GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענת אופיר: היום אין דבר כזה.
ענת אופיר: גם צריך הכשרה מיוחדת בכלל לכל הנושא של אכיפת הקוד, לא רק בבתי-החולים אלא גם בקהילה.
ענת אופיר: כל הדברים האלה קיימים.
ענת אופיר: זה דבר שרציתי להעלות כאן, שהכנסת תדע, שזה דבר שצריך לתקצב אותו ולהכניס אותו.
אתי לבני: אני רוצה להעיר משהו לדברים שאמרת מבחינה קונצפטואלית, לפני שאנחנו נכנסים לפרטים ולאכיפות.
אתי לבני: אין ספק שהוועדה לקידום מעמד האישה חושבת, ונביע את זה, שיש חופש בחירה לנשים.
אתי לבני: נכון שיש עדיפות להנקה, כנראה מבחינת התזונה של התינוקות, אבל אישה זכאית לבחור.
אתי לבני: אני למשל, בלי לעשות שום פרסום, וזה היה לפני הרבה שנים, לא הנקתי.
אתי לבני: בחרתי לא להיניק מכל מיני סיבות.
אתי לבני: אני לא רוצה לעודד, אני לא רוצה לומר שזאת הדרך.
אתי לבני: בחרתי לא להיניק.
אתי לבני: אבל באותו זמן גם לא היתה לי האופציה לשקול אחד מול השני ולקבל את הנגישות.
אתי לבני: לעניין הזה חשוב שנקיים בוועדה למעמד האישה את הדיון, כדי ליצור את הנגישות הטובה ביותר ופרישת הנושא בפני כל אישה שתוכל להחליט בלי כפייה.
אתי לבני: כי גם עניין ההנקה הפך להיות דת ופונדמנטליזם, וכאשר גילה גמליאל באה להחתים אותנו על הצעת החוק בשנה שעברה, אני למשל לא חתמתי כי חשבתי שלא נקבע האיזון הנכון והנגישות של האישה לבחור בחירה אמיתית.
אתי לבני: אבל בחירה אמיתית היא בהחלט שיקול מאוד מאוד חיובי לכיוון הנקה.
רותי ויינשטיין: אני מנהלת המחלקה לחינוך וקידום בריאות במשרד הבריאות.
רותי ויינשטיין: בהמשך לדברייך, זה בדיוק מה שמשרד הבריאות רוצה, שתהיה בחירה מלומדת לכל אישה, שיהיו לה התנאים אם היא בוחרת להיניק.
רותי ויינשטיין: שיהיה לה הייעוץ הנכון, שבית-החולים יהיה ידידותי להנקה, שתהיה אחר-כך בקהילה נגישות וזמינות לטיפות חלב.
רותי ויינשטיין: שהכול יאפשר לה אם היא רוצה בכך.
רותי ויינשטיין: אם היא לא רוצה בכך, אנחנו רוצים לעודד אותה להאכיל את התינוק בצורה הכי טובה שהיא יכולה, עם תמ"לים, אם זאת הבחירה שלה, אבל שבאמת תהיה לה בחירה.
מיכאל מלכיאור: השאלה מי צריך לעודד - יצרני התמ"ל והמומחים שלהם, או מישהו אחר?
רותי ויינשטיין: מי שצריך לעודד זה משרד החוץ, ואנחנו צריכים כן לאכוף את החוק, ובאמת יש לנו בעיה של כוח-אדם.
רותי ויינשטיין: אנחנו לא יכולים היום.
רותי ויינשטיין: יש יוזמות מקומיות בהרבה מקומות שכן נכנסים ומדברים, אבל אנחנו חייבים שיהיה יותר כוח-אדם כדי לאכוף את החוק.
רותי ויינשטיין: משרד הבריאות עושה קורסי הכנה כדי לעזור לצוותים בבתי-החולים.
רותי ויינשטיין: גם קופות החולים וגם בתי-החולים של שירותי בריאות כללית ובתי-חולים פרטיים עושים תוכנית הכשרה למדריכות בנושא הנקה, כיצד לסייע להצלחת ההנקה, וזאת כדי לעזור לאישה עם הדרכה נכונה.
רותי ויינשטיין: אותו הדבר עם הקמפיין השנה.
רותי ויינשטיין: אנחנו לא רוצים לכפות על אישה לשאוב חלב, אבל אנחנו רוצים לאפשר לנשים שבוחרות להמשיך להיניק, לשאוב במקום העבודה.
רותי ויינשטיין: זה כברירת מחדל.
רותי ויינשטיין: היינו רוצים שתהיה חופשת לידה יותר ארוכה, כמו שהצעת, אבל ברירת המחדל היא שיהיה מקום לשאוב.
אתי לבני: אני רוצה לברך את יושב-ראש הכנסת, שהצטרף אלינו עכשיו, ויש לו בשורות.
אתי לבני: אשמח אם הוא יישא דברים.
ראובן ריבלין: רבותי יושבי הראש, גברתי יושבת-ראש הוועדה למעמד האישה, אדוני יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, חשבתי שצריך היום לבוא ולהשתתף בישיבה זו כדי להראות עד כמה הכנסת רואה בחשיבות את הנושא שאתם דנים בו היום, ואת נושא האם והילד בכלל.
