GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי לבני: היו מסקנות שמישהו התייחס אליהן?
אתי לבני: זה פורסם ודאי.
ד"ר רויטל סלע: המחקר פורסם בתקשורת, גם במשרד החינוך יודעים.
ד"ר רויטל סלע: אני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות זה הנושא של חינוך לגבי דפוסי הבילוי של הנוער והצעירים.
ד"ר רויטל סלע: בכל הנושא של פיקוח ומודעות - ואני לא מדברת על פיקוח רק מבחינת אבטחה אלא גם מבחינת הבית - לא נעשה כמעט כלום.
ד"ר רויטל סלע: ההורים יודעים מתי הילדים יוצאים מהבית, מתי הם חוזרים.
ד"ר רויטל סלע: מה קורה במהלך הבילוי כל שעות הלילה, עם מי הם נפגשים, מה הם שותים, מה מתרחש איתם אף אחד כמעט לא יודע.
ד"ר רויטל סלע: יש פער מאוד גדול בין המעורבות של ההורים בחיים שלהם בשעות היום, בבתי הספר ובמסגרות אחרות, לבין המעורבות שלהם במהלך הבילוי.
ד"ר רויטל סלע: המעורבות שלהם במהלך הבילוי היא מאוד טכנית, אם זה לגבי שעות החזרה, כיצד הם חוזרים או כמה כסף הם לקחו.
ד"ר רויטל סלע: גם מבחינת תוכניות מניעה – אנחנו פנינו למשרד החינוך – אני לא יודעת אם נעשה משהו.
ד"ר רויטל סלע: אני חושבת שצריך בהחלט לעשות משהו לגבי התנהגות במועדונים.
ד"ר רויטל סלע: הם מבלים לא מעט שעות שם, וכל האינטראקציה, אמצעי הזהירות, אמירה של דברים, אלה דברים שצריך לעבד איתם מבחינת החוויות שהם חווים, כדי שלא נגיע למצבים כאלה.
ד"ר רויטל סלע: הנושא השני הוא המלצה להגביר את סידורי האבטחה.
ד"ר רויטל סלע: אני יודעת - ואני שמעתי את זה גם בשיחות שניהלתי בשבועיים האחרונים - שהרבה צעירות חוששות להיכנס לשירותים.
ד"ר רויטל סלע: השירותים אמורים להיות מקום שהבנות יוכלו לגשת אליו ללא חשש.
ד"ר רויטל סלע: זה מה שאמור להיות לפחות.
ד"ר רויטל סלע: זה לא מקום לקיום יחסי מין.
אתי לבני: את לא ראית איזה שהוא שינוי בהתייחסות בעקבות המחקר הזה של משרד החינוך או של איזה שהוא גורם?
ד"ר רויטל סלע: לצערי, למרות שהמחקר פורסם, לא נעשה הרבה במובן הזה.
ד"ר רויטל סלע: הייתי מצפה שייעשה גם ברמה של תשדירי מניעה של התקשורת וגם ברמת העבודה עם הנוער בבתי הספר.
ד"ר רויטל סלע: כמו שישנן תוכניות מניעה בנושא של אלכוהול וסמים, אמורה להיות תוכנית שתעבד את דפוסי הבילוי שלהם.
ד"ר רויטל סלע: זה איזה שהוא תחום שלמבוגרים כמעט אין.
אתי לבני: את מעירה על הפאן שמראה שההורים לא מעורבים באופן טוטאלי, למרות שהם רוצים להיות מעורבים בתחום הזה.
ד"ר רויטל סלע: באותן שנים שהכנו את המחקר ראיתי שסביב העניין של הפסטיבלים היתה חרדה.
ד"ר רויטל סלע: זה כמובן בעקבות מה שקרה.
ד"ר רויטל סלע: הורים הגיעו עם הילדים גם לערד, גם לאילת כדי לראות איך הם מתמקמים, מה קורה שם מבחינת האבטחה.
ד"ר רויטל סלע: במועדונים אין שום דבר.
ד"ר רויטל סלע: ההורים ממש לא מודעים היכן הילדים שלהם מבלים, ומה קורה שם.
אתי לבני: אם זה בענייני חרדה, אז חרדה יש כבר אצל ההורים.
אתי לבני: אני אבוא עם הבת שלי למועדון.
רענן כספי: הדיון הוא על האונס בשירותים.
רענן כספי: אנחנו בדקנו קצת נתונים, אבל המחקר שאת מצביעה עליו מדבר על קטינים.
רענן כספי: ממה שבדקנו רוב מקרי האונס הם במועדונים שמכניסים בגירים.
ראל נדל: אני שמח שהזמינו אותי.
ראל נדל: יש לי הרבה מאוד דברים להגיד בנושא הזה.
ראל נדל: אני רוצה להתחיל ב-3 הערות קטנות.
ראל נדל: בהמשך בטח נגיע להצעות פרקטיות שגיבשנו ושאנחנו רוצים להמליץ עליהן.
ראל נדל: קודם כל, אני רוצה לקשור את כל הנושא של מועדונים עם בארים, כיוון שהיום בסך הכל אין הבדלים גדולים בין בארים למועדונים.
ראל נדל: יש היום בארים יותר גדולים ממועדונים מסויימים.
ראל נדל: אם הדברים האלה יגיעו לכדי חקיקה בנושא חוק רישוי עסקים וכאלה דברים, צריך לקשור גם את נושא הפאבים יחד עם המועדונים.
