GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיה גרף: Self imploiment, כאחד התחומים העיקריים ליצירת מקורות פרנסה והרחבת טווח אפשרויות התעסוקה והעלאת רמת ההכנסה.
חיה גרף: ואנחנו מדברים על Self imploiment – תעסוקה עצמית.
חיה גרף: אנחנו לא מדברים על יזמות במימדים כמו שאנחנו רואים – פנינה רוזנבלום וגליה אלבין.
חיה גרף: אנחנו מדברים ממש על Self imploiment, ופיתוח מקורות תעסוקה עצמאיים מהווה מענה הולם ובעל סיכוי להגדלת אפשרויות התעסוקה של האוכלוסיות האלה.
חיה גרף: הן יכולות לעשות את זה בבית, בקרבת הבית, בשעות גמישות, ממש כל המאפיינים – היזמות העיסקית עונה על הצרכים של האוכלוסיות האלה.
חיה גרף: עכשיו, כשאנחנו מדברים על יזמות, אנחנו מדברים על יזמות של אין ברירה, כשהמניע העיקרי להקמת העסק זה השגת פרנסה, והוא בא לענות על הצורך של קיום ולא על צרכים פסיכולוגיים של סיפוק עצמי, הגשמה.
חיה גרף: לכן בקרב האוכלוסיות האלה אנחנו לא שומעים "קריירה".
חיה גרף: אישה לא הולכת לעשות קריירה.
חיה גרף: אישה הולכת לפרנס ולהתפרנס ולעזור בפרנסת המשפחה.
חיה גרף: האתגר שלנו באמת זה לבנות תוכניות שמותאמות לצרכי הנשים בכל קבוצה במטרה לפרוץ את המחסום שמיוחד לה.
חיה גרף: לכל אוכלוסיה יש את המחסום שלה.
חיה גרף: עכשיו – בתעסוקה עצמאית היא מהווה מנוף לשיפור המצב הכלכלי של הנשים, של כל המשפחה, אבל אנחנו בהחלט רואים בה משהו שמביא לאינטגרציה, להשתלבות.
חיה גרף: יש לנו היום מועדונים של יהודים-ערבים.
חיה גרף: יש שילוב בחברה הכללית, וכמובן גם להפחית את התלות במערכות הרווחה במדינה.
חיה גרף: נעבור לתוצאות.
חיה גרף: תשימו לב – לכל שקף דקה – אני מקווה שנעמוד בזה: נשים חרדיות – יש לנו כאן נציגים של מט”י ירושלים, מט”י בני-ברק, יש אשת עסקים – זה מאוד מעניין לשמוע – היא פתחה עסק מדהים – עסק קטן והיא הפכה לעסק גדול.
חיה גרף: כל עסק כזה מעסיק הרבה מאוד נשים,
חיה גרף: כשתינתן לך הזדמנות אז גם תגידי את זה.
חיה גרף: אז הנה התוצאות: שיעור הגדול ביותר של היזמיות בקרב החרדיות – מתוך סך הנשים העובדות בישראל – ארבעה וחצי אחוז (4.5%) הן עצמאיות, ואילו בקרב החרדיות השיעור הוא שש נקודה שבע (6.7%).
חיה גרף: ההשערה היא שגם יותר – כי לא הרבה מצהירות ולא על כולם יודעים וכולי.
חיה גרף: אני הבאתי את הנתונים רק מ-2003, למרות שהג'וינט התחיל לעסוק בנשים חרדיות ב-1996.
חיה גרף: ב-2003 השתתפו בפעילות לקידום יזמות שש מאות נשים חרדיות, מתוכן מאתיים וחמישים בעלות עסקים קטנים.
חיה גרף: רוב הפעילות היתה בבני ברק ובירושלים.
חיה גרף: ב-2004 גדלה הפעילות והרחבנו אותה גם לקרית-ספר, לצפת, אשדוד – שיש שם קהילה גדולה.
חיה גרף: תחומי העסקים – זה בעיקר מסחר ושירותים, ויש את הפירוט – ביגוד, שירותי פיאנות, קוסמטיקה, גרפיקה, פרסום.
חיה גרף: בסך הכל אנחנו רואים שהעסקים בכל התחומים עם התמחויות יותר בתשמישי קדושה, פיאנות, הכל קצת יותר מותאם.
חיה גרף: נשים ערביות – הג'וינט התחיל לעסוק בשנים ערביות, ובשנת 2001 – יש לנו פה נציגה ממט”י משולש, מט”י נצרת לא יכלו להגיע.
חיה גרף: בשנת 1999 הג'וינט התחיל לעבוד עם נשים בפיתוח עסקים.
חיה גרף: ב-2001 היתה עלייה מאוד משמעותית בפתיחת עסקים לנשים ערביות.
חיה גרף: ההשערה שלנו שזה מהיחלשות תנועת המסחר בין הרשות הפלסטינית ליישובים הישראלים.
חיה גרף: לא היתה להם ברירה והם היו צריכים לספק את הצרכים שלהם ביישוב שלהם.
חיה גרף: מה שעוד מצאנו – גורם מאיץ של כניסה לעסקים זו הכשרה מקצועית.
חיה גרף: ברגע שיש לאישה מקצוע – ספרות, קוסמטיקה, כל מקצוע ממש אחרי הכשרה, מאיץ את הכניסה לעסקים.
חיה גרף: בשנת 2003 הופעלו עשרים וחמש תוכניות לחמש מאות שבעים וחמש נשים, מתוכן מאה בעלות עסקים.