ראובן ריבלין: אני מוכרח לומר לכם שבשנות חלדי כפוליטיקאי פעמים רבות כשאני נמצא במקום כזה או אחר, ורואה מנהיג כזה או אחר, אני מנחש האם אמו היניקה אותו או לא, ובדרך כלל אני גם לא טועה.
ראובן ריבלין: אם כי הפוליטיקאים פעמים רבות בעלי יכולת וסגולות גם להראות לנו כאילו הם שתו חלב אם, אבל הדברים מתבררים על ציר זמן.
ראובן ריבלין: אנחנו מעודדים את העניין מאוד, ולכן אנחנו רוצים גם להיות לדוגמה.
ראובן ריבלין: בחרתי את הישיבה הזאת כדי להודיע ולהכריז, שאנחנו בונים כרגע ומכפילים את מקום מושבה של הכנסת במרחבי בנייה חדשים, ובתוך אותו מרחב בנייה תהיה טיפת חלב מיוחדת לנושא האם והילד, ואימהות תוכלנה להיניק בפועל אם וכאשר הינוקא יכול להיות בעל היתר כניסה לכנסת ולא יהווה סיכון ביטחוני כזה או אחר.
ראובן ריבלין: .. וכאשר האם תרצה לבצע את אותה פעולה, היא תוכל להעביר לילד את חלב אמו לתפארת האם, הילד ומדינתנו כולה.
ראובן ריבלין: מזכיר הכנסת דיבר עם רופא הכנסת, ועד אשר יתפנה וייוחד המקום באגף החדש, ואני מתאר לעצמי שזה יהיה עוד שנה, כבר היום אחד משלושת חדרי המרפאה עומדים לרשות אותן אימהות המבקשות לעשות שימוש למטרה זאת.
ראובן ריבלין: הדברים האלה כבר נעשים כדבר שהיה מובן מאליו מבחינת מרפאת הכנסת, וגם על זה הייתי מבקש לבוא ולומר בבחינת נאה דורשים, נאה מקיימים, ואנחנו כהולכים לפני המחנה באותו מסע שהתחלתם בו, אנחנו מראים שהכנסת בהחלט רואה חשיבות בכך, ולמעשה גם פועלת ולא רק אומרת.
ראובן ריבלין: אני מצטער שלא אוכל להיות פה הרבה זמן, אבל אשאר עוד כמה דקות, ואחר-כך אצטרך בשקט ובשלווה לצאת, ואם אשמיע הערות שלא במקומן, אני ינקתי חלב אם.
מיכאל מלכיאור: כבוד היושב-ראש, היה כדאי לנו שתבוא לכמה הדקות הספורות האלה, כדי לשמוע את הבשורה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה חשוב ביותר, והיתה לנו גם התכתבות בנושא, שכנסת ישראל תהווה דוגמה לכל מקומות העבודה בישראל.
מיכאל מלכיאור: כי הרבה פעמים זה לא דבר שאישה תבוא ותבקש, ולכן צריכה להיות יוזמה של בעלי המקום, כדי לאפשר בנוחיות, באסתטיות, מקום שראוי לבלות שם ביחד שעות קריטיות מאוד של אמא ותינוק.
מיכאל מלכיאור: אני מאוד שמח על הבשורה הזאת, ונוציא את זה בצורה ראויה כדוגמה למקומות העבודה בישראל.
מיכאל מלכיאור: הסידור הנוכחי הוא הרע במיעוטו.
מיכאל מלכיאור: יש נכונות מאוד גדולה של האחות והרופא פה לתת אפשרות לנשים להנקה, אבל זה לא תמיד מסתדר.
מיכאל מלכיאור: כשבא חבר כנסת שיש לו קוץ באצבעו והוא חושב שבזה כל העולם נגמר, מייד מגרשים כל מי שנמצא, ולא חשוב אם זה תינוק או אמא, כי חבר הכנסת עם הקוץ הוא דבר שעומד ברומו של עולם.
מיכאל מלכיאור: אני לא רוצה לזלזל בקוצים, אבל צריכים לדעת שזה משהו לגמרי, שיש חדר שמיועד למטרה זו ושיהיו כל הסידורים הטכניים של שאיבת חלב וכל מה שצריך, כדי שזה ייעשה במקום ראוי וטוב.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שזה שיושב-ראש הכנסת הוא חלוץ בנושא זה סימן טוב לכל מה שהולך במדינה בתחום הזה, ואני רוצה להודות לך.
אתי לבני: גם אני רוצה להודות לך.
אתי לבני: אני חיה על בשרי את הסידורים האלה, עם עוזרות שלי ועוזרות שכנות.
אתי לבני: אין סידורים מספקים.
אתי לבני: בהחלט אני מאוד מעריכה את ההתארגנות לנושא הזה.
יעקב מרגי: אני רוצה להצטרף לברכות ליושב-ראש הכנסת, שהוא אחד החלוצים בהרבה דברים טובים במדינה.
יעקב מרגי: הייתי רוצה לפנות למשרד הבריאות.
יעקב מרגי: ראינו פה את הקטע של החשש מהפרסום האגרסיבי בבתי-החולים סמוך ללידה.
יעקב מרגי: זה לא הזמן, זה לא המקום.