אתי לבני: מה ההבדל?
אתי לבני: ריקוד הוא לא ריקוד?
ראל נדל: מועדונים באופן עקרוני הם מקומות גדולים יותר, לפעמים יש תשלום בכניסה, באים למטרת ריקוד נטו, פחות מאשר ישיבה על באר.
ראל נדל: היום כמעט בכל הבארים יש תקליטן, רחבת ריקודים.
ראל נדל: הם כבר הולכים וגדלים ונהיים מועדונים, רק הם מוגדרים גם בנושא הרשיון שלהם כבארים.
ראל נדל: אחד ממקרי האונס שקרה בראשון נעשה בפאב, לא במועדון.
ראל נדל: לכן צריך לקשור אותם ביחד.
ראל נדל: אני רוצה לחזק את מה שאמר פה נציג המשטרה.
ראל נדל: בקרב בני נוער אנחנו עדים בעיקר לתופעות של הטרדות מיניות.
ראל נדל: הטרדות מיניות לפעמים נתפש כמעשים מגונים.
ראל נדל: אני לא מכיר מקרה אונס בערב שמוגדר כערב נוער.
ראל נדל: ערבי נוער הם ערבים שמוגדרים כערבי נוער, אין כניסה לבגירים, הכניסה מוגבלת לגיל 18 בלבד.
ראל נדל: יכול להיות לפעמים 18 וחצי, אבל בעיקרון עד גיל 18.
ראל נדל: אני לא מכיר את ההיסטוריה מספיק טוב, אבל לי לא מוכר מקרה שקרה בערבים של נוער.
רשף חן: ולא מגישים אלכוהול בערבים כאלה.
ראל נדל: לא מגישים אלכוהול, אבל זאת נקודה בעייתית בפני עצמה.
ראל נדל: אין בעיה לצעירים להשיג אלכוהול שלא בשטח המועדון.
ראל נדל: אפשר לנסות למנוע את זה, אבל הם מגיעים עם האלכוהול ברכבים.
ראל נדל: הם יוצאים גם מהמועדון.
ראל נדל: אנחנו נותנים להם לצאת בשעה מסויימת, ואתה יכול פשוט לעקוב אחריהם במגרשי החנייה.
ראל נדל: זאת תופעה שהיא הרבה יותר חמורה מאשר אם היו נותנים לשתות במועדונים.
ראל נדל: ככה הם יוצאים לתדלוק קצר, שותים מהר מהר בשביל לחזור למועדון, והתוצאה הרבה יותר חמורה.
ראל נדל: הם הולכים ושותים בקבוק וודקה ב10 דקות, אחר כך חוזרים למועדון.
ראל נדל: יש גם פיצוציות במתחמי הבילוי.
ראל נדל: אין שום הקפדה על מכירת אלכוהול לפיצוציות, זאת מכירה חופשית לגמרי.
ראל נדל: כיום מתחילה איזו שהיא אכיפה בנושא, אני מקווה שתהיה מוצלחת.
ראל נדל: לגבי מקרים של תקיפה מינית במועדונים, בארים וכו' יש להבדיל בין שני מקרים שהם שונים לגמרי.
ראל נדל: מקרה אחד זה מקרה שבו יש שיתוף פעולה בין בני הזוג עד שלב שבו הוא מתפתח למצב שצד אחד לא רוצה - בדרך כלל זאת האישה - להמשיך את התהליך, והגבר לא משנה אם זה מסיבה שהוא לא רוצה או מסיבה שהוא לא מבין, לא מרגיש כי הוא שיכור ומסטול.
ראל נדל: זה מצב שמתחיל באיזה שהוא שיתוף פעולה, שמאוד קשה לבוא ולמנוע אותו לפני כן.
ראל נדל: המצב השני הוא מצב של תקיפה מינית ברורה, כמו המקרה האחרון שהיה במועדון "אדמס".
ראל נדל: זה מקרה שבחורה נחטפה מרחבת הריקודים - אני אולי קצת מקצין את זה – ונגררה מאזור המועדון לתוך השירותים.
ראל נדל: אלה מקרים שקל מאוד לטפל בהם.
ראל נדל: אני שם את המקרה הזה במישור אחד עם כל מקרה של תקיפה מינית שיהיה ברחוב בסימטה חשוכה, בבית ספר או בכל סביבה ציבורית אחרת.
רשף חן: השאלה היא אם מועדון שמאפשר כניסה לגבר ואישה ביחד לשירותים לא מספק בעצם את הסמטה החשוכה, תוך כוונת מכוון שהם יקיימו שם יחסי מין.
רשף חן: השאלה אם לא זו הבעיה.
ראל נדל: פה אתה מכוון למקרה הראשון.
רשף חן: אני לא זוכר שראיתי הרבה נשים מסתובבות בשירותי גברים במקומות שאני מכיר, או להיפך.
אתי לבני: האם השירותים בדרך כלל משותפים?
ראל נדל: לא.
ראל נדל: יש היום הרבה מקומות שיש בהם שירותי יוניסקס שאין לך שום בקרה עליהם, שאתה לא יכול לעשות שום דבר.
רשף חן: אולי זאת הבעיה.
ראל נדל: אני חושב שכיום זאת בעיה.
רשף חן: לפי חוק רישוי עסקים כל עסק חייב שיהיה בו שירותים נפרדים לנשים ולגברים.
רשף חן: נדמה לי שזה כמעט בכל רשיון עסק.