חיה גרף: בשנת 2004 עלתה הדרישה.
חיה גרף: בסך הכל מופעלות השנה עשרים ושמונה תוכניות, כשהביקוש גדול מאוד, אני מקווה שבשנת 2005 זה יגדל.
חיה גרף: מהעסקים – מסחר ושירותים זה בעצם כל התחומים, כשבקרב נשים ערביות מרביתן זה מסחר.
חיה גרף: אני חושבת ששבעים וארבע אחוז (74%) מנשות העסקים עוסקות בעיקר במסחר מאשר בשירותים, וזה אולי אצל נשים חרדיות זה ההיפך, יש יותר שירותים.
חיה גרף: נשים דרוזיות – אנחנו התחלנו עם נשים דרוזיות בשנת 2003.
חיה גרף: יושב פה מנהל מט”י ירכא.
חיה גרף: לגבי קבוצת הנשים הדרוזיות – אנחנו עושים גם את ההכשרה המקצועית בפיתוח מיומנויות אישיות – מה שקוראים לזה העצמה.
חיה גרף: הכשרה מקצועית כבסיס לפתיחת עסק, והכשרה להקמת עסק.
חיה גרף: גורם מאיץ – כמו במגזר הקודם זה הכשרה מקצועית.
חיה גרף: ב-2003 הפעלנו שש תוכניות, מתוכן ארבע משולבות בהכשרה מקצועית – ספרות, שיניים, צילום, מזון – השתתפו מאה עשרים ושלוש נשים.
חיה גרף: מרבית בוגרות קורסי הספרות עובדות היום ממש במקצוע הזה.
חיה גרף: בשנת 2004 אנחנו מפעילים שמונה תוכניות שגם משלבות את ההכשרה המקצועית ואת היזמות.
חיה גרף: נשים בדואיות – בשנת 2002 התחלנו לעבוד על קורס אחד של צילום לעשרים ושמונה נשים בדואיות בנגב.
חיה גרף: עשרים ושתיים מתוכן כבר עובדות.
חיה גרף: השנה נערך קורס בי.
חיה גרף: ג'יי לנשים בדואיות – מתוכן – עשר נשים כבר עובדות.
חיה גרף: בשלבי הפעלה – כשאני אומרת "הפעלה" – זה מיון מועמדות ויש תוכניות ויש תקציב, אנחנו פותחים קורסים במכללה לצמחי מרפא בדואיים ולהפקת אירועים.
חיה גרף: השותפים – אנחנו שותפים עם משרד התמ"ת, הרשות לעסקים קטנים, המט”ים כמובן, רשויות מקומיות ולצעירנו הכנסנו גם שיקום שכונות.
אתי לבני: מאוד מרשים וגם מחשבה יצירתית הבחירה של הנושאים.
עולה מאתיופיה: תודה רבה.
עולה מאתיופיה: שלום לכם.
עולה מאתיופיה: אני אמא לשלושה ילדים, חד-הורית, מתגוררת בקרית גת.
עולה מאתיופיה: כמו שאמרו – אני בוגרת מועדון "אשת חיל" זו שנה שלישית שלי שאני מתנדבת, ולמדתי קורס מנהיגות תעסוקתית על ידי תמי אבנט שהיתה המנחה.
עולה מאתיופיה: היא נתנה לנו את הכלים, אני ועדו חמש עשרה נשים מהקהילה למדו איתי שלב ראשון, שלב בי"ת של מנהיגות תעסוקתית, והיא נתנה לנו כלים חשובים שאנחנו יכולים להתמודד יום יום עם הקשיים שלנו.
עולה מאתיופיה: דרך זה, דרך המנהיגות שלמדנו, ואני מציגה עוד כמה נשים מהקהילה כמוני, שאנחנו פעילות במועדון "אשת חיל".
עולה מאתיופיה: אנחנו נפגשות אחת לשלושה שבועות בשעות אחרי הצהריים, ושם אנחנו נפגשות ולומדות, ויש לנו רכזת בשם רחל בניה, היא גם מציעה לנו מקומות עבודה.
עולה מאתיופיה: כמו שנאמר פה – כמו שאתם רואים אני גם מתרגשת, ויש קשיים בשפה, אבל עם כל זה אנחנו מתמודדות יום-יום.
עולה מאתיופיה: כמו שאני אמרתי אני אישה חד הורית ועכשיו אני התחלתי לעבוד דרך המנחה שלי קיבלתי עבודה במעבדת פתולוגיה ב"זרעים" גדרה, שאני עובדת כבר שנה.
עולה מאתיופיה: ויש הרבה כמוני שמשתתפות במועדון ונעזרות ויוצאות לעבודה.
עולה מאתיופיה: וזהו – זה מה שנאי יכולה להגיד, כי אני מאוד מתרגשת.
עולה מאתיופיה: אני מאוד מודה לכם.
אתי לבני: יופי, כל הכבוד, אם תרצי להוסיף משהו.
אתי לבני: טוב, אלה פחות או יותר הדוברות?
אתי לבני: אני הייתי רוצה יותר לשמוע את נשות השטח והניסיון, ובואו ככה ספרו לנו קצת – תתחילי.
קריאה: אני רוצה לומר את האמת.
קריאה: היחידים כמו שאנחנו רואים שאנחנו מקבלים תמיכה מהם, משרדי הממשלה – אנחנו נשות עסקים, כי חברת הכנסת באמת אמרה שישנה הקרן שהוקמה.