יעקב מרגי: הייתי חבר בוועדת המוהלים, ואני רוצה לומר שהיוזמה התחילה בנושא המוהלים כי נכנסו "חאפרים" לתוך בתי-החולים.
יעקב מרגי: משרד הבריאות רצה למסד את המוהלים המוסמכים.
יעקב מרגי: זו הסיבה שרק מהולים מוסמכים מורשים להיכנס לבתי-החולים.
יעקב מרגי: אני יודע שרוב הנשים היולדות, האימהות, בישראל, עוברות דרך טיפות החלב.
יעקב מרגי: המפגש הראשון של היולדת, אחרי המשפחה, זה בטיפת חלב.
יעקב מרגי: לכן אני חושב שזה המקום, ואני מקווה שלא יבוטלו טיפת החלב, שם זה צריך להיות, במינון הנכון, בהכוונה הנכונה.
יעקב מרגי: מדינת ישראל היא אחת היוזמות והמובילות בנושא טיפות החלב, והחשש הוא שכל דבר טוב מנסים לגעת בו.
יעקב מרגי: אני מקווה שנצליח גם בשנים הבאות, בסיועו של יושב-ראש הכנסת, לשמור על הנושא.
יעקב מרגי: אני מצטרף לדבריה של יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
יעקב מרגי: אני חושב שהנקה לא צריכה להיות בכפייה.
יעקב מרגי: מי שרוצה להיניק, שתעשה זאת, ומי שלא - לא, ומי שרוצה לשאוב, שתשאב, אבל לא להפוך את זה לדבר מחייב.
מיכאל מלכיאור: את רוצה להציג לנו את המחקר שיש לך בנושא?
ענת אופיר: הנתונים נמצאים פה בדפים.
מיכאל מלכיאור: הבנתי שעשיתם סקר רחב.
ענת אופיר: בשנת 2000 עשינו סקר רחב בקרב יהודיות וערביות.
מיכאל מלכיאור: אגב, ההנקה יותר חזקה בציבור הערבי.
מיכאל מלכיאור: זה אחד הנושאים היחידים שיש יתרון מסוים לציבור הערבי.
דנה רון: עשיתי מחקר במרכז רפואי "העמק" ב-1995-1996.
דנה רון: 96% מהאימהות אחרי לידה רצו להיניק.
דנה רון: בלי עזרה, בלי תמיכה להנקה - 72% היניקו ביציאה מבית-החולים.
דנה רון: עם עזרה - 98% היניקו.
אלן שיין: אני יועצת הנקה מוסמכת.
אלן שיין: בקשר למחקר, זה לא רחוק ממה שדנה מספרת.
מיכאל מלכיאור: יש רק ארבעה בתי-חולים שיש בהם יועצת הנקה מוסמכת.
אתי לבני: אבל לא במשרה מלאה.
אלן שיין: נכון.
אלן שיין: נכון שאנחנו מדינה שיש לנו אחוז מאוד מאוד גבוה, יחסית לכל העולם, של נשים שרוצות להיניק.
אלן שיין: לפי המחקר של 2000 - זה היה 86% עד שיוצאים מבית-החולים.
אלן שיין: תוך שבועיים זה יורד ל-50% אומרים טיפת חלב, אבל מה שמתרחש ביומיים הראשונים זה קריטי.
אלן שיין: בגלל מה שאתה אומר, שאין עזרה בבתי-החולים, אפילו אם יש יועצת הנקה מוסמכת, שהיא גם אחות, ויש בתי-חולים שיש גם יועצת הנקה שאינה אחות, כי זה מקצוע בפני עצמו, שהיינו צריכים להשקיע הרבה כדי להגיע לתואר הזה, וכל חמש שנים יש מבחן חוזר - אי-אפשר להגיד לאחות שעובדת X שעות כאחות, שהיא יועצת הנקה, כי זה דבר שצריך לשריין לו זמן.
אלן שיין: יועצת מקדישה לכל אישה ואישה זמן.
אלן שיין: בתור יועצת, אפילו אם אני עובדת בקבוצה, אני מקדישה אם לא שעה וחצי אז שעתיים, ולפעמים שלוש וארבע שעות, עד שאני רואה אישה מיניקה.
אלן שיין: כשהילד ישן, לא מעירים אותו.
אלן שיין: אי-אפשר לתקן דברים ש"מתפקששים" במצב של לחץ, כאשר מדובר בחצי משרה על נשים רבות שעוברות במחלקה.
אלן שיין: כמובן שבלי ההדרכה הראויה בבתי היולדות, שכבר נתנו את התמ"ל - ולמה נותנים את התמ"ל?
אלן שיין: כי מקבלים אותו חינם, אז מכניסים את זה לכל עריסה של תינוק, אם הוא יונק ואם הוא לא יונק.
אלן שיין: מה קורה בבית-החולים?
אלן שיין: מגיעות אלינו יולדות עם תינוקות שנתנו להם כבר בקבוקים בלי רצונם.
אלן שיין: זה דבר שיש לו גם השלכות רפואיות.
אלן שיין: זו הזכות של האם בלבד להחליט, ולא בית-החולים, אם הילד הזה יקבל מהימים הראשונים כשהוא כל כך חשוף ועדיין לא קיבל את הנוגדנים.
