GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רבקה שקד: זה קיצור יום עבודה לאם שילדה בן פחות משנה.
רבקה שקד: זה הכול.
רבקה שקד: כי אם היינו מכנים את זה כשעת הנקה, זה אומר שאם שאיננה מיניקה לא זכאית ליהנות מזה, וזה אומר שהיום אפשר להתחלק בזכויות הוריות עם בן הזוג, על-פי חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, והאב יכול לקחת את זה.
רבקה שקד: ולכאורה לפי מה שאתם אומרים פה, הוא לא זכאי לזה בכלל, כי הלא איננו יכול להיניק.
רבקה שקד: בסך הכול, במקום לעבוד משבע וחצי עד ארבע, בתור עובדת מדינה, היא יוצאת הביתה בשעה שלוש, ואז אני תוהה מה זה עוזר להנקה של הילד, שהוא כבר הרבה אחרי ארוחת הצהריים שלו.
רבקה שקד: זה פשוט לא רלוונטי.
רבקה שקד: זה קיצור יום עבודה לאם שיש לה ילד קטן וצריכה קיצור של יום העבודה.
רבקה שקד: זו הטבה ששירות המדינה, כמעסיק, לקח על עצמו לפני שנים רבות מאוד.
רבקה שקד: זה ניתן גם לאימהות מאמצות.
רבקה שקד: שירות המדינה הוא מעסיק נאור ונותן תנאי עבודה מועדפים לאימהות, כולל קיצור יום העבודה גם אחרי שהילד מעל גיל שנה.
רבקה שקד: כך צריך להתייחס לזה.
רבקה שקד: זה לא אומר שלא צריך לקצר בכל המשק, לתת תנאים טובים לאימהות, אבל לקרוא לזה שעת הנקה, אני סבורה שזה בהחלט מקומם.
אתי לבני: במידה והאישה מממשת בשירות המדינה את הזכות לשאוב חלב, האם יש משהו מיוחד?
רבקה שקד: במסגרת הקמפיין של משרד הבריאות ראיתי ושמעתי כל מה שצריך כמו כל אזרח.
רבקה שקד: אני סבורה שהכתובת הטבעית היתה לפנות לשירות המדינה ולבחון איך עושים את זה אצלנו במקום.
רבקה שקד: אנחנו שייכים לאותו מעביד.
רבקה שקד: הדבר הזה לא נעשה עד היום, מעבר לרמת ההסברה.
רבקה שקד: בקשר למה שנאמר פה: יש בעיה של מקום.
רבקה שקד: למשל, אצלנו - ואני יושבת במשרד ראש הממשלה - המצרך הכי חם, הכי מבוקש, הכי לוהט, זה חדר.
רבקה שקד: אנשים באים ואין איפה להושיב אותם.
רבקה שקד: אין אצלנו חדר עישון, יש פינות עישון בכל מיני מסדרונות.
מיכאל מלכיאור: זה בגלל שיש יותר מדי שרים שם...
אתי לבני: עכשיו לא.
מיכאל מלכיאור: אני יכול להעיד כמי שהיה אחד מהם.
רבקה שקד: אתה לקחת את החדר שאני ישבתי בו לפני שנים רבות.
רבקה שקד: זה לא כל כך פשוט להקצות חדר.
רבקה שקד: במבנים החדישים רוב העובדים יושבים בכלל ב-open space רק המנהלים היותר בכירים יש להם חדרים עם דלתות.
רבקה שקד: חלק גדול מהאנשים הם נשים ברמות יותר זוטרות, שגם אם הן בחדר, הן יושבות עם שותפות, והרבה פעמים גם עם שותפים, ואין להן חדר שהן יכולות לעשות את זה.
מיכאל מלכיאור: הכול עניין של סדרי עדיפויות.
רבקה שקד: צריך לעבוד על הדברים האלה.
רבקה שקד: זה כמובן לא מצדיק את זה שבצוותים שהקימו את קריות הממשלה לא היו חברות נשים, לא ניתנה תשומת לב לנושאים האלה, ואין אפילו מעונות יום בקריות הממשלה, שלא לדבר על חדר הנקה.
רבקה שקד: זה דבר שבאמת צריך לתת עליו את הדעת, ואם אפשר רק להשיג את זה, צריך להשיג את זה.