קריאה: אני רואה אישה שהצליחה לפתוח את העסק ולא התחילה עוד, היא רק מגששת אם לפתוח או לא לפתוח, אז זה כבר פוסל ממנה ללכת לבנק, כי אין לה תוכנית לבנק.
קריאה: היא לא עובדת.
קריאה: לזה התכוונתי כשאמרתי שקשה לה.
קריאה: את האמת – העבודה שלנו עכשיו התחילה כמו שחיה סיפרה –צמחה.
קריאה: בשנתיים האחרונות, קודם כל התחלנו בדנים ובמעונות.
קריאה: זה מאוד נתן לנשים משתי אוכלוסיות שעברו פה, אחת פה שהיא רכזת שהיא פותחת את המשפחתון, וזו שקיבלה את הילד שלה ויש לה עוד מקום עודה וזה נתן לה אפשרות לעבוד.
קריאה: זה חשוב לנשים לעבוד.
קריאה: ואני יודעת – תשעים אחוז מהנשים אצלנו לא עובדות.
קריאה: ועשרה אחוז אצלנו זה די קטן בשביל לספק את המשפחה ולכוון את ההוצאות וההכנסות של החיים בבית עם כסף ומשכורת אחת, או שמביטוח לאומי המון חיות.
קריאה: זה – מזה לומדים איך לפתוח את העסק.
קריאה: אם מדובר על קייטרינג מהבית, בחרוזים, תכשיטנות, בתפיחת המשפחתון, זה ייתן לה מן דחיפה כזו להכנסה לבית.
קריאה: אני מספרת עכשיו דוגמא חיה מהבית שלי.
קריאה: הבת שלי התחילה ללמד – מורה, זה פעם ראשונה, זה כסף, זה חשוב להכניס לבית כסף.
קריאה: היא קיבלה – את יודעת – עשר שעות לחודש אז היא אומרת לי – אמא, את יודעת כמה זה כיף שאני מקבלת משכורת?
קריאה: היא אישה נשואה.
קריאה: היא קיבלה אלף חמש מאות.
קריאה: אני אומרת לכם – תתארו לכם מה זה אלף חמש מאות שקל.
קריאה: והיא אומרת לי – "אמא, תראי איזה כיף זה להיות אישה עובדת".
קריאה: אני אומרת לה – ומה תעשי כשתהיי כמוני?
קריאה: אני סבתא.
קריאה: טיילתי איתם, גם כן לירושלים, ועשינו קניות.
קריאה: כשמתחילים לקבל הכנסה זו עצמאות.
קריאה: היא לאת לויה.
קריאה: אני מקווה שתהיה לנו עוד תמיכה חיה, מקידום מעמד האישה.
קריאה: אני מכפרי המשולש, כפר קאסם.
נדיר אסעד: אני ממט"י הדרוזי מכפר ירכא.
נדיר אסעד: מרכז פרוייקטים במט"י ירכא.
נדיר אסעד: קודם כל אני מתנצל בשם הרכזת שלי, היא התחתנה בשבוע שעבר, ה היה במפתיע.
נדיר אסעד: היא כל הזמן אמרה – "אני השנה לא מתחתנת".
נדיר אסעד: אני בא לתת פרשנות מהשטח שלי.
נדיר אסעד: מה זאת אומרת?
נדיר אסעד: אני חי בחברה מאוד מסורתית, אבל שמעתם מה קורה אצל הקווקזים ואצל הבוכרים ואצל כל הדברים האלה, אחת לאחת – אני אומר לכם, אני מרגיש שאני חי בשוודיה.
נדיר אסעד: אצלנו, זאת אומרת הקשר שלנו עם הג'וינט התחיל לפני שנה בפרוייקט שיקום שכונות.
נדיר אסעד: התחלנו להכשיר נשים בכל מיני נשים.
נדיר אסעד: זאת אומרת – המקצועות שהיו פעם והיום אינם – ספרות, קוסמטיקה, כל הדברים האלה הם תחומים חדשים יחסית אצלינו בתוך המגזר שלנו.
נדיר אסעד: אנחנו כמעט נתנו מענה לאוכלוסיה שלנו בתחום הזה.
נדיר אסעד: אני יכול להגיד בוודאות ששלושים אחוז מהנשים שהוכשרו אצלנו התחילו לעסוק כבר במקצוע מהבית ויש כאלה שהקימו עסקים עצמאיים משלהם.
נדיר אסעד: אבל כמו שהזכרנו מקודם, מבחינת משרדי ממשלה וכאלה, משרדי ממשלה שתומכים, אני יכול להגיד מקרה שהוא מאוד מצער, שנכון שמשרד ממשלה תומך, אבל משרדי הממשלה תמיד מעבירים את הכספים דרך הרשויות.
נדיר אסעד: הרשויות המקומיות הן במצב כספי מאוד עגום לצערי והכספים האלה אף פעם לא מגיעים ליעד שלהם.
נדיר אסעד: זאת אומרת – אני יכול היום ללכת לבצע הכשרה מסויימת, הג'וינט משתתף, משרד ממשלתי משתתף, בשבילי הוא לא משתתף כי הכסף עובר לרשות והוא נתקע שם.
נדיר אסעד: אנחנו לא מקבלים את הכספים שלנו בזמן.
שמעון דוד: אנחנו משתדלים לעבוד עם הרשויות.
שמעון דוד: הבעיה היא לא הכסף של הג'וינט, הבעיה היא הכסף של הרשויות.