אלן שיין: ההחלטה לתת את הבקבוק הראשון היא לא של האחות, אפילו לא של הרופא אלא של ההורה קודם כול.
אלן שיין: כי בבתי-חולים עדיין נותנים בלי שהאם בכלל יודעת גם כאשר היא רשמה על העריסה שהילד יונק בלבד.
אלן שיין: זה לא צריך לקרות.
אתי לבני: אני רוצה לומר מילה בקשר למה שקיבלנו מהאגודה לזכויות האזרח.
אתי לבני: הדרכה בהנקה איננה כלולה בסל הבריאות.
אתי לבני: כאשר אישה רוצה לקבל את ההדרכה כשהיא יוצאת מבית-החולים זה לא מכוסה, היא צריכה לממן את זה.
אתי לבני: אני חושבת שצריך לכלול את הנושא הזה בסל הבריאות.
תמר אלמוג: אני מנהלת האגף למעונות יום במשרד התמ"ת.
תמר אלמוג: אני מצטרפת לברכות על היוזמה, ואני רוצה לחדד רק נקודה אחת לאחר ששמענו את הדוברים הקודמים - הנקודה שמציינת את הנושא של העידוד.
תמר אלמוג: אני חושבת שנשים שילדו נחלקות לשלוש קבוצות: כאלה שהחליטו מראש ובטוחות בעצמן שהן הולכות להיניק ואך ורק לעשות זאת, כאלה שהחליטו שזה לא בשבילן, ויש הקבוצה הנוספת, שמתנדנדת בין לבין.
תמר אלמוג: ואז אם ייווצרו התנאים במקומות העבודה, הסיכויים שהיא תלך לכיוון הנקה ילכו ויגדלו.
תמר אלמוג: ואולי על הקבוצה הזאת צריך להתמקד.
מיכאל מלכיאור: אנחנו מקווים שגם יהיה פיקוח.
תמר אלמוג: זה בדרך, ואשמח מאוד לעדכן אותך בהתקדמות של משרדנו בנושא.
תמר אלמוג: יחד עם זאת, אוכלוסיית הילדים שנקלטת במעונות היום היא לרוב מגיל שישה חודשים ומעלה.
תמר אלמוג: לפי הנתונים שהוצגו לפנינו, אני רואה שדווקא בגיל הזה ישנה ירידה משמעותית בהנקה.
תמר אלמוג: אני רואה שזה עומד על כ-32% בלבד אצל הנשים היהודיות, ו-50% אצל הנשים הערביות.
תמר אלמוג: ככל שגיל הילד עולה, רמת ההנקה הולכת ויורדת.
תמר אלמוג: מעט מאוד אימהות מכניסות את הילדים מתחת לגיל שישה חודשים.
תמר אלמוג: אנחנו גם לא מאפשרים לפני שלושה חודשים, כי התנאים הסביבתיים בכיתת המעון אינם מאפשרים את העניין הזה.
תמר אלמוג: זה גם נתון שצריך לקחת בחשבון.
תמר אלמוג: זאת אומרת, לא לבנות הרבה על המעונות, כי בסוף האוכלוסייה הרלוונטית לא נמצאת שם.
מיכאל מלכיאור: אני רוצה שנתמקד בשתי תקופות קריטיות: התקופה הראשונה היא מייד אחרי הלידה, כהמשך לשבועיים הראשונים, כשרואים ש-86% מהנשים רוצות הנקה, והאחוז יורד מהר מאוד, ו-50% בפועל מסוגלות לעשות את זה, כיוון שיש להן ההדרכה או העידוד בשעות הקריטיות.
מיכאל מלכיאור: בתקופה זו אפשר לעשות הרבה יותר בתחום עזרה, עידוד וייעוץ, בעיקר בבתי-החולים.
מיכאל מלכיאור: לאחר מכן ישנו הנושא של מקומות העבודה, כשאישה יוצאת למקום העבודה ואז הנושא הרבה יותר קשה.
מיכאל מלכיאור: אם רוצים שאישה תחזור לעבוד ויחד עם זה לאפשר לה, לפי בחירתה החופשית, הנקה, כמו שאומר יושב-ראש הכנסת, זה טריוויאלי שחייבים לאפשר לה את זה.
אתי לבני: עלה הנושא של מעונות יום.
אתי לבני: כמקום למחשבה, אני חושבת שמעונות בצמוד למקומות עבודה גדולים - אומנם זה לא הנושא שלנו - זה דבר שהוא הראשון במעלה.
אתי לבני: הוא הפתרון לנשים העובדות שרוצות לטפח קריירה.
אתי לבני: כאשר אנחנו שוקלים במעבר למבנים החדשים פינות הנקה, בוא נשקול גם אפשרות למעון יום ליד הכנסת.
אתי לבני: אני חושבת שיהיה בכך מסר יוצא מן הכלל.
ראובן ריבלין: בפארק תעשייתי שבו קיימים כל הדברים האלה, מדובר באלפי אנשים.
ראובן ריבלין: אנחנו יכולים אולי להגיע למצב שניתן יהיה לחייב מפעלים עתירי כוח-אדם על-פי חוק.