רבקה שקד: אני, כמובן, נמנעת מלהתייחס לדוגמה שראינו פה, של הבאת ילדים לעבודה, כי אני חושבת שזה דבר שאולי המעביד של מי שדיברה פה לקח את זה על עצמו, והוא מעביד סופר-נאור, והוא חושב שהוא יכול כך לנהל את מקום העבודה, וזו זכותו, אבל אין סיכוי שזה יהיה בשירות המדינה.
רבקה שקד: גם אני כעובדת לא חושבת שהייתי יכולה לעבוד עם התינוק שלי לידי, וגם כמנהלת אני לא חושבת שהייתי מסכימה לזה.
רבקה שקד: זה עניין של איך אתה רואה את מקום העבודה שלך, ואי-אפשר לפגוע בזכויות של מעביד להחליט על הדברים האלה בעצמו.
לאה נס: אני רוצה להתחבר לדברים שאמר חבר הכנסת מרגי, וגם שאמרה עכשיו הגברת משירות המדינה: אני יכולה להבין את המשמעות של לא לחוקק חוק שהציבור אינו יכול לעמוד בו.
לאה נס: אני חושבת שזה חוק שהציבור יכול לעמוד בו.
לאה נס: אני מדברת על שירות המדינה וגם על מעסיקים אחרים.
לאה נס: אפשר למצוא פינה.
לאה נס: זה הרבה עניין של רצון טוב.
לאה נס: זה לא עניין של הרבה עלויות.
לאה נס: זה עניין של רצון טוב, ויש פה יותר אמירה מאשר מעמסה כלכלית, לא על המעסיק ובוודאי לא על שירות המדינה.
לאה נס: לכן אני חושבת שלא צריך לחשוש במקרה הזה מהרעיון שהעלית, שהוא נכון באופן כללי, אבל דווקא בנקודה הספציפית הזאת אני חושבת שאין עלויות וזה עניין של רצון טוב.
לאה נס: אפשר למצוא את הפינה הזאת.
לאה נס: באמת רוב הנשים ישתמשו בזה לשאיבה ולא להנקה, כי בשביל להיניק אפשר לשים שמיכה ולהיניק.
לאה נס: אבל רוב הנשים לא יביאו את ילדיהן לעבודה, אלא במקרים יוצאי דופן, שהם מבורכים, אבל יוצאי דופן.
ניצה בלה: אני אחות ראשית ארצית במכבי שירותי בריאות.
ניצה בלה: רציתי להרחיב על הקמפיין של משרד הבריאות יחד עם מכבי שירותי בריאות, ונשלחו לכל המעסיקים בארץ, חוץ מהפרסום ברדיו, עשרים אלף מכתבים.
ניצה בלה: שלחו אותם במיוחד למקומות עבודה שיש בהם מעל חמישים עובדים, לא למקומות המאוד קטנים.
ניצה בלה: אנחנו מקווים שנוכל לדעת אם זה עזר או לא עזר.
ניצה בלה: אני רוצה לתת דוגמה.
ניצה בלה: במרכז מכבי יש כ-600 עובדים, רובם נשים.
ניצה בלה: רובם עובדים ב-open space.
ניצה בלה: יש מצוקה נוראית, כמו בכל מקום אחר, של חדרים, ובכל זאת כאשר החליטו וכאשר היו סדרי עדיפויות והמנכ"ל היה מאוד בעד העניין, נמצא חדר עם כורסת הנקה, עם מכשיר הנקה, עם מקרר, עם פריזר.
ניצה בלה: אז אם רוצים, אני חושבת שזה עניין של החלטה, ומבחינה כספית זה ממש לא היתה הוצאה שאי0אפשר לעמוד בה.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לחזור אל אותה טבלה שמצביעה על אחוזי הנקה.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לתת את ההיבט הסוציו-אקונומי.
מוריה אשכנזי: אם אנחנו מסתכלים על האוכלוסייה היהודית לעומת האוכלוסייה הערבית, זו אוכלוסייה שאכן מצבה הסוציו-אקונומי קשה יותר, אבל המודעות להנקה גבוהה יותר, כי באיזשהו מקום זה אמצעי הרבה יותר נגיש לאם להאכיל את ילדה מאשר להגיע לפורמולה, כי האפשרות עבור האם הבדואית או האם בכפר להגיע ל"סופרפארם" או אל המדף, הרבה יותר קשה.