נדיר אסעד: הבעיה היא משרדי הממשלה.
נדיר אסעד: כשאנחנו פונים למשרדי הממשלה, הם המגזר השלישי שנותנים באמת את המענה לאוכלוסיות החלשות במדינה הזאת, ואנחנו אוכלוסיות חלשות.
נדיר אסעד: מישהו יכול היום לבוא ולהגיד שהוא לא מטפל באוכלוסיות החלשות מסיבות שיש לו, שיקום נגד, שיגיד שהוא מטפל בעשירים.
נדיר אסעד: אז זאת אומרת, הבקשה שלהו מיושבת ראש הועדה למעמד האישה שלפחות משרדי הממשלה ייענו לבקשות שלנו, שכספים לא יועברו דרך רשויות, כי כספים אף פעם לא מגיעים לייעוד שלהם.
אתי לבני: אתם לא היחידים שמבקשים את זה.
אתי לבני: כל מי שצריך לקבל איזה שהוא סכום מהרשויות כולל משכורות כמו שראיתם – זה הולך לטימיון.
אתי לבני: אני אנסה לבדוק את הנושא הזה דרך משרד הפנים.
אתי לבני: משרד הפנים – אני לא יודעת מי מעביר את זה – אם משרדי הממשלה ישירות לרשויות או דרך משרד הפנים, אם יש דרך לעשות את זה דרך גוף אחר.
נדיר אסעד: ועוד בעיה אחת שאנחנו נתקלים בה – מתן ערבות מדינה למתן הלוואות לעסקים.
נדיר אסעד: אנחנו מדברים פה על הלוואות של עשרים ושלושים אלף שקל של סכומים שהם באמת זניחים מהקרן לאנשים שהם באמת רוצים לפתוח עסקים.
נדיר אסעד: היום ללכת ולהתחיל לטפל באישה בשביל שהיא תקבל הלוואה, זה להצמיד לה יועץ, תוכנית עיסקית, זה בדיקת כדאיות.
נדיר אסעד: זה מה שמבקשים מאיתנו בקרן, זאת אומרת – שלושים אלף שקל שהאישה מבקשת אותם וצריך לשלם בדרך חמשת אלפים שקל ליועץ שיכין את התוכנית, אז אנחנו היינו מאוד רוצים שמסלול מיוחד ומקוצר להלוואות של עשרים ושלושים אלף שקל להקמת עסק לאישה, אפילו אם זה עסק מהבית.
נדיר אסעד: זאת אומרת שהבקשה היחידה שהיום יש לנו זה רק מהקרן.
נדיר אסעד: ואנחנו מנסים לקדם את זה, אבל לצערי היום לקדם דברים זו בעיה מאוד גדולה.
נדיר אסעד: זה הקריטריונים, ואשיה לא תקבל הלוואה אם היא לא תעמוד בקריטריונים האלה.
נדיר אסעד: אני עוד בא מהשטח ואני אומר דבר אחד.
נדיר אסעד: אפילו בעלי העסקים אצלנו שהם הגברים שמאוד קשה להם לקבל כספים מהקרן שהם הלוואות מדינה.
נדיר אסעד: אז איך זאת אומרת אישה יכולה לקבל?
אתי לבני: עדיין הרבה מאוד עסקים קטנים נפתחו בשנה-שנתיים אחרונות בעזרת כספים של הקרן.
אתי לבני: אולי צריך לפשט את זה?
נדיר אסעד: לפשט את זה זה בטוח.
נדיר אסעד: אבל אני אומר דבר אחד.
נדיר אסעד: אנחנו לא מדברים על מענק.
נדיר אסעד: אנחנו מדברים על תהליך פשוט של מתן הלוואות של שלושים אלף שקל לנשים האלה שבאמת הן אף פעם לא קיבלו שכר והן לא יודעות מה זה בנק.
נדיר אסעד: אם לא ייתנו להן את ההקלות האלה שהן באמת יילמדו להקים את העסקים שלהן, זו תהיה בעיה.
קריאה: אני רק אשלים אותו.
קריאה: צריך לומר שמתוך העסק הזה בתוך הקרן, עשרים אחוז נגיד לנשים או עשרה אחוז לנשים שהן לא עובדות עד עשרת אלפים-עשרים אלף.
קריאה: זה ייתן לאישה לזוז.
אתי לבני: עדיין צריך להבטיח כמובן את החזרת הכסף, אחרת לא יהיו לשנה הבאה.
אתי לבני: טוב, כן.
אתי לבני: תת אלוף דבורה חסיד.
דבורה חסיד: אני רוצה לומר מילה על היוזמה שבאה מצידה של זהבה שמעון אל מול הצבא בתחום שילוב או צירוף נערות או חיילות שעד הפעילות המשותפת הזאת – הנערות הקווקזיות כמעט ולא התגייסו לצה"ל.
דבורה חסיד: בעקבות היוזמה, מסתבר קודם כל מבדיקה שעשינו בעלות נתוני איכות גבוהים ביותר.
דבורה חסיד: זאת אומרת שאם היתה איזו שהיא תפיסה שלא מגייסים בגלל נתונים, מסתבר שהן בעלות נתונים גבוהים מאוד.
דבורה חסיד: אנחנו נמצאים עכשיו בפעילות שמכשירה את הצוותים של הצבא כדי לאפשר להן להיכנס למשפחות תחת אותם מאפיינים, כדי שנדע למי לגשת ומה לומר, וצריך את קבוצת הנשים.