ראובן ריבלין: בכנסת מדובר בכל זאת במתי מעט - - -
יעקב מרגי: יחד עם קריית הממשלה.
תמר אלמוג: בגן הוורדים היה מעון יום של "נעמת" והוא שירת את ילדי העובדים.
ראובן ריבלין: זה משהו אחר.
ראובן ריבלין: הדבר הוא בעייתי ואני לא אוהב להבטיח דבר שאני צריך לברר אותו.
ראובן ריבלין: יש הרבה קשיים בנושא.
מיכאל מלכיאור: הדבר צריך עיון ובירור.
אתי לבני: לא זה המקום.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהיושב-ראש יכול לראות שיש הבדל בין הגבריות של הייצוג בכנסת לבין הייצוג של המומחים מסביב לשולחן.
מיכאל מלכיאור: אני בטוח שתתמוך בזה שבכנסת הבאה יהיה יותר איזון בשני הצדדים.
ראובן ריבלין: לפני שהייתי שר ויושב-ראש הכנסת, הייתי אחת-עשרה שנה חבר כנסת והייתי חבר בוועדה לקידום מעמד האישה והוועדה לזכויות הילד, והשתתפתי מעל 80% מהישיבות.
מיכאל מלכיאור: תודה על הבשורה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש לי הערות שהייתי רוצה שיושב-ראש הכנסת ישמע אותן, אבל הדבר החשוב נאמר.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: רציתי לפנות אליו גם כן בעניין הזה, שלכנסת יהיה ייצוג לעניין הזה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: לגופו של עניין: אני חושב שאנחנו מדברים פה על המובן מאליו.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני כאיש מאמין, המאמין שאלוהים ברא ונותן והוא יודע בדיוק מה נחוץ ומה טוב לילד ולאם, לא בכדי נתן לאם להיניק את הילד.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: עכשיו המדע מוכיח זאת.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: המדע אומר, זה לא רק בשביל התזונה והאוכל, יש הרבה דברים מעבר לזה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יש פה גם עזרה נפשית, נדמה לי שהדדית לאם וילד, יש פה חיסון, ויכול להיות שיש דברים שעוד איננו מכירים אותם.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: בשבילי, זה מובן מאליו.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: מתי מתעוררת הבעיה?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: כאשר בחיים המודרניים הנשים לא יכולות למצוא כל כך את הזמן ואת האפשרות להיניק מספיק זמן את התינוקות, ואז צריך למצוא תחליף.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני בעד שכמה שיותר תוכלנה הנשים להיניק.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: העברנו הצעת חוק, נדמה לי שזה עדיין לא סופי, לאפשר הנקת אם במקומות העבודה ובשעות העבודה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: ככל שניתן, חייבים לאפשר זאת, ולא על חשבון העבודה או על חשבון הפרנסה של האם.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני רוצה להזכיר, אינני יודע כיצד נהוג עכשיו, דיברנו על דת ואמונה, אצלנו באמונה תקופת ההנקה היא שנתיים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יכול להיות שבינתיים מיניקים רק שנה, ובקושי.
מיכאל מלכיאור: גם ביהדות זה שנתיים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה אותו אלוהים.
מיכאל מלכיאור: בגמרא יש הנקה גם של ארבע וחמש שנים, אבל שנתיים אישה פטורה מצום, שזו התקופה שמקובלת, גם לפי המסורת היהודית.
קריאה: אני לא בטוחה שהיא פטורה מהצום.
מיכאל מלכיאור: היא פטורה מכל הצומות חוץ מיום כיפור ותשעה באב.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: באופטימיות הזאת אני מסיים, אין לי מה להוסיף.
מיכאל מלכיאור: באחוות האסלאם והיהדות, גם בתחום הזה.
יעקב מרגי: מההנקה תצא הבשורה.
לורן: בהמשך לדברים שאמר הרב מלכיאור.
לורן: אני פשוט נזכרת מזה די מקרוב.
לורן: התינוקת שלי בת שמונה חודשים וחצי.
לורן: אישה שיולדת שוהה בבית-החולים בדרך כלל יומיים.
לורן: כשנכנסתי לבית-החולים ביקשתי לדבר עם יועצת הנקה.
לורן: הזכרתי ושוב הזכרתי להם, ובאיזשהו שלב ניגשה אלי יועצת הנקה, אבל אחרי לובי מסיבי.
לורן: (ילדתי לפני כשמונה חודשים).
לורן: זאת אומרת, מה שאני עושה ביום-יום, עשיתי גם בבית-החולים כדי לקבל יועצת הנקה שתדריך אותי ותשב אתי על נושא ההנקה.
לורן: זאת אומרת, זה לא ברור מאליו, הן לא ניגשות לכל אמא, אין שם הדרכה אלא רק אם מבקשים אותה, וקשה מאוד להגיע ליועצת הנקה.
לורן: מהרגע שמשתחררים מבית-החולים יש כל המשברים וכל המעברים.
לורן: החודש הראשון הוא באמת לא פשוט.
לורן: לכן אם היתה כתובת יותר ברורה לגשת אליה במהלך החודש הזה, פחות נשים היו נשברות.
לורן: במעונות היום הילדים מתחיל בגיל חצי שנה לאכול.