ראל נדל: אני יודע על מקומות שיש בהם שירותים מעורבים ויש להם רשיון.
ראל נדל: יכול להיות שאין הקפדה.
רשף חן: זה די ברור שזאת הבעיה, שזה הפתרון.
אתי לבני: זה עוד לא הפתרון, זאת הבעיה.
ראל נדל: אתה בעיקר מתייחס למקרה הראשון, שאני חושב שאיתו כדאי להתמודד.
ראל נדל: עם המקרה שבן אדם תפס עכשיו בחורה וגרר אותה לשירותים צריך להתמודד.
רשף חן: המקרה הזה הוא מקרה קיצוני.
רשף חן: יש הרבה מקרים שנכנסים בהסכמה כשבאיזה שהוא שלב ההסכמה נגמרת.
רשף חן: הם שניהם שיכורים או מסטולים.
ראל נדל: זאת הסיטואציה שצריך לטפל בה.
ראל נדל: צריך לטפל גם בתופעה של שבנות שלא מרגישות בטוחות ללכת לשירותים.
ראל נדל: אלה דברים שמאוד קל לטפל בהם.
ראל נדל: קשה יותר להתמודד עם תופעה שאנשים נכנסים ביחד לשירותים ומתפתח מה שמתפתח.
ראל נדל: על זה אין לך בקרה, אין לך שליטה.
רשף חן: אפשר למנוע את התופעה הזאת.
רשף חן: נכון שבן אדם יכול לצאת לאוטו, אבל לפחות.
ראל נדל: עושה רושם שהתפתחה נורמה של יציאה יחד לשירותים.
ראל נדל: את זה צריך להפסיק.
אתי לבני: האם השירותים במועדון אצלך מופרדים?
ראל נדל: השירותים מופרדים.
ראל נדל: כיום אנחנו גם לא מאפשרים כניסה משותפת.
ראל נדל: זה עבר אצלנו כל מיני גלגולים.
רשף חן: יש מישהו שנמצא שם ומשגיח על זה?
ראל נדל: יש שומר בכניסה לשירותי גברים ולשירותי נשים כל ערב.
ראל נדל: זה התחיל משומר אחד ששמר על שני הפתחים.
ראל נדל: זה לא היה יעיל, כי הוא לא הצליח לשלוט על כמות האנשים שעברה שם.
ראל נדל: גם היו מסיחים את דעתו על ידי זה שהיו קוראים לו והחבר'ה היו מתפלחים.
רענן כספי: פרט למקרה שהיה מפורסם.
ראל נדל: אחר כך שמנו שני שומרים.
ראל נדל: אנחנו מנענו מגברים להיכנס לשירותי נשים, אבל לא מנענו מנשים להיכנס לשירותי גברים.
ראל נדל: דיברו פה על נורמה.
ראל נדל: אנשים רוצים להיכנס ביחד לשירותים.
ראל נדל: אנחנו בשלב ראשון לא נתנו לגברים להיכנס לשירותי הנשים מתוך שמירה על פרטיות הנשים ומתוך ההתנהגות שלפעמים היא.
ראל נדל: .
ראל נדל: נתנו לנשים להיכנס עם חבר שלהם לשירותי גברים.
ראל נדל: לא מנענו את זה.
ראל נדל: גם מזה למדנו לקח, גם מזה נפגענו.
ראל נדל: היום לאישה שרוצה להיכנס לשירותי גברים אנחנו לא נותנים.
ראל נדל: אתה מכיר מאוד טוב את נושא האבטחה.
ראל נדל: אין אבטחה של 100%.
ראל נדל: זה תלוי באיכות כוח האדם, זה תלוי בלחץ שיכול להיות, זה תלוי בתרגילים שעושים לשומרים.
ראל נדל: אתה לא יכול להחזיק 10 מאבטחים על השירותים.
ראל נדל: אני לא יכול להגיד גם היום שיש לי שומר בכניסה לכל חדר שירותים, או שיש מניעה מוחלטת ושאנחנו יכולים לפקח על זה ב100%.
ראל נדל: אני חושב שאנחנו צריכים לפקח על זה במידה גבוהה מאוד.
ראל נדל: במועדוני נוער יש תופעה שהיא יותר עניין חינוכי.
ראל נדל: יש הרבה מאוד הטרדות מיניות.
ראל נדל: הצעירים מגיעים עם האלימות הפיזית והאלימות המינית למועדונים, הם לא רוכשים ולא לומדים אותה במועדונים.
ראל נדל: לא משנה אם הם מגיעים איתה מהבית או מגיעים איתה מבית ספר, זאת תופעה שהולכת וגוברת בשנים האחרונות.
ראל נדל: אנחנו מתמודדים איתה בתוך המועדון.
ראל נדל: נושא של הטרדה מינית.
אתי לבני: איך אתם מתמודדים עם זה?
ראל נדל: קשה מאוד להתמודד עם זה.
ראל נדל: פעם הייתי בערב של נוער ובמקרה הלכתי ברחבה לכיוון עמדת התקליטן וראיתי בחור שצובט ילדה בישבן.
ראל נדל: היא קפצה.
ראל נדל: זה לא היה במקום.
ראל נדל: אני תפסתי את הבחור בכתפו כדי להעיר לו, ואני רוצה להגיד לך שתוך שנייה הייתי מוקף ב-10 בני נוער שלמרות הגודל שלי וההרתעה שלי לא הפחדתי אותם.