דבורה חסיד: אני אומרת את זה תחת הכותרת – אנחנו גוף מוסדי, שפתח בשיתוף פעולה עם הג'וינט מתוך כך שאנחנו מבינים שאנחנו גוף שיש לו אחריות לקידום הזהות של החברה הישראלית.
דבורה חסיד: פשוט צריכה לצאת קריאה לגופים מוסדיים נוספים, שזו לא תשאר פעילות שהיא רק בתחום הקהילה, יוזמה כזו או אחרת, אבל הגופים הנוספים שיצטרפו ליוזמה הזאת של הג'וינט, לרוח המאוד טובה שיש שם, לאפשר שילוב רחב של נשים בכל הרשת שצפויה כאן.
דבורה חסיד: צה"ל לקח על עצמו, ואנחנו עושים את זה בגאווה רבה ובאחריות.
רינת אשר: אני רינת אשר, עולה משנת 1995.
רינת אשר: אני ילידת קווקז.
רינת אשר: חלק מהחיים שלי חייתי במונספה.
רינת אשר: בשנות השישים, אבא שלי מתוך קרירה רפואית שלו עבר לעיר הבירה לברית המועצות, וככה פשוט אני נוגעת בחלק הזה גם.
רינת אשר: משפחה שלי ואני אשתייך ככה לאותה קבוצה חזקה שזהבה ציינה – אותם כוחות חזקים של הקהילה.
רינת אשר: לכל משפחה יש איזה שהיא סיסמא, וככה במשפחה שאני גדלתי בה – חינוך והשכלה – גם כשאתם נמצאים במעמד הכלכלי הכי מצויין אתם חייבים ללמוד, וגם כשמאוד קשה לכם – הדרך הבטוחה להצלחה זו ההשכלה.
רינת אשר: אז פשוט במעבר הזה מברית המועצות לישראל, גם הבנתי, אני עכשיו מבינה את השוני של הצורך השכלה של ברית המועצות ואת הצורך של ההשכלה פה, ובמיוחד מקרה העולות מקווקז.
רינת אשר: אני מדברת בשם הקהילה שממנה אני באה.
רינת אשר: אם ההשכלה היה התפקיד שלה לצורך הבנות היה הנדוניה, וזה ברוב המקרים זה ייסתיים – כדי שהיא תהיה אותה אמא שעליה היא חולמת להיות, אמא מצויינת, אמא חמה יותר שיושבת בשיעורים עם הילדים שעליהם היא חולמת, לזה ברוב המקרים התפקיד של ההשכלה.
רינת אשר: זה היה בעצם כדי להעלות את רמת האיי.
רינת אשר: קיו.
רינת אשר: של אותה בחורה.
רינת אשר: וגם שוב פעם – דאגה לנשים.
רינת אשר: הן למדו מתוך זה שזה חלק של החיים, אבל לא מתוך צורך ושהרגשנו אותו ושהבנו שזאת הדרך של השילוב החברתי, וזה באמת נשמע הרבה יותר מעניין ומזמין, ומזמן לשילוב חברתי בארץ ישראל, דרך של רכישת השכלה גבוהה – זאת הדרך.
רינת אשר: זאת הדרך של למידת שפה, שבאולפן אל"ף, ובי"ת, וגימ"ל ולא יודעת מה – לא לומדים ולא נהיים באותה רמה כמו שכשאתה נכנס לעולם האקדמי אתה נמצא גם בסביבת האנשים, שפה אתה מרגיש שאתה כן בסביבה שמתאימה לך, ואתה לא נמצא במפעלים כאלה לדוגמא – עם כל הכבוד – כל עבודה היא מכובדת, אבל בכל מקרה כשאנחנו פוגשים את אותן בנות שלמדו איתנו גם שם באותן אוניברסיטאות והן עובדות במפעלים כמו "עוף-קור" לדוגמא זה באמת עצוב לראות את זה.
רינת אשר: אז קשה באמת להתפנות לאותן בנות בפרט אלה שבגיל צעיר מתחילות להיות בעלות משפחה וילדים ועם מחוייבות מאוד רבה למשפחה.
רינת אשר: פשוט קשה להן להתפנות לאותה השכלה שיהיה לה ערך פה בארץ, כי לפעמים לאותה השכלה שהיתה להן שם, אין לה פה ערך.
רינת אשר: או היא צריכה לעבור גם את המבחנים, וגם לזה צריך לדעת פה להתפנות.
רינת אשר: אז אני לא הצגתי את התוכנית שלי, שאני רכזת תוכנית ארבע, שזו בעצם תוכנית להעצמת סטודנטים, שבה סטודנטים באים כדי לדעת יותר על הזכויות שלהם מול ההתחייבויות שבחלק מהדברים צריך להיות מאה אחוז, צריך לדעת מאה אחוז.
רינת אשר: וגם כשסטודנטים באים ולוקחים אחריות על גורלם.
רינת אשר: באים אלינו עם מעורבות משמעותית בחברה, דרך התנדבות או דרך מפגש הולכים ומתחילים להיות בעלי תפקידים בכירים ביישוב ובמסגרות עירוניות.
רינת אשר: היום אם היו באים לתוכנית, כי באים לצרוך על השירותים – אם מלגה כן או מלגה לא, אז אם איזה שהוא תהליכים הולכים להיות גם סוכני שינוי, וגם בעלי החלטות ביישוב שבהם הם גרים והילדים שלהם גדלים, והחברה מתחילה להיות שונה, כן נגישת תרבות.