מוריה אשכנזי: זה מבחינת ההיבט הסוציו-אקונומי, כאשר אני לא יכולה היום להתעלם גם מהעוני שמדברים עליו בימים אלו, ששוב, זאת אוכלוסייה שאני יוצאת מנקודת הנחה שתיתן עדיפות להנקה.
מוריה אשכנזי: בקשר לזכויות של שעות עבודה מוכרות כהטבה לאישה מיניקה: בחוברת של הביטוח הלאומי כתוב בזכויות היולדת, שהזכות הזאת מגיעה לאם רק עד החודש הרביעי אחרי הלידה.
מוריה אשכנזי: אני פונה לתקן את זה, מפני שזה יוצר עיוות.
מוריה אשכנזי: כי אם עובדת מגיעה אחרי שלושה חודשים לעבודה, והיא לא נמצאת במקום ממשלתי, היא לא נהנית מאותה זכות שיש לאותה אישה שעובדת במקום ממשלתי.
מוריה אשכנזי: לגבי פינת הנקה: חשוב לתת את הדעת לפינה נוחה, כי זה לא סתם לשבת ולשאוב.
מוריה אשכנזי: האישה צריכה לשבת בנוחות על כורסת הנקה.
מוריה אשכנזי: יש תנאים פיזיים סבירים ונוחים.
מוריה אשכנזי: צריך לתת את הדעת לכך שזה לא יהיה סתם חדר סגור, אלא חדר שיהיה מצויד בכורסת הנקה ואז הדבר יהיה נוח.
מוריה אשכנזי: לגבי הנגישות של יועצות הנקה: אני יכולה להצביע על תחנות שלנו של משרד הבריאות, שהאחיות שלנו בטיפות חלב נגישות לנושא ההנקה לאו דווקא דרך אותה רפרנטית אלא ההדרכה היא מסיבית לכל האחיות בתחנות שעובדות, שיכולות לתת את המענה מעבר לאותה רפרנטית שהיא יועצת הנקה.
מוריה אשכנזי: בקשר לבתי-חולים, חסרה לי פה אילנה כהן: אני חושבת שיש מקום לפנות לאגף הסיעוד ולאגף החינוך, שיכשירו את האחיות שלומדות בבתי-הספר ושמצויות אחר-כך אם זה בחדרי יונקים ואם זה בחדרי יולדות, שתהיה להן ההכשרה, שלא צריכים לחפש את אותה יועצת הנקה, שעובדת חצי משרה בבית-החולים, ולמעשה אותה אחות אחראית, או אותה אחראית משמרת, שנמצאת בבוקר, בערב או בלילה, תדע לענות על הצורך ועל החיוניות ותדע לתת את ההדרכה בהנקה.
דנה רון: ב-1984 לקחתי ילד לעבודה עד גיל שבעה חודשים בקיבוץ.
דנה רון: למרות שהקיבוץ היה ידידותי, כשעבדתי עם הילד שלי חשבו שאני הורסת את כל המערכת של הקיבוץ.
דנה רון: יכול להיות שהיום יש שינוי.
דנה רון: ארגון הבריאות העולמי המליץ כבר ב-1980, בכנס שהיה בארץ, שזה אחד הפתרונות להנקה עם עבודה - לאפשר לאימהות לתינוקות לבוא ביחד אתם לעבודה.
דנה רון: זה גם המשך למה שאמר חבר הכנסת דהאמשה.
דנה רון: בהנקה יש לו רק תזונה, אלא זה גם חלק מהקשר של האם והתינוק.
דנה רון: יש עלות-תועלת שהוכחה בהרבה עבודות שנעשו בארצות-הברית, בעיקר באוניברסיטת קורנל.
דנה רון: בעבודות אלה מצאו עלות-תועלת בהנקה לחברה כולה, מהרמה האישית עד רמת המדיניות של כל המדינה.
דנה רון: אפשר לחנך לעניין, כמו שעשו עם החוק נגד הטרדה מינית.
דנה רון: אף אחד לא ידע מה זה, אבל התחילו לעשות חינוך בעניין וזה נקלט.
דנה רון: אותו הדבר לגבי ההנקה.
דנה רון: כי אמא שנמצאת בעבודה יחד עם התינוק שלה, או התינוק נמצא בקרבתה, והיא יכולה להיניק, היא הרבה יותר רגועה והיא הרבה פחות חרדה, והיא יכולה להיות הרבה יותר פרודוקטיבית.