רשף חן: צריך היה להוציא אותו ואותם.
ראל נדל: זה לא היה פשוט.
ראל נדל: אני עצרתי את העניין כדי שהוא לא התפתח.
ראל נדל: הדברים האלה קורים כל הזמן.
ראל נדל: אתה לא יכול לשים שומר בכל מקום, אתה לא יכול לפקח על זה בכל מקום.
רשף חן: אתה יכול לעשות רשימה שחורה של אנשים שיש עליהם תלונות ולא לתת להם להיכנס.
ראל נדל: זה מאוד בעייתי, כיוון שאין רישום קבוע.
ראל נדל: הכמויות של האנשים שעוברות במועדונים הן עצומות ומאזורים שונים.
ראל נדל: הם לא בהכרח קהל חוזר.
ראל נדל: אין מערכת מחשב שבודקת כל אחד.
ראל נדל: יכול להיות שזה יתפתח עם השנים.
רשף חן: אם בני נוער ידעו שברגע שיש תלונה על הטרדה מינית אותו בחור.
רשף חן: זה יפחית את התופעה.
רשף חן: להגיד שזה יפסיק את זה לחלוטין, כנראה שלא, אבל אם אתה יוצר במועדון שלך נורמה שבעצם כולם מבינים שאם נוגעים לא קורה שום דבר, אז יגעו.
ראל נדל: אני חושב שזה צריך להתחיל ברמת החינוך, כמו בכל דבר.
אתי לבני: יש בפני מי להתלונן?
אתי לבני: הטרדה מינית לא נראית לי פחות חשובה מהאונס, כי ככה זה מתחיל.
אתי לבני: אפשר להתלונן?
אתי לבני: יש איזו דרך לטפל בזה מובנית בתוך מועדונים או במועדון גדול כמו שלך?
אתי לבני: מה תעשה בחורה שעושים לה את הצביטות האלו?
ראל נדל: המועדון שלנו, למרות שהוא זכה לפרסום עם כל מיני מקרים, הוא מועדון מאוד מסודר יחסית.
ראל נדל: יש בו חברת אבטחה מאוד גדולה, יש בו נהלים, יש בו סדר שיחסית לא קיים ברוב המקומות.
ראל נדל: אני חושב שיש עוד דרך ארוכה עד שנגיע למצב.
ראל נדל: אני יכול לענות לך על מה קורה אצלי במועדון, ויש אצל מי להתלונן.
ראל נדל: בתל-אביב המצב הרבה יותר מתקדם מאפשר בפריפריות בכל הנושא של נהלים.
ראל נדל: יש הקפדה על נהלים.
ראל נדל: יש התפתחות, יש דו-שיח, יש העברת מידע בין בעלי עסקים וכו'.
ראל נדל: המצב במקומות אחרים הוא לפעמים מצב פחות טוב.
ראל נדל: אין יישות כזאת שאפשר ללכת להתלונן בפניה.
ראל נדל: אם מתלוננים באופן עקרוני זה יהיה לחברת האבטחה או למנהל המקום.
ראל נדל: יש הרבה מאוד הסתרה של בעלי המקומות לגבי תופעות שקורות אצלם.
ראל נדל: גם אם בחורה באה להתלונן, ברוב המקרים יעדיפו להשתיק את זה על-מנת למנוע פגיעה במועדון שיכולה להגיע למצב של סגירה שלו, יכולה לגרום לפגיעה כלכלית.
רשף חן: מה שאתה אומר הוא שרוצים יותר את הביזנס של המטרידים מאשר את הביזנס של המוטרדות.
רשף חן: זה דבר נורא.
הילה קרנר-סולימאן: אני חושבת שגם פחות רוצים להיתפס, כיוון.
הילה קרנר-סולימאן: .
רשף חן: אני חושב שבאים למועדונים למטרות אחרות.
ד"ר רויטל סלע: אני רוצה להדגיש שלמועדונים אין אינטרס לטפל בדברים האלה, בוודאי לא להפנות את אותן צעירות - אם הן כבר פונות - לסידורי האבטחה או לבעלי המקום כדי להתלונן, מאחר וזה יפגע בשמם הטוב.
ד"ר רויטל סלע: זה עסק כלכלי.
ראל נדל: לא לכל המועדונים יש את אותו אינטרס.
ראל נדל: צריך להבין שזה נובע גם מהיחסים ומהתגובה המשטרתית בנושא הזה.
ד"ר רויטל סלע: הנושא של הטרדה מינית זאת עבירה מאוד מאוד רחבה, ואנחנו בעניין הזה צריכים להבין שלא מדובר רק בצביטה, זה יכול להתרחש גם בהקשרים הרבה יותר חמורים – הטרדה מתמשכת, מעשים מגונים.
ד"ר רויטל סלע: החוק כשהוא קבע את הסעיף של הטרדה מינית השאיר פתח להרבה מאוד סוגים של פגיעות מיניות שיכולות להתרחש עד לאונס.
ד"ר רויטל סלע: אין לי ספק שישנן נערות שנמנעות מלהגיש תלונה מהחשש שההורים יגבילו את הבילויים שלהן, מהחשש של איך זה יתפרש, מהחשש לדימוי שלהן החברתי.
ד"ר רויטל סלע: אין להן את הביטחון או את היכולות מבחינה פסיכולוגית להתמודד עם הנושא של הדיווח.
ד"ר רויטל סלע: אני לא אתפלא אם אני אשמע שיש בנות שנאנסות מתחת לגיל 18 ולא הגישו תלונה.
