה פיקוח ולא בקרה, ולא מעקב.
זוהר קרתי: כלומר, אין מי שיישם את כל הדברים היפים שאנחנו מדברים עליהם.
זוהר קרתי: אני מכירה את משרד העבודה היטב, הרבה שנים, יש שם מחלקה עם גבר בראשה, והרבה אנשים לפיקוח על העבודה.
זוהר קרתי: הם לא עושים את מלאכתם.
זוהר קרתי: ובוודאי שהם לא מפקחים.
זוהר קרתי: אם 1700 נשים מפטרים בהריון בגלל המעסיקים, אז הם לא עושים את עבודתם.
זוהר קרתי: אבל לא רק, אני חושבת מסחר ותעשיה, נושא העסקים, כל משרד היה צריך שיהיה לו מעקב ופיקוח אחרת כל החוקים לא שווים.
זוהר קרתי: כלומר, אם באמת תוקם הנציבות אז יכול להיות שהיא תמלא את הפונקציה, אבל מישהו צריך להכריח את כל אחד מהמשרדים, - -
אתי לבני: הרשות למעמד האישה לא יכולה להיכנס.
זוהר קרתי: היא יכולה, ואני לא יודעת למה היא לא נכנסת.
זוהר קרתי: אני חושבת שאם היא היתה יכולה לאכוף על פי החוק, אתן יודעות מה היה התקציב שלה, נכון לאתמול זה היה 890 אלף שקל.
זוהר קרתי: אם זה הולך לשכר אז אין כסף לפעולות.
זוהר קרתי: אני אומרת בכל משרד צריך להיות מישהו, אז בחרו נציגות מיצגות נשים אז הן מלטפות את הנשים מתעללים בהם.
זוהר קרתי: אבל בכל משרד אם לא תהיה אכיפה אין אפשרות להתקדם, החוק לבד הוא חוק.
זוהר קרתי: הוא אות מתה.
דבורה חסיד: יועצת הרמטכ"ל לעניני נשים.
דבורה חסיד: כיוון שאני שמחה לשמוע שיהיה דיון שייוחד לנושא של צה"ל, אם אהיה בועדה, לא.
דבורה חסיד: פורמלית לא, לא פורמלית, ברגע שאני אקבל זימון מבחינתי זה פורמלית.
דבורה חסיד: זה חלק מהקשיים שיש לנו, זו הפורמליקה.
דבורה חסיד: אם המנגנונים או הקשרים הפורמליים לא היו קיימים ולא היו חונקים כל כך יכול להיות המתקדמים הרבה יותר בתחום הנשים, ו"די לחכימא ברמיזא".
דבורה חסיד: שלוש הערות.
דבורה חסיד: האחת בתחום הקצונה הבכירה בצה"ל.
דבורה חסיד: אכן יש נסיגה מאד משמעותית השנה, כמו שניסחו כאן אחת מול 14, בדקות אלה יש דיון אצל הרמטכ"ל שתי קצינות נוספות עולות לדיון בתקווה שהן תבחרנה ביחס למועמדים, אנחנו 3% בערך כל האחרים גברים 97%, יש ירידות תקנים, בכל אופן יש פגיעה משמעותית בהיקף הקצונה הבכירה בצה"ל.
אתי לבני: יש קיצוצים?
דבורה חסיד: לא.
דבורה חסיד: אני אומר שלוש הערות, יכול להיות שמיצינו את המנגנונים הקיימים, שקשורים בפיתוח הקצונה הבכירה בצה"ל בכל מה שקשור בנשים, המנגנונים הקיימים לא עושים לנו טוב.
דבורה חסיד: יכול להיות שצריכה לבוא התערבות חיצונית, הוזכרה כאן העדפה מתקנת, משהו יכפה חשיבה אחרת על הצבא.
דבורה חסיד: אני אומרת חשיבה אחרת כי הבג"ץ של אלכס מילר הליך חיצוני לצבא גרם לצבא לחשוב אחרת ולפעול אחרת.
דבורה חסיד: מדי פעם צריך להעיר שם, ועכשיו קיבלנו פרס, בשנה שעברה, אז כמו שאמרת יש איזו שהיא אופוריה הנה אנחנו נמצאים שמה, בכלל יש התבטאויות שאולי הלכנו רחוק מידי בתחום שירות הנשים בצה"ל.