לורן: לכן הנושא הופך להיות הרבה יותר פשוט.
לורן: פינת ההנקה - הרי אנחנו לא באים עם התינוקות לכנסת - צריכה לשמש לשאיבה.
לורן: זאת אומרת, מקום שאישה יכולה לשבת ולשאוב באופן רגוע, וגם להשאיר את החלב שם בהקפאה, שיוכל לחכות עד השלב שהיא הולכת הביתה.
לורן: אני יודעת שכאשר נגמרה הפגרה וחזרתי לעבודה, נועה היתה בת שבעה חודשים ובעצם הפסקתי לשאוב, כי הרגשתי שאין לי מקום מסודר שאני יכולה להשאיר את החלב, לשים אותו במקרר, לבוא ולקחת אותו.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אני רוצה להתייחס לפן המשפטי של העניין, ואי-אפשר להתייחס לפן המשפטי מבלי קודם לדבר על הנושא החינוכי.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אני חושבת שצריך להתייחס למקומות העבודה, ופעולות החינוך שעושים לאימהות נעשות גם במקומות העבודה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: הרבה נשים שמגיעות ופונות לשדולת הנשים ורוצות לדעת מה הזכויות שלהן כשהן חוזרות לעבודה ומיניקות, אומרות שהיחס של המעסיקים הוא יחס משפיל, לא נעים, קר, בתמצות - יחס של חוסר מקצועיות: את רוצה לחזור לעבודה או את רוצה להיניק.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: הדבר הזה לא עומד בסתירה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: כפי שכבר נאמר, מאוד חשוב שמעסיקים יפנימו שאפשר לחזור לעבודה, לעבוד במקצועיות וגם לשאוב חלב ולהמשיך להיניק.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: הרבה מעסיקים נרתעים מכל התחום הזה של יצירת סביבת עבודה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אני חושבת שצריכה לצאת קריאה, יצירת סביבת עבודה היא דבר מאוד פשוט.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: זה נשמע מסובך.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: המקרר וכו' - רוב הנשים ששואבות מגיעות עם צידנית.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: צריך בסך הכול להקצות חדר אחד בשביל שנשים תוכלנה לשאוב.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: זה לא סיפור גדול.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: ברוב המשרדים שאני מכירה יש חדר בצד שאפשר לשאוב שם.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: זה לא צריך להיות משהו כל כך מפחיד וכל כך מרתיע שמעסיק לא יכול להעמיד את זה.
יעקב מרגי: אני בעד, אבל רק תחשבי שהיום הוא מחויב בחוק בחדר עישון ועכשיו הוא יהיה מחויב בחדר הנקה.
יעקב מרגי: הוא יעבוד בפרוזדור.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אין בעיה להקצות פינה להנקה.
גילה פינקלשטיין: כדי שנשים תוכלנה לעבוד ולהיות עם התינוק צריך חדר ידידותי.
יעקב מרגי: אמרתי את זה כדי קצת להיכנס לראש של אותו מעסיק.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: צריך שני תיקוני חוק: 1.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: מדובר בשעת הנקה, שזה עד גיל שבעה חודשים מתום חופשת הלידה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: בפרקטיקה, הרבה נשים לוקחות כמה שבועות חופשה נוספת, אם זה חופשה ללא תשלום ואם זה חופשה בתשלום, וחוזרות לעבודה רק בתום חמישה-שישה חודשים.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: זאת אומרת, ההטבה הזאת היא לכל היותר במשך שישה שבועות.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אני חושבת שצריך להמליץ על ההנקה לפחות עד גיל שנה, אם לא יותר.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: נכון שזה מוסדר בתקשי"ר, אבל יש הרבה עובדים שהם אינם עובדי מדינה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: 2.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: מה שלא מוסדר בתקשי"ר, ומהווה לפי דעתי, בעיה יותר קשה, ונתקלתי במקרה לפני הדיון הזה בשלוש נשים שפנו בנושא הזה - מדובר עד תום ארבעה חודשיים מאותו יום, שעה אחת ביום.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: כשמסתכלים על משרה מלאה, או יש נשים שעובדות שבע שנים ביום, ויש נשים שדוחסות משרה מלאה, וזה אפרופו סביבת חיים נוחה וטובה לנשים שרוצות לעבוד, לתוך ארבעה ימים.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: יש כאלה שעושות חמישה ימים - ארבעה ימים ארוכים ויום אחד קצר, ואז התקשי"ר לא מעגן את זה, ואותן נשים לא זכאיות לשעת הנקה ביום הקצר שלהם, למרות שהן עובדות משרה מלאה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: אני חושבת שאת החישוב של שעות הנקה נכון לעשות חודשי, אפילו לא שבועי, כי אם אישה עובדת משרה חודשית, ובמשרה החודשית הזאת מגיעה למשרה מלאה, מגיעות לו שעות ההנקה אפילו אם היא לא מיניקה בעבודה, בתור הטבה, כי זו הטבה שמגיעה לנשים, ולא נכון לוותר על ההטבה הזאת, בוודאי לא בשלב הזה.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: לכן חשוב יהיה לשנות את החוק.
אתי לבני: נוציא את זה בסיכום ונטפל בזה.
מיכאל מלכיאור: חמדת צור, את עובדת עם הילד שלך.