ד"ר רויטל סלע: הן גם לא יודעות על האפשרויות לפנות למרכז לנפגעות אונס או למרכזים אחרים לקבל סיוע, כי אין להן את ההכוונה להגיע למקומות האלה.
ראל נדל: אני מתאר לעצמי שאנחנו נגיע לצעדים פרקטיים.
ראל נדל: אני שמח שהדיון הזה מתקיים.
ראל נדל: אין ספק שיש רייטינג מאוד גבוה למקרים שקורים במקומות ציבוריים, בעיקר במקומות המפורסמים.
ראל נדל: אני לא יודע מה מספר מקרי התקיפה המינית במקומות בילוי יחסית למקרי התקיפה המינית שקורים בסך הכל בשנה.
ראל נדל: אני מתאר לעצמי שמדובר בתופעה יחסית שולית.
ראל נדל: אני חושב שחשוב מאוד היום לנקוט בהסברה ובצעדים, על-מנת למנוע ממנה להתפשט.
ראל נדל: צריך לשים את הדברים בפרופורציות יחסית למספר המקרים, וצריך לקבוע נהלים וסדרים שיכולים לצמצם את התופעה הזאת.
הילה קרנר-סולימאן: הסיסמה של הקמפיין שעשינו באוגוסט היתה "סקס עושים רק כששניים רוצים".
הילה קרנר-סולימאן: מרבית המועדונים - לדעתי גם שלך - סירבו לאפשר למתנדבות שלנו להיכנס.
הילה קרנר-סולימאן: המועדונים לא רוצים, לא נוח להם להיתפס כאיזה משהו מוסרי שנוזף, שמקלקל את הבילוי ואת הfun שיש במועדונים.
הילה קרנר-סולימאן: הבהרת יפה את הסוגייה של ההסברה, אבל המועדונים לא מוכנים לשתף פעולה בנושא של ההסברה.
ראל נדל: אני לא מכיר את זה.
ראל נדל: השאלה היא אם הפנייה שלכם נעשתה בצורה נכונה.
ראל נדל: יש בעיה למקומות בילוי שרוצים לשדר חופש לבוא ולהגביל את הלקוחות שלהם.
ראל נדל: היה לנו קשה לעשות את הצעדים.
ראל נדל: לקח לנו זמן לעשות את הצעדים שעשינו.
ראל נדל: אני יכול להגיד לכם שיש הרבה מאוד תלונות של אנשים, ואנשים מאוד לא מבסוטים מזה שאנחנו מונעים מהם להיכנס לשירותים.
ראל נדל: אנחנו שילמנו מחיר כבד.
ראל נדל: אנחנו כבר לא מאזינים להם.
ראל נדל: יש לחץ גדול מאוד מצד המבלים על בעלי מקומות.
ראל נדל: זה קיים גם בנושא הסמים.
ראל נדל: המשטרה דאגה לאורך שנים להבהיר לבעלי מקומות שהם צריכים לקחת צעד, ואם הם לא ידאגו לפעילות כנגד סמים במועדונים אז המועדונים שלהם ייסגרו.
ראל נדל: גם זאת פעילות שלכאורה קיימת.
ראל נדל: אנשים רוצים לבוא ולהשתמש בסמים במועדונים.
ראל נדל: עדיין נעשית פעילות שבאה למנוע את זה גם מצד בעלי המקומות.
הילה קרנר-סולימאן: אתה יכול להוביל איתנו מהלך של פנייה למועדונים, סטיקרים, גלויות שאנשים שלכם יחלקו עם עמדה ערכית ברורה סביב הסוגייה הזאת?
ראל נדל: בלי שום בעיה, וזה מאוד קל בעיני שיתוף הפעולה.
הבחורה שנאנסה: אני רוצה לנצל את הבמה שניתנה לי לדבר על כמה דברים חשובים.
הבחורה שנאנסה: אני רוצה לפתוח בהסבר לאיך זה שהסכמתי לבוא לכאן ולהיחשף למרות הפחד, ולהמשיך בסיפור החוויתי והאישי שלי מרגע שזה קרה ועד הרגע הזה שבו אני עומדת כאן מולכם - ההתמודדות האישית שלי בחיי היום יום, חוויות החקירה המשטרתית, הבדיקה בבית החולים, ההתמודדות עם התקשורת בנוגע למקרה שלי, וכמעט הכי חשוב – הפסיקה הכמעט ברורה של כל הנוגעים בדבר שאני אשמה בכל מה שקרה.
הבחורה שנאנסה: לסיום אני אומר לכם מה אני חושבת שחייבים לשנות במערכת המשטרתית, התקשורתית ובגישת מנהלי המועדונים.
הבחורה שנאנסה: מהרגע שביקשו ממני להגיע לוועדה הזאת ולדבר נכנסתי לסוג של היסטריה, פחדתי ממה שיקרה לי בעקבות ההחלטה לבוא.
הבחורה שנאנסה: פחדתי מהחשיפה, ולמען האמת הכי פחדתי ועדיין מפחדת מאיך שהתקשורת תבחר לחגוג על הסיפור שלי פעם נוספת.
הבחורה שנאנסה: אתמול בערב תפסתי את עצמי ואמרתי לעצמי : "ניתנת לך הבמה לומר את מה שיש לך לומר, אז תנצלי אותה".
הבחורה שנאנסה: זה מתחיל בזה שאני הקורבן כאן.