דנה רון: זה גם כלכלי וחסכוני.
דנה רון: לנשים מיניקות זה חוסך לפחות אלפיים דולר בשנת חייו הראשונה של התינוק.
רותי ויינשטיין: הקמפיין שעשינו במשרד הבריאות עם מכבי שירותי בריאות היה מיועד ליידע את המעסיקים.
רותי ויינשטיין: ניסינו לפעול גם מהשטח, לעודד נשים, שהן יידעו שהן יכולות לשאוב, לעודד את המעסיקים, עשרים אלף מעסיקים.
רותי ויינשטיין: באתר של משרד הבריאות מצוינים כל היתרונות למעסיק, לא רק לאמא - שיש פחות תחלופה בעובדות וכו'.
רותי ויינשטיין: פתחנו תחרות בין מקומות עבודה כדי לקבל תעודה, כולל המקום שבו עובדת הגברת הזאת עם התינוק, וקיבלו הכרה.
רותי ויינשטיין: אנחנו אומרים שיש תנאים מינימליים ויש תנאים מכסימליים.
רותי ויינשטיין: תנאים מינימליים זה שיש רק הפינה.
רותי ויינשטיין: תנאים מכסימליים כוללים כורסת הנקה, ספרות, מוזיקה.
רותי ויינשטיין: אבל גם בקטן כל מעסיק יכול.
רותי ויינשטיין: אנחנו רוצים לשנות את הסביבה החברתית שלנו, שגם נשים יידעו שהן יכולות, אם הן רוצות, והרבה פונות.
רותי ויינשטיין: אנחנו ניתן גם למעסיק הכרה והוא יקבל כתבות בעיתון על כך שהוא מקום ידידותי לתינוק.
פטריסיה צימרמן: אני מייצגת את שירותי בריאות כללית.
פטריסיה צימרמן: רציתי לומר שאנחנו יודעים גם מסקר שעשינו אצל יותר משלושת אלפים נשים, שאחוז ההנקה הוא מאוד גבוה ביציאה מבית-החולים, אבל מייד אחרי הלידה בעצם יש הירידה הראשונה.
פטריסיה צימרמן: אחד הפתרונות שמצאנו זה שכבר במהלך ההיריון, כאשר הנשים מגיעות למרכזי בריאות האישה, הן מכירות את מקדמות ההנקה שלנו שנמצאות במרכזי בריאות האישה, ובעצם יש להן כתובת וטלפון מיידי לאחר הלידה כשהן חוזרות הביתה ועדיין לא נוצר הקשר עם טיפת חלב, לפתור את הבעיות הראשוניות, ואז לאפשר פחות ירידה בהנקה בשלבים הראשונים.
חוה אלטמן: אני רוצה להגיד שני דברים: דבר ראשון - היינו מבקשים עזרה בחקיקה ביישום הקוד.
חוה אלטמן: עדיין חסרים לנו הרבה פרמטרים בתחום של הקוד, והיינו מבקשים מחברי הכנסת לבדוק את הנושא הזה ולקדם אותו.
מיכאל מלכיאור: הבעיה היתה בממשלה.
מיכאל מלכיאור: חברי הכנסת הציעו.
חוה אלטמן: אם אתם תעזרו לנו, נוכל לקדם.
חוה אלטמן: דבר שני - יש מקום להכיר במקצוע יועצת הנקה, בין אם זה אחות ובין אם זה מקצוע אחר.
חוה אלטמן: נכון שיש המון אחיות טיפות חלב היום, אולי רובן אפילו, שכבר יודעות לעומק את התחום הזה, ועדיין צריך מומחיות מיוחדת, לפעמים במקרים בעייתיים, אם זה בתוך בתי-החולים ואם זה בקהילה.
חוה אלטמן: יש הרבה מאוד נשים שאחרי תקופת ההנקה יש תקופות מסוימות שבהן יש קשיים, וצריך לתמוך בהן.
חוה אלטמן: צריך שיהיה מישהו שיוכל לעשות את זה, גם בקהילה וגם בבתי-החולים.
מיכאל מלכיאור: כשאת אומרת שצריך להכיר במקצוע, הכוונה להכיר או להקציב את התקנים הנחוצים?
חוה אלטמן: גם המומחיות וגם האדם.
מיכאל מלכיאור: מה מונע ממשרד הבריאות להכיר במקצוע?