רינת אשר: וכל פלח של האוכלוסיה בא לידי ביטוי גם ביישוב, ועם כל הכבוד לכולם.
ברכה ארג'ואני: אני יושבת ראש הארגון לזכויות הדיור בקואליציה הארצית למשפחות חד הוריות בישראל, ואני דווקא הולכת להתמקד על השאלה, איפה פה הג'וינט בתמונה לגבי נשים חד הוריות שהן לא מהאוכלוסיה של העולות או העולות הוותיקות, אלא הן רק כאן הישראליות הוותיקות ילידות הארץ.
ברכה ארג'ואני: איפה כאן תוכניות הפיתוח, המנהיגות?
ברכה ארג'ואני: רובן של המשפחות החד הוריות כאן במדינת ישראל דווקא הן בעלות בעיה מאוד קריטית שהממשלה לא שמה לב פה לעניין הזה, ויש להן בעיות של דיור מאוד מאוד קשה.
ברכה ארג'ואני: זאת אומרת – אנחנו פה לא מסתכלים על הנושא של הדיור לא רק ארבע קירות, אלא משולש ניצחי כזה של חינוך-תעסוקה-דיור שמשתלבים אחד בתוך השני ושום צלע לא יכולה להסתדר בלי הצלע החסרה.
שמעון דוד: חיה פשוט תיתן תשובה יותר טובה.
ברכה ארג'ואני: נראה לי פשוט שאתה מתחמק.
חיה גרף: המדיניות של הג'וינט היא באמת להיכנס לאוכלוסיות ולתחומים שאין להם מענה בממשלה, במשרדי הממשלה.
חיה גרף: למשל – לאוכלוסיות שלנו אין מענה במשרדי הממשלה אפילו למשרד התמ"ת, כי אפילו קורסים של הכשרה מקצועית מקבל רק מי שיש לו השכלה של עשר שנות לימוד, או שתים עשרה.
חיה גרף: אנחנו עוסקים באוכלוסיות שיש להם לפעמים ארבע שנות לימוד, חמש שנות לימוד.
חיה גרף: אלו אוכלוסיות שאין להן מענה במשרדי הממשלה.
חיה גרף: עכשיו – לגבי חד-הוריות, זה די דומה.
חיה גרף: לפני שנה הייתה הצהרה שמשרד התמ"ת מקציב ארבעה מיליוני שקלים לחד-הוריות.
חיה גרף: או.קי.
חיה גרף: אז אנחנו אמרנו שאנחנו לא ניכנס למקומות או לנישות שבאמת הממשלה מטפלת בהם.
חיה גרף: אנחנו מנסים לפרוץ את הדרך לאוכלוסיות שעל ידי הקריטריונים של הממשלה אין מענה – ולשלב אותם.
חיה גרף: לכן לחד-הוריות לא נכנסנו.
חיה גרף: קראו לנו באמת לוועדות והכל, אבל אחרי שיש את ההחלטות האלה אמרנו – לנו אין מה לעשות בזה.
חיה גרף: מצויין – יש ארבעה מיליון שקל, יעבור לתמ"ת, יעשו קורסי הכשרה, אין לנו מה להתערב בזה.
חיה גרף: זה מה שיש לי לענות על זה.
ברכה ארג'ואני: ומה עם דיור?
חיה גרף: דיור - הג'וינט לא מתעסק בזה.
ברכה ארג'ואני: או.
ברכה ארג'ואני: קי.
ברכה ארג'ואני: , זו בדיוק הנקודה שאני חושבת שאולי אתה כמשנה למנכ"ל צריך להעביר את זה הלאה לחברי ההנהלה או לדירקטוריונים שיושבים בג'וינט.
ברכה ארג'ואני: הנושא הזה שאת אומרת שאולי הממשלה לא נותנת מענה – עובדה שיש בעיה מאוד קשה גם עם החד הוריות וגם עם הנושא של דיור לחד הוריות.
ברכה ארג'ואני: ואני חושבת שכן הג'וינט עם כל פיתוח התקציבים והרצון הטוב, צריך לתת גם לארגונים שמתעסקים עם זה, לתת איזה "push”, ולטפל בזה.
נטלי מנשווילי: שמעתי על הרבה אנשים מקידום מעמד האישה שכולם מתעסקות, ואני מנהיגת נשים יוצאות גרוזיה.
נטלי מנשווילי: שמעתי באמת ומאוד שמחתי לשמוע על כל העדות, אז שתדעו, אני יצאתי ויזמתי גם ארגון נשים יוצאות גרוזיה שאני עומדת בראש של הארגון הזה ולארגון הזה קוראים "תמר", ואנחנו יסדנו את הארגון הזה לפני שנתיים.
נטלי מנשווילי: אנחנו הולכים עכשיו להקים עמותה, בוגרת קורס מחזור ראשון של מנהיגות מטעם "ויצו" והסוכנות היהודית, גברת דליה נמצאת פה, והנושא באוכלוסיה שלנו ובקהילה שלנו מאוד היה רדום, היה טאבו, כי היה הקהילה שלנו מאוד מאוד שמרני, והיה מאוד קשה להיכנס לאוכלוסיה שלנו.