הבחורה שנאנסה: מכיוון שאני לא עומדת על דוכן הנאשמים אני לא חושבת שיש לי ממה לפחד, למרות שיש מעלי מן ענן תקשורת מעוות שבוחן ישירות וללא הרף למה לא מנעתי את המקרה, כאילו שאני אשמה שהוא אנס אותי.
הבחורה שנאנסה: היום לראשונה מזה חצי שנה אני עומדת כאן מולכם, ובעת ובעונה אחת מול עצמי, ואומרת לכם שאני לא אשמה בדבר.
הבחורה שנאנסה: האשמה מוטלת כאן על כל כך הרבה גורמים, שבמקום שיבחנו את עצמם הם משליכים עלי את האשמה.
הבחורה שנאנסה: אז נכון שחיי לא התנהלו כשל בת כפר לפי כל הכללים והחוקים הברורים.
הבחורה שנאנסה: חשוב לי לומר שהתנהגותי לא שונה בהרבה מכל תל-אביבית ממוצעת.
הבחורה שנאנסה: נכון שהשתכרתי עד כלות, ונכון שנכנסתי לשירותים לצריכת סמים עם אדם זר.
הבחורה שנאנסה: שיקול הדעת שלי לא פעל כהרגלו באותו הערב, אך למרות זאת אני לא חושבת שהגיע לי להיאנס אונס אכזרי כזה.
הבחורה שנאנסה: ואתם – אתם מחפשים השלכות חברתיות ותירוצים הגיוניים כדי להשקיט את מצפונכם, כדי לא לקחת אחריות, כדי להמשיך ולהאמין בבועה הקלישיאתית ש"לי זה לא יקרה", ו"אם זה היה קורה לי, הייתי מתנהגת אחרת".
הבחורה שנאנסה: אחרי המקרה דיברתי, השמעתי את קולי, אפילו השליתי את עצמי לכמה דקות שמנעתי מהוועדה הזאת לעשות זאת שוב.
הבחורה שנאנסה: אבל רק לפני שבוע ראיתי בעיתון תל-אביבי מקומי תמונה של ה"יצור" הזה חבוק עם שתי בחורות צעירות.
הבחורה שנאנסה: איפה - אם לא במועדון הTLV.
הבחורה שנאנסה: קשה להאמין איך חיים שלימים של בן אדם שהיו ברורים משתנים בן לילה מקצה לקצה.
הבחורה שנאנסה: דברים שנראו חשובים גם קודם אכן נראים לפתע כל כך לא משמעותיים.
הבחורה שנאנסה: לאחר המקרה התרסקו חיי, הימים הפכו ונהיו יותר ויותר קשים – הסתגרויות, התבודדויות, דיכאון לא רצוי ובכי שלא יודע גבולות.
הבחורה שנאנסה: חשוב לי להבהיר כמה דברים שנראה לי שאתם לא מבינים.
הבחורה שנאנסה: מי זה בעצם "אתם"?
הבחורה שנאנסה: הביקורת שלי היא קשה וארוכה, ואני אנסה לקצר ככל האפשר.
הבחורה שנאנסה: הביקורת שלי מתחילה בצורת ניהול החקירה.
הבחורה שנאנסה: לתומי חשבתי שבתחנת המשטרה אני ארגיש מוגנת ובטוחה, במקום זה אני מוצאת את עצמי נחקרת ונשאלת שאלות קשות מנשוא מצד חוקרים חסרי רגישות.
הבחורה שנאנסה: שאלות שאפילו לא העזתי לשאול את עצמי נשאלו בצורה כל כך בוטה על ידי החוקרים.
הבחורה שנאנסה: ואני יושבת שם המומה לחלוטין, הלא לפני כמה שעות נאנסתי.
הבחורה שנאנסה: טרם עיכלתי מה קרה, ולרגע אני מרגישה קטנה יותר ויותר מול המערכת הזאת.
הבחורה שנאנסה: אני מרגישה את האחריות שנלקחת ממני בפעם השנייה באותו ערב.
הבחורה שנאנסה: אני מגיעה הביתה בתום חקירה מייגעת, נכנסת להתקלח, מצחצחת את הגועל מעלי, אבל כמובן שהוא מסרב להעלם.
הבחורה שנאנסה: אני צונחת למיטה ונכנסת לשינה עמוקה, מתוך תקווה שאקום בעוד מספר שעות ואגלה שהכל היה רק סיוט ושלי זה לא קרה.
הבחורה שנאנסה: פתאום אני מתעוררת לתוך סיוט בתוך מציאות, מגלה שכולם מדברים על זה בחדשות, והנה יש כותרת חדשה: "עוד אונס בשירותי הTLV".
הבחורה שנאנסה: אני יודעת שלבחור כבר יש הרשעות קודמות בעבירות מין, אני מתחילה להילחץ, אבל נרגעת קלות מהמחשבה שהוא יושב כרגע מאחורי סורג ובריח.
הבחורה שנאנסה: אני שואלת את עצמי איך במקביל אני אומרת לאמא שלי: "אמא, אנסו אותי במקום העבודה שלי".
הבחורה שנאנסה: איך?
הבחורה שנאנסה: בין איך לאיך מצאתי את הדרך וסיפרתי עוד באותו היום, הרי בין כה וכה היא תתקשר ותשאל אותי אם שמעתי על האונס במועדון הזה שלי, ובטח תשאל למה אני עוד עובדת במקום הזה.