חוה אלטמן: ישנם כל מיני גופים ולחצים אחרים.
חוה אלטמן: לא רק משרד הבריאות מכיר במקצוע הזה.
אתי לבני: המקצוע הזה לא מוכר?
חוה אלטמן: הוא לא מוכר בארץ.
אתי לבני: לומדים ארבעת אלפים שעות בלי הכרה?
חוה אלטמן: הוא לא מוכר, ויש ועדה בין-משרדית שמכירה במקצוע הזה.
חוה אלטמן: זה לא רק משרד הבריאות.
אתי לבני: היא אמרה שצריך לחדש את זה מדי כמה שנים.
חוה אלטמן: נכון.
ד"ר ג'ינה וייסמן: משרד העבודה צריך קודם כול להכיר ואז משרד הבריאות יכול להכיר בזה.
ד"ר ג'ינה וייסמן: זה תהליך שצריך לעשות.
ד"ר ג'ינה וייסמן: אולי זה תלוי ביועצות ההנקה שהן יתחילו לגלגל איזשהו תהליך, ואם תהיה תמיכה זה יתקדם.
עינת אופיר: אני רוצה להדגיש כמה חשוב הנושא של מקומות עבודה, כי מהסקר ראינו - וזה היה לפני כמה שנים כבר - ש-50% מהנשים שחוזרות לעבודה עדיין מיניקות, ולכן זה מאוד חשוב בשבילן לעשות את זה, והאחוזים מאוד יורדים אחרי החזרה לעבודה.
עינת אופיר: 30% מהנשים אמרו שהן הפסיקו להיניק בגלל החזרה לעבודה.
עינת אופיר: לכן מאוד חשוב מה שאתם רוצים לעשות כאן, ואני מברכת על זה.
אלן שיין: אנחנו גם מייצגות חלק מהקהילה עצמה.
אלן שיין: התמיכה הסביבתית חשובה מאוד לאישה מיניקה.
אלן שיין: עברנו הרבה שנים שלא היתה הנקה.
אלן שיין: יש היום ליגת "לה לצ'ה", יש מדריכות הנקה, יש מערכת שאולי אנחנו מכירות אותה יותר טוב כי אנחנו בתוכה, ואפשר להיעזר בהן בקהילה כדי גם להוריד את הלחץ של הממסד.
אלן שיין: כי ברור שהממסד לבד לא יכול לספק את הצרכים של כולם.
אלן שיין: אם יש את "לה לצ'ה", ויש קבוצות תמיכה, זה לא גוף רפואי, זה לא גוף טיפולי, אלא זו תמיכה - ואני בתור יועצת ותיקה בארץ, אני עוסקת בזה עשרים שנה, אני יכולה להגיד לכם שאולי 75%-80% מההצלחה בהנקה נובעים מעידוד והידיעה שיש אוזן קשבת ותמיכה שאומרת, שמה שאת עושה זה נכון, ככה ילד יונק.
אלן שיין: לכן השילוב בין הממסד לקהילה הוא מאוד חשוב.
מיכאל מלכיאור: אמרת לפני כן שאחרי שבועיים ההנקה יורדת ל-50%.
מיכאל מלכיאור: לפי הטבלה שקיבלנו על שנת 2000, זה נראה הרבה יותר טוב.
מיכאל מלכיאור: רק אחרי ארבעה חודשים יש ירידה ל-50%.
עינת אופיר: מה שמובא כאן זה על הנקה.
עינת אופיר: לא הבאנו את הטבלה של הנקה בלעדית.
עינת אופיר: הנקה בלעדית יורדת באמת מהר מאוד.
עינת אופיר: כאן אתם רואים את ההנקה גם אם היא חלקית.
מיכאל מלכיאור: כלומר הן לא מפסיקות להיניק, אלא זו לא הנקה בלעדית.
אלן שיין: אם יוצאים מבית-החולים כבר 50% עם שילוב של תמ"ל, מאוד מהר יש ירידה ומשתמשים יותר בתמ"ל ופחות בהנקה.
אלן שיין: כלומר, זה כבר מערער את הביטחון העצמי של אותה יולדת שהיא מסוגלת ויכולה לספק את הצרכים של התינוק.
מיכאל מלכיאור: חשוב לקבל את ההבהרה הזאת כי זה לא בא לידי ביטוי בנתונים.