חמדת צור: ילדתי את אריק לפני שישה חודשים, ואני עובד בחברת "חובב חקלאות" מזה כשנתיים.
חמדת צור: לפני כשלושה חודשים חזרתי עם אריק לעבודה, וכתגובה למה שאמרת, מעסיק לא צריך להקצות חדר לעישון, חדר להנקה וכו'.
חמדת צור: החדר שבו עובדת העובדת המיניקה יכול בהחלט לשמש כחדר ההנקה שלה.
חמדת צור: היא פשוט סוגרת את הדלת, כמו שאני עושה.
יעקב מרגי: זה לא נכון לכלל מקומות העבודה.
חמדת צור: נכון, ילד הוא לא חוק, כמו שהנקה היא לא חוק.
יעקב מרגי: הוא מעל החוק.
חמדת צור: הוא מעל החוק והוא החוק בעצמו.
חמדת צור: ילד הוא החוק.
חמדת צור: אתה עושה מה שהוא רוצה, במיוחד כשהוא יונק.
חמדת צור: לכן מקומות עבודה צריכים ליצור מסגרת ושיפעלו בתוך המסגרת הזאת.
חמדת צור: המעסיקים שלי, למרות שאני עבדתי ב-open space, בקבלה, העבירו אותי לחדר פרטי, קטן אומנם, אבל חדר שבו נכנס לול, ובו אני יכולה לסגור את הדלת ולהיניק את אריק בצורה הנוחה ביותר גם לי וגם לו.
חמדת צור: שעות העבודה שלי הן גמישות.
חמדת צור: אני לא צריכה להגיע בשעה מסוימת או ללכת בשעה מסוימת, אבל אני כן צריכה לתת תפוקה מלאה.
חמדת צור: זאת אומרת, אם יתנו לי משימות לאותו שבוע, אני צריכה לסיים אותן, ואני מסיימת.
חמדת צור: זאת אומרת, הילד לא מפריע לעבודה, לא מפריע לתפוקה ולא מפריע למפעל ולמעסיק.
חמדת צור: מה שהוא כן נותן, זה אותי בתור עובדת יצרנית רגועה, נותנת יותר תפוקה, מכיוון שאני יכולה להישאר שעות בלי הגבלה, כי הילד אתי והאוכל שלו אצלי.
חמדת צור: אני לא ממהרת לשום מקום.
חמדת צור: הוא אתי.
מיכאל מלכיאור: תודה על הדגם.
מיכאל מלכיאור: אנחנו שמחים גם להשתתפות של הצעירים בישיבה הזאת.
מיכאל מלכיאור: אנחנו תמיד מעודדים בוועדה שלנו ילדים להשתתף, אבל בדרך כלל זה לא מגיע לגיל הזה.
אתי לבני: שמענו שרואים מי הילדים שמיניקים אותם, אז רואים שמיניקים אותו.
אתי לבני: הוא רגוע, הוא מחייך, הוא נחמד.
גילה פינקלשטיין: קודם כול, יישר-כוח על הרעיון.
גילה פינקלשטיין: זהו נושא מאוד חשוב - לעודד נשים אחרי לידה לצאת לעבודה.
גילה פינקלשטיין: אני רק רואה בעייתיות אחת.
גילה פינקלשטיין: התקשי"ר מדבר על עובדות מדינה.
גילה פינקלשטיין: מה עם המגזר הפרטי?
גילה פינקלשטיין: אני מברכת את משרד הבריאות שקרא למעסיקים להקים תינוקיה, חדר שבו האם יכולה להיניק את בנה למשך זמן, וכולנו נברך אם זה יהיה עד שנה.
גילה פינקלשטיין: אבל מדובר רק על עובדות מדינה.
גילה פינקלשטיין: מה קורה עם מעסיקים במגזר הפרטי שהם בכלל לא מתקרבים לנושא ולא מתייחסים לנושא?
גילה פינקלשטיין: אסור שתהיה הפליה בין עובדות מדינה לבין עובדות במגזר הפרטי.
גילה פינקלשטיין: יוצאים בקריאה, ומה מעבר לזה?
גילה פינקלשטיין: צריך לדאוג גם לעובדות במגזר הפרטי.
עו"ד ציונה קניג-יאיר: החוק חל על כולן.
ד"ר ג'ינה ויסמן: אני מייצגת פה את ליגת ה"לה-צ'ה", שזה ארגון של אימהות שעוזרות לאימהות אחרות בהנקה.
ד"ר ג'ינה ויסמן: אני רוצה להגיד לאמא עם התינוק, שנראה לי שכל האולם פה רק מקנא בך.
ד"ר ג'ינה ויסמן: איזה יופי שמצאת את האיזון הזה, ובאמת לא כל הנשים יכולות.
ד"ר ג'ינה ויסמן: אני רוצה לייצג את מה שאני שומעת מהקהל, נשים שפונות אלינו, שלא כולן מעזות לעשות את זה ולא לכולן יש תנאים של שעות גמישות, או שהן עובדות עם הקהל ולא יכולות.
ד"ר ג'ינה ויסמן: מה צריך?
ד"ר ג'ינה ויסמן: צריך חדר שאישה יכולה, קודם כול, לשאוב שם, ויכולה להרגיש פרטיות לנעול את זה במקרר, שאפשר לאחסן את החלב.