הבחורה שנאנסה: לאחר שסיפרתי לה, היא הגיעה במהרה והבנתי שאני לא יכולה לברוח מהמשך ההתמודדות עם המקרה ושאני צריכה ללכת לבדיקות בבית חולים, כאילו לא הספיק לי מה שקרה מספר שעות קודם לכן.
הבחורה שנאנסה: אני נחקרת מחדש על ידי עובדת סוציאלית, שבשבילה הייתי רק עוד מקרה ועוד איזה מספר סטטיסטי בגרף אחוזי הנאנסות בשנה.
הבחורה שנאנסה: אני עוברת בדיקה טראומטית ומשפילה, ושוב כחלק משגרת בית החולים הם נותנים לי כמות היסטרית של כדורים ואני הולכת לישון שוב בתקווה שאולי מחר תתגשם משאלתי ואתעורר למציאות ואגלה שזה היה רק חלום רע, סיוט.
הבחורה שנאנסה: בבוקר השני מאז המקרה - יום ראשון - אני שומעת מאמא שלי שהסיפור נמצא בכותרות העיתונים.
הבחורה שנאנסה: עדיין אין לי אומץ לקרוא כותרות מזעזעות ולגלות שקורבן היום הוא בעצם אני.
הבחורה שנאנסה: בערב העזתי לקרוא ונחרדתי מהדברים המעוותים שנאמרו.
הבחורה שנאנסה: לא היתה כל התחשבות בקורבן שיושב בבית וקורא.
הבחורה שנאנסה: אני מגלה שבכלל הגעתי איתו למועדון והכרנו עוד קודם, שהגענו בחבורה.
הבחורה שנאנסה: על מה אתם מדברים?
הבחורה שנאנסה: "נכנסנו לנו לשירותי הגברים", טענו בעיתון.
הבחורה שנאנסה: חמורה מכל היתה תגובת בעל המועדון, אותו אדם ששבוע קודם עבדתי עבורו והיתה לי הסמכות להחליט מי ייכנס ומי לא ייכנס למועדון שלו.
הבחורה שנאנסה: שמעתי אותו אומר דברים קשים: "זה ידוע שבחורות נכנסות לשירותים כדי לעשות סמים ולהזדיין, אחר כך מתחרטות על זה".
הבחורה שנאנסה: הדבר שאני מתחרטת עליו זה שחשבתי שמקום העבודה הזה הוא משפחה.
הבחורה שנאנסה: לא חשבתי שינטשו אותי ברגע של צרה.
הבחורה שנאנסה: שמתי לב שבאופן שיטתי בעל המועדון מנסה לשמור על העסק שלו ללא בחילה בשום אמצעים הומניטריים בסיסיים.
הבחורה שנאנסה: במקום לחשוב על פתרון לטרנד החדש והמזעזע הזה, במקום להוקיע את המעשים המזוויעים האלה, הם פועלים ממניעים כלכליים אגואיסטיים נטו.
הבחורה שנאנסה: הם בוחרים בדרכם לתת לגיטימציה לתופעה הנוראית המתפתחת בתרבות חיי הלילה.
הבחורה שנאנסה: והסיוט נמשך.
הבחורה שנאנסה: בהמשך הערב אני קוראת באינטרנט שהחשוד שוחרר בערבות.
הבחורה שנאנסה: יש לכם מושג איך זה מרגיש?
הבחורה שנאנסה: זה מרגיש כמו נסיעה באופניים במדרון ללא מעצורים.
הבחורה שנאנסה: בדיוק ככה זה מרגיש.
הבחורה שנאנסה: הפחד תקף אותי.
הבחורה שנאנסה: כעבור שעה אני מקבלת שיחת טלפון מהמשטרה, הם שואלים אותי אם אני מעוניינת באימות איתו.
הבחורה שנאנסה: אני מסכימה בחוסר ידיעה מוחלט מהנזק הנפשי של מפגש בשלב כל מוקדם שיעורר בי.
הבחורה שנאנסה: אני מסכימה, כי היועצת המשפטית שלי אומרת לי שזה יעזור בשעת המשפט.
הבחורה שנאנסה: מגיע הבוקר הבא.
הבחורה שנאנסה: אני קולטת שאני הולכת להיפגש איתו, והתנאי ההכרחי עבורי הפעם הוא להרגיש מוגנת.
הבחורה שנאנסה: מתקשרת למשטרה לבקש ליווי צמוד.
הבחורה שנאנסה: הסבירו לי שזה לא נהוג, כאילו שאני יודעת או איכפת לי מה נהוג במקרים כאלה.
הבחורה שנאנסה: רק לאחר שסירבתי להגיע לאימות הסכימו להצמיד לי שוטר.
הבחורה שנאנסה: ביום אני מגיעה ומודיעים לי שיש המשך לחקירה מאתמול.
הבחורה שנאנסה: אני משתפת פעולה אך הפעולה נקטעה.
הבחורה שנאנסה: "האימות צריך להתחיל, נמשיך אחרי העימות", אמר לי החוקר.
הבחורה שנאנסה: חשוב לי לציין שאני לא אמורה להיחקר על ידי גבר על פי החוק.
הבחורה שנאנסה: אני אומרת לו: " בו נסיים עכשיו, אני לא אוכל לעמוד בזה אחרי האימות, אני רוצה ללכת הביתה".
הבחורה שנאנסה: הוא הולך, לכאורה בודק וחוזר כעבור דקה עם תשובה שלילית.