ד"ר ג'ינה וייסמן: אני מודה לך על תשומת הלב לכך, כי לנו זה מאוד חשוב שייכנסו לפה נשים שאפילו מיניקות פעם אחת ביום.
ד"ר ג'ינה וייסמן: אנחנו יודעים את המשמעות של נשים שנותנות 90% מהיום תמ"ל ושומרות על הנקה אחת, וזה יפה.
ד"ר ג'ינה וייסמן: אנחנו אומרות להן שכל טיפה חשובה, אבל זה התחלה של הסוף.
ד"ר ג'ינה וייסמן: בגלל זה כשהתינוק מגיע לגיל שלושה-ארבעה חודשים, כמעט לא נשארת הנקה.
אתי לבני: מהדברים החשובים והמשמעותיים שנאמרו כאן אני רוצה להגיע לסיכום לגבי מה אנחנו הולכים לעשות כשתי ועדות שתשתפנה פעולה.
אתי לבני: אנחנו רוצים להגיש הצעת חוק, כמו שעלה כאן מהדברים, שמטרתה עידוד וקידום הנקה, אימוץ הקוד הבין-לאומי לשיווק תרכובות מזון לתינוקות, לבדוק את זה מחדש, אולי להחזיר את זה, תוך שמירה על זכות האם לבחור בצורה מושכלת את אופן הזנת התינוק הראויה לה, המתאימה לה ושהיא רוצה לבחור בה.
אתי לבני: הדברים האחרים: נפנה למעסיקים, גם ציבוריים וגם פרטיים, להפוך את מקומות העבודה לידידותיים לתינוקות.
אתי לבני: לאפשר לנשים שחזרו לעבודה לשאוב חלב בפרטיות ובנוחות, להקצות מקומות.
אתי לבני: כמובן, בצורה מושכלת לגבי גודל מקומות העבודה, ואיפה אפשר.
אתי לבני: נשקול לקדם חקיקה בנושא הזה כדי לחייב אולי מקומות עבודה גדולים לאמץ את ההסדרים שבתקשי"ר של שירות המדינה, עם שעת הטבה לנשים לאחרי לידה, אולי להאריך מארבעה חודשים אחרי הלידה לשנה שלמה.
אתי לבני: נקרא למשרד הבריאות לאכוף את הכללים בדבר איסור פעילות מסחרית בבתי-החולים.
אתי לבני: נבקש ממשרד העבודה ליצור תקנים והכרה של יועצות הנקה מוסמכות בבתי-החולים, לאפשר להן להיכנס לבתי-החולים.
אתי לבני: לשקול הכללה בסל הבריאות גם את הייעוץ בנושא ההנקה.
אתי לבני: נבדוק את שיתוף הפעולה עם הארגונים שהזכרתם, ה-NGO`S או ארגונים אחרים שפועלים בשטח הרבה שנים לעידוד ההנקה ולעזרה בהנקה.
אתי לבני: נראה איך לשלב אותם.
אתי לבני: נשקול או נבדוק את האיסור על בתי-החולים להעביר פרטים אישיים של יולדות לגורמים חיצוניים, שמנצלים את זה ואחר-כך פונים ליולדות עצמן עם דוגמיות.
אתי לבני: בואו נשקול איך למנוע העברת אינפורמציה על יולדות לגורמים מסחריים מיידית.
אתי לבני: וכמובן, מעונות יום ליד כל מקום עבודה גדול.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים שאמרת כוללים את עיקר הנושאים שדיברנו עליהם.
אתי לבני: נשתף פעולה בנושאים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בישיבה משותפת של ועדת החינוך התרבות והספורט עם ועדת מעמד האישה בכנסת, ובועדת הספורט של הכנסת שמנו לנו כמטרה לעסוק בנושאים של ספורט כמעט מידי שבוע, או לפחות כל שבועיים, וכך אנחנו עושים, וכמובן שאחד הנושאים הראשונים שאנחנו עוסקים בהם, כיצד לא, זה ספורט נשים כי זה הרי רוב רובה של מדינת ישראל, זה הנשים.
מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו רוצים לבדוק מה מצבן של הרוב במדינה, של הנשים, בהיבט של ספורט, אנחנו עושים את זה במשותף כי אנחנו חושבים שהביחד יש לו יותר כח, ויותר עוצמה, ואני חושבת שזה בכלל הכיוון שצריך להיות של שיתופי פעולה מביא לתוצאות יותר טובות.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לפתוח במקרה דווקא פרטי, פנו אלי מפתח תקוה, אגודת כדור יד, ואני רואה את ההישגים של קבוצה שהוקמה בעשור האחרון, ויש כאן את הנציג ערן מפתח תקוה שפנה אלי, ואני רואה שהם השיגו השגים אדירים, ותוך שנים בודדות הם זכו באליפות המדינה ובגביע, ובאליפות, ובגביע כמעט כל שנה זכאים, משתדלים וגם מצליחים ואני אצטט משפט אחד שכתבו לי במכתב, ברוב הערים הם מלינים על כך שעיקר התקציב בא מהרשויות המקומיות וכמובן הרשויות המקומיות על הפנים מבחינה תקציבית, וזה דבר ראשון משפיע על תקציבי הספורט, ואנחנו כולנו יודעים, אבל ברוב הערים ניתנה השקעה יותר בקבוצות הגברים, בענף הכדורגל והכדור סל, משום שראש הרשות מעדיף להטיב עם האגודות הגדולות שלהם מחזור כספי רב והכנסות ממקורות שונים.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו יודעים שקבוצה סובבת וסובבת כדי לצאת מהפלונטר הזה צריך לתת פוש רב יותר לנשים, לספורט נשים וההיבטים השונים, כדי שבאמת זה יקבל תאוצה.
מל פולישוק-בלוך: אני יודעת מהמקרה הפרטי של העיר שבה אני גרה שכן נתנו תשומת לב מיוחדת, ברעננה, לנושא של הנשים, ואצלי בבית חמישה גברים שהם אוהדי ספורט והם אוהדים בעיקר ספורט נשים, כדור סל נשים, אני אומרת את זה במקרה הפרטי ואני חושבת שזה הולך ותופס תאוצה.
מל פולישוק-בלוך: אבל כמובן תפקידנו לתת לזה עוד יותר תאוצה ובעיקר עוד יותר משאבים.
מל פולישוק-בלוך: זה היה לפתיח.
מל פולישוק-בלוך: נשמע כאן מהנוכחים מה המצב לאשורו.
אתי לבני: החלק שלי של ספורט נשים.
אתי לבני: כמובן גם אנחנו ועדה למעמד האישה, אני בועדה הזאת שלושה חודשים, ניתן חלק משמעותי מהדיונים בעיקר לפיקוח ולאכיפה של נושא ספורט הנשים, יש לנו את ועדת אופיר כץ, שנמצא כאן, שחלק משמעותי ממסקנות הועדה זה עידוד ספורט נשים, לכל הכיוונים בכל הצורות, ואכן שרת החינוך והתרבות לקחה את האתגר ונדמה לי שהיא מקדמת את הנושא הזה.
אתי לבני: ואני רואה כאן את סיכומי הישיבות עם החלטות אופרטיביות איך להתחיל ולהתקדם ולישם את הדברים האלה.
אתי לבני: אני רואה את התפקיד שלי כיושבת ראש הועדה פשוט לפקח, לנדנד, ולראות שהדברים מתקדמים ואולי לשתף פעולה גם בחקיקת חוק מועצה ציבורית לספורט נשים.
אתי לבני: יכול להיות שנעשה את זה בשיתוף פעולה, אני בוודאי ארצה לשמוע מה מצב חלוקת הכספים של המועצה להסדר הימורים בספורט, עכשיו שמעתי שיש החלטה לגבי חלוקת כספים לספורט נשים לכמה שנים הבאות, לפחות יש כאן חזון.
אתי לבני: וכמובן לישם את חוק הספורט שבו נאמר שיהיה יצוג הולם לנשים, ומענין באמת לקבל דיווח מה קרה בועד האולימפי, היתה ישיבה ב-19.12, לפני יומיים, היתה פניה של שדולת הנשים למנות נשים בין חברות הנהלה של הועד, נשאל מה קרה בנושא הזה ובאם לא קרה אז נדאג לכך שיקרה.
אתי לבני: אני רואה בישיבה הזאת ישיבה חשובה, בעיקר לקבלת אינפורמציה ולהעברת הכדור אלינו בענין של הפיקוח והישום של הדברים.
זהבה גלאון: גברותי יושבות הראש, אני שמחה על הישיבה.