דבורה חסיד: עוד שתי הערות, האחת יש חוזק גדול מאד בהצגת נתונים, הדו"ח הזה הוא מאד משמעותי, גם לנו, אף שחלקו לא נוגע לצבא, לכאורה, הוא מאד משמעותי לנו, משמעותי מאד האדישות שיש כאלה ארגונים קבוצות נשים, לנו בצבא אם לא תהיו איתנו אנחנו נהיה בנסיגה, הדבר השלישי, בצבא האמריקאי יש גוף שהוא גוף חיצוני שהוא מפקח ומבקר את הצבא עם עוצמות הרבה יותר גדולות מאשר גוף שנמצא בתוך הצבא שמוכיח גם ערכי ארגון, לדעתי גף פורץ זה גם חלק מהשולחן להסתכל, לבקר ולבקש דיווח הרבה יותר אינטנסיבי על הנעשה פנימה בתוך הצבא.
דבורה חסיד: יש חצי כוס מלאה, שהיא נהדרת ובאמת נעשים דברים נהדרים בתחום שירות הנשים, צריך להתמקד בחצי הכוס הריקה.
אתי לבני: תודה שבאת, וזה לא דיון ראשון שאנחנו עושים בנושא הצבא, בדיון הקודם התברר, התחלנו ממקרה ספציפי של רב סרן שמפוטרת עכשיו מהצבא, למרות שהיא קצינה מצטיינת ואז התברר שמתוך המפוטרים עכשיו בגלל קיצוצים, אני אגיד את האחוזים אני לא יודעת אם הם ממש מדויקים, מתוך 14% נשים בתפקידים האלה, ברמת השחרורים וסיום החוזים 34% בקרב הנשים, וזה היה נתון מדהים.
אתי לבני: אני מציעה אולי בהמשך למה שאמרת דבורה שנבקש פילוחים נוספים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כדי שנוכל להגיע לדקויות ולמראה אולי יותר מפורט וטוב בנושאים האלה.
אתי לבני: ובאם תצטרכי עזרה אני מוכנה לפנות ללשכה, רק פשוט לפלח את הדברים שאין לנו, ויש חוסר בהם.
דורית שביט: אני ממשרד החינוך, ואני עוזרת לשדולת הנשים.
דורית שביט: מבחינת משרד החינוך הדו"ח הזה הוא בסיס להעלאת המודעות של עובדות הוראה ועובדי הוראה בכל הרמות ובכל התחומים.
דורית שביט: בנוסף, התכנית דורשת שינוי גדול מבחינת מוסדות החינוך.
דורית שביט: קשה להחיל תכניות חיצוניות וזו תכנית טובה.
דורית שביט: כאן זו הזדמנות שוב לברך את שדולת הנשים שגם יזמה ושותפה ועושה וכל מה שאפשר לומר.
דורית שביט: בנוסף לכך חשוב מאד לציין שמאז נכנסת של שרת החינוך לימור ליבנת גם השותפות עם עמותות היא הרבה יותר גדולה, וגם העשיה בתוך המשרד הן בבחירת בעלי תפקיד שמשקיעים שהם נשים הרבה יותר משהיו כאן, והן בעובדה שהשינוי בין המינים הוא אחד מששת הדגלים המרכזיים של משרד החינוך וזה מתבטא גם במשאבים גם בעבודה וגם בעוצמה.
רחל פייביש: מה שרציתי לציין בקשר לאכיפה, אני חושבת שצריכים בהחלט מה שאמרה ענת, חוקים יש לנו די ויותר, הכי חשוב זה באמת האכיפה לנשים, מישהו שיבדוק, לא רק בבנק, ברוב המישורים, אני לא יודעת אם אפשר בכולם, אם האכיפה סמלית ואנחנו יכולים להמשיך להפגש בלי סוף.
רחל פייביש: אני רוצה להגיד, לא העלו כאן וזה חשוב.
רחל פייביש: בכל המגזרים יש את הנושא של הזנות, שאני קוראת לזה עבדות, שזו בושה לכל בני האדם בעיקר לנו כנשים, אני לא חושבת שלא כל אחת מאתנו לא בתוך הארגונים ולא בתוך הדברים האלה עושים מספיק, זה פשוט הדבר הכי נורא שקיים בשנת 2005, כמעט, שההתיחסות אנחנו לא יכולים לעצור, וממשיכים הלאה.
רחל פייביש: אני חושבת שלא עשו מספיק, כל אחת מאיתנו כל בוקר שזה פשוט הדבר הכי נוראי שקיים.
רחל פייביש: ואנחנו פשוט לא עושות לא נעים להגיד, כלום.
רחל פייביש: אם זה מה שממשיך להיות לא עשינו כלום.
אלה גרא: אני רוצה להגיד, בין לא עושים כלום, נעשה מעט ומאוחר.
אלה גרא: ולא מספיק אבל יש תת ועדה בכנסת בראשותה של זהבה גלאון שעובדת ובסוף השנה תגיש את הדוח.