ד"ר ג'ינה ויסמן: ההנחיות של איך לעשות ואיך לשמור את החלב - משרד הבריאות הוציא עלון מאוד טוב שנותן את המידע בצורה מאוד ברורה לאימהות.
ד"ר ג'ינה ויסמן: בסך הכול צריכים חוק, שאותו מעסיק כן יצטרך להקצות חדר קטן לנושא.
ד"ר ג'ינה ויסמן: אני רוצה לתת דוגמה.
ד"ר ג'ינה ויסמן: באינטל בחיפה יש חדר של שאיבה, שמוגדר לשאיבת חלב, עם שלט על הדלת, שזה נותן גושפנקה.
ד"ר ג'ינה ויסמן: האימהות לא מרגישות משוגעות שהן רוצות להיכנס לשאוב.
ד"ר ג'ינה ויסמן: גודל החדר שני מטרים על שלושה מטרים בסך הכול, יש בו מקרר קטן, והנשים לא באות עם צידנית, והן מרגישות שם בבית.
ד"ר ג'ינה ויסמן: זה בעצם מחזיר למעסיק את הכסף, כי בהשקעה הזאת האם מחסירה פחות ימי עבודה בגלל מחלות הילד וגם היא עצמה יותר מאושרת, היא מרגישה שהיא לא צריכה להיפרד לגמרי מהתינוק, היא יכולה להשאיר לו את החלב שלה.
יעקב מרגי: אין ספק, אני בעד עידוד הנקה, ואם רובי ינק, אני חושב שינקתי יותר זמן ממנו, אבל אני יכול לפרגן לו.
יעקב מרגי: אבל אסור לשפוך את המים עם התינוק.
יעקב מרגי: אתם יודעים כמה מעסיקים היום חוששים ועושים חשבון, ומסתכלים על כל דבר דרך החור שבגרוש.
יעקב מרגי: כמו שאנחנו מבקשים סביבה ידידותית להנקה ולשאיבה, אנחנו צריכים שהצעת החוק הזאת תהיה ידידותית.
יעקב מרגי: כי מה שיקרה, יש היום כבר מעסיקים, שאנחנו מחוקקים חוקים של שוויון וכו', והם עוקפים אותם.
יעקב מרגי: הם שואלים אם האישה עדיין בגיל הפריון, זה קשה להם.
יעקב מרגי: היום המדינה הופכת להיות משהו כלכלי, ועושים בכל דבר חשבון כלכלי.
יעקב מרגי: החוק צריך להיות ידידותי.
יעקב מרגי: כמובן, בגופים גדולים כן לחייב.
יעקב מרגי: אני לא בקיא בהצעת החוק, לכן יכול להיות שאני טועה.
יעקב מרגי: אני באתי משירות המדינה.
יעקב מרגי: שם בוודאי שאפשר לאכוף בחוק, וגם בפארקים תעשייתיים אפשר לאכוף בחוק.
יעקב מרגי: במקומות שהם גדולים - כן.
יעקב מרגי: חברת הכנסת פינקלשטיין שאלה מה עם המעסיקים הפרטיים.
יעקב מרגי: בואו לא נשכח שהמגזר הפרטי מורכב בחלק גדול ממנו מעסקים קטנים, שהצעות חוק כאלה יגבילו אותם.
יעקב מרגי: אם אנחנו רוצים שנשים תפתחנה קריירה, יכול להיות שבחוק הזה נגביל אותן מבחינת העיסוק.
יעקב מרגי: לכן החוק צריך להיות ידידותי.
מיכאל מלכיאור: כמו כל דבר בעולם.
אתי לבני: בואו נשמע מה קורה בשירות המדינה.
רבקה שקד: אני הממונה על קידום נשים בשירות המדינה.
רבקה שקד: אני עוסקת שנים רבות בנושא של נשים בעבודה.
רבקה שקד: יש לי כמה וכמה דברים לומר על הנושאים שהועלו פה.
רבקה שקד: קודם כול, אינני מכירה את חבר הכנסת שדיבר עכשיו - - -
מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת הרב יעקב מרגי.
רבקה שקד: אני סבורה שיש הרבה טעם במה שאמרת, ואני יותר מפעם אחת חזרתי וציינתי שהניסיון שלנו להיטיב בכל מחיר את התנאים של נשים שעובדות, ולהיות קשובים לצורכיהן ולהגן עליהן בכל דרך אפשרית - ניסיון שכולנו מבינים אותו - עלול להיות בומרנג ולפעול נגדנו, ובהרבה מקרים רק להגדיל את אי-הרצון של מעסיקים לקבל נשים לעבודה או לפטר אותן כשהם שומעים שהן בהיריון.
רבקה שקד: צריך מאוד להיזהר בכל הדברים האלה שמעבירים בצורה של חקיקה, ולחשוב היטב למה זה עלול לגרום.
רבקה שקד: לגבי שעות ההנקה שיש לעובדת המדינה: אני מזכירה שאני באופן אישי ניהלתי מאבק רב-שנים שזה לא ייקרא שעת הנקה.
רבקה שקד: גם לא כתוב בחוק שזה שעת הנקה.