נטלי מנשווילי: אבל אני הרמתי את הדגל, רציתי להגיע לנשים יוצאות גרוזיה, לשמוע אותן, מה הצרכים שלהם, איך הן מתקדמות בארץ, איך הן השתלבו בארץ, ועשינו את זה ואפילו יש לנו מועדון נשים יוצאות גרוזיה, ויש לנו הרצאות, קורסים, סדנאות.
אתי לבני: איפה המועדון?
נטלי מנשווילי: אני מבאר שבע.
נטלי מנשווילי: אני היום נמצאת מטעם מרכז רפואי סורוקה שאני עובדת במרכז הרפואי סורוקה ואני עובדת כיועצת קידום מעמד האישה, ואחרי שסיימתי את הקורס של מנהיגות נשים, זה נתן לי את הביטחון באמת לעשות ולקדם את הנשים.
נטלי מנשווילי: אני באמת שמחתי על כל הפרוייקטים שלכם, אתם עושים עבודה יוצאת מן הכלל, ויש לי כתובת לפנות אליה.
חוה פרנק: שלום, שמי חווי, מבני-ברק, אמא לשמונה ילדים, סבתא לשמונה – עוד מעט.
חוה פרנק: לי באמת הייתה בעיה בתור אישה חרדית שרציתי באמת לשבת וללמוד ולפתוח עסק משלי, ולא מצאתי את המקום שיכולתי להימצא בו, בגלל הבעיה שלי להיות בחברה מעורבת, שאנחנו בוחנים את עצמינו בזה, ואז נודע לי דרך פירסום חיצוני ברחובות שעיריית בני ברק ביחד עם הג'וינט ופרוייקט שיקום שכונות וכל מיני ארגונים נפלאים שנותנים לנו את התשובה לדבר הזה.
חוה פרנק: אני השתתפתי בקורס, ובעקבות הקורס נתתי כמה תוכניות עבודה על כל מיני רעיונות שהיו לי בראש הרבה שנים.
חוה פרנק: בסופו של דבר פתחתי עסק לשמלות כלה.
חוה פרנק: הוא היה עסק באמת קטן.
אתי לבני: בבית?
חוה פרנק: בבית.
חוה פרנק: כן, עד היום הוא בבית.
חוה פרנק: וזה טוב – כי זה אומר לנו על כל מיני תשובות שלנו, זאת אומרת – גם לגבי הילדים – שאנחנו יכולות להיות עם הילדים בבית, זאת אומרת – אנחנו, אני ושותפה, אנחנו יכולות לגדל את הילדים ובד בבד גם לעבוד, והם נותנים כתף כמו שאצלנו מקובל.
אתי לבני: קיבלתן הלוואות מהקרן להלוואות לעסקים קטנים?
חוה פרנק: אני אישית לא קיבלתי, זה לא הלך לי, אבל מה שרציתי באמת, היה אצלכם במגזר הדרוזי, ובכל מגזר בעצם שהוא מגזר סגור כמו המגזר החרדי, אצלנו יש דבר כזה שנקרא גמ"חים – אם שמעתם על זה, זה ללא כסף.
חוה פרנק: אנחנו מקבלות הלוואות בלי ריבית.
חוה פרנק: בלי ריבית ממש.
חוה פרנק: זאת אומרת שאני צריכה ערבים, אבל אני מקבלת את הכסף ונותנת את הכסף חזרה, בדיוק כמו שקיבלתי.
חוה פרנק: זה דבר שיוצא מן הכלל, ואני חושבת שבאוכלוסיות סגורות אפשר פשוט להקים את הקרן הזאת.
אתי לבני: זה כספים פרטיים?
חוה פרנק: כן, זה כספים פרטיים.
חוה פרנק: לי יש אח באשדוד שעשה את זה – פנה לכל מיני אנשים וארגונים.
חוה פרנק: הם נותנים את החלק שלהם.
חוה פרנק: כל אחד נותן איזה שהוא סכום, ויש על זה ביקורת, ונותנים גם כספים.
חוה פרנק: זה פשוט נותן נשימה – אנחנו יכולות גם לקנות ויכולות לפתוח ולנהל עסק יותר גדול.
חוה פרנק: היום העסק שלנו ממש פורח, ובתור פטריוטית אני מנסה להעסיק כמה שיותר מהארץ, אף על פי שאנחנו עובדות גם עם חוץ לארץ.
חוה פרנק: הרבה מתפרות כאן בארץ, ואני מרגישה שאני נותנת את החלק שלי לפיתוח הזה במה שקשור לישראל.
אתי לבני: כל הכבוד.
אביגיל רחמנוב: שמי אביגיל רחמנוב, אני מעכו.
אביגיל רחמנוב: אולי גם חלקית אני אוכל לענות לך על חצי השאלה ששאלת.
אביגיל רחמנוב: אני הקמתי את ג'וינט עם העמותה מעכו, אני הגעתי, אני בארץ כבר שלושים שנה, עליתי מקווקז, ואני התמודדתי עם לגדל שלושה ילדים לבד.
אביגיל רחמנוב: ויש לי ילד שצריך להתגייס החודש הזה, יש לי ילדים שלומדים קציני ים.
אביגיל רחמנוב: וכשהכרתי את דליה ואת זהבה, אני הייתי ממש כלי שבור, שממש ריחמתי על עצמי מאיזה מקום אני באה, ולמה מגיע לי כל מה שקיבלתי, וכל מיני מהסביבה והקהילה וכל זה שאני צריכה להתמודד לבד, לקחת אחריות.
אביגיל רחמנוב: וכל זה לא היה לי, כי התחתנתי בגיל מאוד מאוד צעיר והגעתי ארצה בגיל עשר.