אלה גרא: יש יותר מודעות גם בקרב המשרד לבטחון פנים, יש קואליציה שמאז שנת 97 עובדת, אני מסכימה עם זה, ואנחנו כולנו מודות לממשלת ארצות הברית שהוציאה דוח רע מאוד והעלתה את זה לסדר היום.
אתי לבני: אבל זה על הסחר בנשים, לא על הזנות.
אתי לבני: כזנות.
אתי לבני: אנחנו לקחנו פלח קטן.
אתי לבני: אנחנו נמצאים בעין הסערה של ארצות הברית.
רחל פייביש: אבל בסך הכל כשאת מסתכלת, ולא רק זה אנחנו גם לא עושות דבר, כשהגברים האלה מגיעים לבתי משפט זה כל כך כלום שזה פשוט שאין עם מה ללכת הלאה.
רחל פייביש: כי מה שהם מקבלים - -
רינה ברטל: אני מציעה שנשים דברים בפרופורציה.
רינה ברטל: שאנחנו לפחות היושבות בחדר הזה, עושות בנושא הזה הרבה, הרבה.
רינה ברטל: אז אם מישהו רוצה לומר שלא נעשה כלום, זה לא המקום וזה לא הפורום לומר.
רינה ברטל: הבעיה היא בעיה חברתית, ישראלית, קשה.
רינה ברטל: יש עוד הרבה בעיות, חברתיות, ישראליות, קשות שנוגעות לנשים, הרבה.
רינה ברטל: והנושא המאד מסוים הזה אני חושבת שהשינוי הגדול ביותר שהוא לא מאד גדול, אבל הוא משהו חל סביב הנושא, סביב הלחץ של כל מה שנאמר כאן, במשטרה.
רינה ברטל: ההתיחסות השתנתה, היא לא אותו דבר, לפני חמש-שש שנים הטיפול של המשטרה בנושא הזה היה שונה לחלוטין והסוגיה הזו, היא לא סוגיה שאפשר לבוא למפגש כזה ולומר שאנחנו הנשים, או נשים אחרות לא עושות כלום.
אתי לבני: יש היום עבירה של סחר שלא היה בעבר.
רינה ברטל: יפה, ואני חושבת שהשדולה כתבה את הדוח הראשון והיא נתנה, והיא נותנת את ידה להמשך עשיה בתחום הזה, וכל אחת מאיתנו יכולה לעשות מה שהיא יכולה.
קריאה: בהמשך לדברים של פרופ' רות בן ישראל, אני רוצה לומר, נכון הדוח היה ב-1970, יום חינוך ארוך כאמצעי לאפשר לאמהות לצאת לעבודה, בכל מדינת ישראל הילדים משוחררים בשעה 12 וחצי, לא כל האמהות עובדות במשרד החינוך, ואנחנו נאלצות או לא לעבוד או לחפש איזושהי עבודה במשרה חלקית.
קריאה: לפני שאנחנו מדברים גבוהה בדירקטוריון אנחנו צריכים קודם כל לאפשר לכל אישה לעבוד עבודה במשרה מלאה.
קריאה: אני מבקשת מארגוני הנשים והועדה הנכבדה לפעול בכל דרך אפשרית לקדם ולישם את החוק הזה, הממשלה שיוצגה על ידי שרת החינוך - -
עפה פוגלביץ: אני רוצה להצטרף לדברים שהבחורה אמרה, אני בהחלט אמא לילדות שנמצאות עכשיו בחינוך חובה, בגן חובה, ואני משלמת כאשה עובדת במשרה מלאה הרבה מאד כסף, ואני במעמד שנשחק כל הזמן.
עפה פוגלביץ: אז אני באמת מקדמת את הדברים, זה לא הגיוני שאני אשלם 350 שקל לחודש במוסדות עיריה, לא בגן פרטי ולא במעונות, זה מה שאני אמורה לשלם כאישה עובדת.
עפה פוגלביץ: ואני עובדת במגזר הציבורי.
עפה פוגלביץ: רציתי להגיד שאחת הבעיות שלנו זה הנוכחות שלנו כנשים.
עפה פוגלביץ: נכון שבחדר הזה יושבות נשים שעושות דברים נפלאים ומנסות לקדם דברים בצורה נפלאה ונהדרת אבל זה לא זכותם של הרבה נשים לא בגלל שהם לא רוצות, בגלל שהם לא יכולות.
עפה פוגלביץ: אני יכולה להעיד על עצמי, אני אם לארבעה ילדים שהעובדת צריכה להתפרנס קצת קשה לה בתוך כל המסגרת הזאת.
עפה פוגלביץ: כמו ענין של עובד, אבל יש גם הרבה נשים שאין להן את המועדות לאן לפנות.