הבחורה שנאנסה: ושוב אני מרגישה את עצמי קטנה וקטנה מול המערכת המשטרתית האכזרית שלא מתחשבת ביחסי אנוש בסיסיים.
הבחורה שנאנסה: אני נכנסת לאימות והבטן מתהפכת.
הבחורה שנאנסה: הוא מקריא לנאשם את הזכויות שלו ואני אפילו לא מעיזה להישיר מבט מהפחד.
הבחורה שנאנסה: אפילו לא זכרתי איך הוא נראה.
הבחורה שנאנסה: האימות מתחיל בזה שהוא אומר לי בשיא חוצפתו: "את לא יודעת מה עבר עלי בגללך".
הבחורה שנאנסה: "הבגללך" הזה מהדהד לי בראש עד עכשיו.
הבחורה שנאנסה: העניין עם הבגללך הזה הוא זה שחיזק את ההחלטה שלי להגיע היום ולהשלות את התפיסה הדבילית הזאת שהוא הקורבן אולי.
הבחורה שנאנסה: אנחנו יושבים באימות, והמרחק ביני ולבינו הוא מרחק יריקה.
הבחורה שנאנסה: השוטר יושב מול שולחן ארוך, ואילו אני חשופה שוב ל"יצור" הזה, שוב לא מוגנת.
הבחורה שנאנסה: המשך האימות נוהל על ידי "היצור" בהתקפות בלתי פוסקות בעודו מתרוצץ בחדר וצועק עלי.
הבחורה שנאנסה: מידי פעם השוטר ממליץ לו מבחינה משפטית להירגע אחרת זה יפגע בו בזמן המשפט.
הבחורה שנאנסה: אני לא מצליחה להבין איך החוקר הזה מגיע ממקום של להגן עליו, במקום לתת טיפת סימפטיה למקרה שלי.
הבחורה שנאנסה: הוא כמעט קובע שאני אשמה כאן.
הבחורה שנאנסה: יצאתי בבכי מהחדר, וסירבתי להמשיך באימות.
הבחורה שנאנסה: שוטרת שהיתה שם הצליחה לשכנע אותי לחזור , וביקשה ממני לחזור איתה לחדר והיא תעמוד בינינו.
הבחורה שנאנסה: כמובן שהאימות הופסק באמצע בגלל ההתנהגות המפלצתית של ה"יצור" בשנית, שלמרות הפצרות החוקרים המשיך לקום ממקומו וניסה לתקוף אותי בצורה פיזית.
הבחורה שנאנסה: כולם אמרו לי שזה מצויין כי זה ישמש נגדו בבית משפט.
הבחורה שנאנסה: מעניין שבתיק החקירה מופיע העניין כדבר פעוט בשלב החקירה, וגילוי האלימות מצידו מוקטנים ככמעט ולא היו.
הבחורה שנאנסה: לפני כחודשיים קיבלתי שיחת טלפון מהפרקליטות, הם אמרו שהתיק נסגר מחוסר ראיות.
הבחורה שנאנסה: אתם מכירים מקרה אונס שיש בו מספיק ראיות?
הבחורה שנאנסה: זה שהוא אנס לא מספיק?
הבחורה שנאנסה: וזה שהוא ניסה לתקוף אותי באימות לא משנה משהו?
הבחורה שנאנסה: החוק כל כך יבש וכל כך מקל עם האנשים, לא פלא שבנות לא מעיזות להתלונן הרי הן יודעות שבסופו של דבר הקורבן הופכת לנאשם והנאשם לקורבן מסכן.
הבחורה שנאנסה: שלשום קיבלתי לידי לראשונה את תיק החקירה.
הבחורה שנאנסה: באמת שלא ידעתי אם לצחוק או לבכות, אני לא מבינה את חוסר העניין בדברים שהוא אמר ואת הסתירות הברורות שנכתבו בפרוטוקולי המשטרה.
הבחורה שנאנסה: נראה כאילו מישהו מתכוון להתעלם מכל הדברים הקשים שאמרתי, למחוק מהפרוטוקול את מרבית הנקודות החשובות שציינתי שלדעתי היו מציגות את המקרה שלי באור שונה לגמרי.
הבחורה שנאנסה: פשוט אמרו: "בואו, זה עולה הרבה כסף למדינה, נקצר במילים, נקבע את פסיקתנו כי לא ברור לנו מה קרה שם".
הבחורה שנאנסה: יש להם את כל הסיבות בעולם לעצור את ה"יצור" הזה לכמה שנים טובות, והם לא עושים את זה.
הבחורה שנאנסה: הם לא מנעו ממנו לעשות את הדברים בפעם השלישית למישהי אחרת.
הבחורה שנאנסה: הם אומרים שאם זה יקרה פעם שלישית הוא ייענש גם על הפעמיים הקודמות.
הבחורה שנאנסה: בעצם הם נותנים איזה סוג של תקווה שהדביל הזה ייעשה את זה שוב כדי שהוא ייענש.
הבחורה שנאנסה: אני שואלת אתכם אם זאת אמורה להיות משאלתי, שהוא ייפגע בעוד מישהי כדי שהוא יחטוף סוף סוף.
הבחורה שנאנסה: אני כאן לשנות 3 דברים.
הבחורה שנאנסה: הדבר הראשון זה צורת החקירה המשטרתית שחייבת לשנות פאזה של 180 מעלות.
הבחורה שנאנסה: הם חייבים.