אביגיל רחמנוב: לא היו לי כלים נכונים, ופתאום גיליתי שהמחשבה שלי והראיה שלי הייתה בכלל לא נכונה.
אביגיל רחמנוב: אחרי שאני הכרתי אותן, אני ועוד בנות, אני זוכרת את האוטובוס שהיה מגיע פעם אחת בשבוע – הם היו אוספים עשרים וחמש בנות שהיו בחלקן חד-הוריות, והיו לוקחים אותנו לסמינר הקיבוצים ששם היה לנו גם אוכל, גם שתיה חמה.
אביגיל רחמנוב: אין תירוצים.
אביגיל רחמנוב: אין זמן, יש זמן – יש הכל.
אביגיל רחמנוב: והנשים האלו היו באות – אין להן השכלה, אין להן שנות לימוד, גם לי אין.
אביגיל רחמנוב: אין להן כלום.
אביגיל רחמנוב: הם היו מקבלים אותן כמו שהן מבלי לשפוט אותן.
אביגיל רחמנוב: להיכנס אליהם ולשאול אותן מה אתן מרגישות.
אביגיל רחמנוב: לא איך אני מתמודד וזה.
אביגיל רחמנוב: לכולן יש קשיים, אבל לאותה אישה היה חשוב מה היא מרגישה.
אביגיל רחמנוב: מה היא עוברת עם עצמה.
אביגיל רחמנוב: כמה קשה לה לתת לכולם שהיא תהיה בסדר עם המשפחה וכולם, ועם הילדים.
אביגיל רחמנוב: ואחד הפרוייקטים הגדולים של מה שנעשה, מה שאני רואה לגביי, שאני יוצאת מהכלי השבור הזה, אני אוספת את עצמי, אני שמה את הכל בצד ואני מוכנה להתמודד מול המשפחה, מול הקהילה, ולהיות דוגמא אישית שאפשר גם אחרת.
אביגיל רחמנוב: אז כל הקורסים האלו - - -
אתי לבני: ספרי לנו מה את עושה?
אביגיל רחמנוב: אני קיבלתי ארבעה-חמישה קורסים דרכם, שאני לא האמנתי שבגיל ארבעים-חמישים אני אוכל ללמוד.
אביגיל רחמנוב: זה פרס גדול.
אביגיל רחמנוב: ואם לא הייתה לי את האפשרות – אני רכזת גיל הזהב – שישים וחמש פלוס בעכו, ואני נותנת.
אביגיל רחמנוב: אני קיבלתי הדרכה שהיתה איתי במשך שנה שלמה מישהי שהדריכה אותי, אני לא כל כך יודעת, ואני גמרתי בקושי שתים עשרה שנות לימוד, וככה, צעד אחרי צעד אני יוצאת לעולם הגדול, כמו ילדה בכיתה אל"ף.
ריבה אברמוב-פסחוב: אני מעמותת "לאה", יושבת ראש עמותה לקידום מעמד האישה הקווקזית.
ריבה אברמוב-פסחוב: איך התחלתי את זה, איך הקמתי את העמותה, אני אספר לכם.
ריבה אברמוב-פסחוב: אני עבדתי במשביר לצרכן, מנהלת מחלקת נשים.
ריבה אברמוב-פסחוב: יום אחד פנו אליי לבוא להשתתף באיזה קורס – "מנהיגות יישובית".
ריבה אברמוב-פסחוב: לא רציתי.
ריבה אברמוב-פסחוב: איך שהוא הגעתי לשם, ושם הייתה מנחה.
ריבה אברמוב-פסחוב: אחרי שבועיים שלושה שאלו אותי, מה את רוצה לעשות?
ריבה אברמוב-פסחוב: מה את עושה?
ריבה אברמוב-פסחוב: מה היית רוצה לעשות למען הקהילה שלך?
ריבה אברמוב-פסחוב: השאלה הזאת עוררה אצלי כמו אש את מה שסחבתי כל השנים.
ריבה אברמוב-פסחוב: למרות שעבדתי גם כמנהלת מחלקה, עדיין היה לי דימוי עצמי נמוך.
ריבה אברמוב-פסחוב: לא למדתי ברוסיה, בקווקז.
ריבה אברמוב-פסחוב: רק עשר שנות לימוד.
ריבה אברמוב-פסחוב: השכלה איך שלמדתי עם עצמי, דחפתי את עצמי, רציתי לעשות משהו.
ריבה אברמוב-פסחוב: הגעתי להיות מנהלת מחלקה.
ריבה אברמוב-פסחוב: בסדר – זה לא הספיק לי.
ריבה אברמוב-פסחוב: שמה השאלה של המנחה באמת, אז אמרתי- אני רוצה להקים מועדון לקידום האישה הקווקזית.
ריבה אברמוב-פסחוב: אז היא אמרה לי – למה מועדון?
ריבה אברמוב-פסחוב: תקימי עמותה.
ריבה אברמוב-פסחוב: באמצעות עמותה תוכלי לעשות יותר.
ריבה אברמוב-פסחוב: אז ככה הקמתי את העמותה עם עוד כמה מהקהילה, ואנחנו כמו המעמד שלי- חסרות השכלה גבוהה, ואני גאה להגיד את זה שבנות שלי, לא משכילות, יודעות לעשות עבודה יוצאת מן הכלל.
ריבה אברמוב-פסחוב: פשוט יוצאת מן הכלל.