זהבה גלאון: לפני כשנה, קצת יותר משנה, חברת הכנסת אורית נוקד ואני, העברנו חוק שנקרא יצוג הולם בספורט.
זהבה גלאון: הנחת העבודה של חקיקת החוק היתה שמכיוון שנשים מיוצגות בפחות מ-10% בכל ההנהלות, הגופים וארגוני הספורט, החוק הזה יחייב אותם, אמנם לא נקבע מספר לצערי במספר, אני עדיין חושבת שחקיקה שיש לה שיניים חייבת לבוא עם לפחות 40%, אבל היתה התנגדות ממשלה לכך, עד שלא יקבע מספר כנראה שהמצב לא יהיה תקין.
זהבה גלאון: בחוק הזה נקבע, וזה ליושבת ראש הועדה למעמד האשה, אני מצטטת, "גופי הספורט ידווחו בכתב אחת לשנה לועדה לקידום מעמד האישה של הכנסת על ביצוע הוראות סעיף זה.
זהבה גלאון: והדוח ימסר לועדה לא יאוחר מיום 31 בדצמבר”.
זהבה גלאון: זאת אומרת, בחודש זה בדצמבר השנה הזו, בעצם כל ארגוני הספורט, כל הגופים, הועד האולימפי כל מי שישנו צריך למסור דיווח לועדה לגבי ישום החוק.
זהבה גלאון: ממה שאני הבנתי, נכון לעכשיו, החוק מופר ברגל גסה ולא מיושם.
זהבה גלאון: אני מניחה שאתם תבקשו דיווח, אני חושבת שמעבר לדיווח שנשמע כאן אני רוצה לבקש מיושבת ראש הועדה למעמד האישה שתקבל גם דיווח בכתב, כתוב לועדה, לגבי ישום החוק בענין הזה כי זה מחובתה של הועדה לעקוב אחריו פעם בשנה.
זהבה גלאון: אז זאת הכוונה.
זהבה גלאון: דבר שני, היה בג"ץ מאד חשוב לאחרונה, שהיה נצחון בבג"ץ של עמותת לכ"ן, כדור סל נשים ברמת השרון, ובג"ץ קבע שבמשך הרבה מאד שנים כל חלוקת התפקידים לכדורגל, לכדור סל נעשתה ללא קביעת קריטריונים, בג"ץ קבע העדפה מתקנת למה שקשור לספורט נשים, כדור סל נשים וכו'.
זהבה גלאון: אני הגשתי הצעת חוק ואני רוצה להגיד לועדה שאני מתכוונת לקדם אותה, הצעת חוק שמדברת על העדפה מתקנת בדיוק על פי החלטת בג"ץ, שתעשה בשיעור של פי אחד וחצי מההקצאה שמקבלים ספורט הגברים, אי אפשר לעולם יהיה להשוות, אי אפשר להגיע, ניתנה דוגמה של כדוריד בפתח תקוה, יש דוגמה של כדורגל בפתח תקוה, הדבר הזה קורה בכל קבוצות הספורט.
זהבה גלאון: לפני זמן מה קבלתי פניה מבחורה באגודת סיף באשדוד, באין תפקידים נשים לא יכולות לעשות, אני חושבת שהמאבק לתקציבים וליצוג הולם השילוב של זה נראה לי יכול לקדם מאד את מצבם של הנשים בספורט בכלל.
שוקי דקל: בוקר טוב, ראש מינהל הספורט.
שוקי דקל: כפי שאמרת, עיקר הישיבה אולי לאינפורמציה, לדיווח, קודם כל תכניות מינהל הספורט במשרד החינוך, התרבות והספורט, על פי מדיניות השרה, הם בנויות לפיתוח וקידום התשתיות ולא סיסמה, לא נכנס לפירוטים, אנחנו יורדים בצורה אופרטיבית איך מתקצבים.
שוקי דקל: כל נושא תקצוב הנשים בתקנות שלנו הם ב-150%, כלומר 50% יותר מקבוצות הילדים או הבנים או הבחורים.
מל פולישוק-בלוך: לפי הצעת החוק של השרה.
שוקי דקל: זה היה גם קודם.
מל פולישוק-בלוך: אם זה היה קודם איך זה לא רואים את התוצאות.
שוקי דקל: רואים, כי לצערי הגדול עיקר הכסף הוא לא אצלנו.
שוקי דקל: עקר הכסף הגדול נמצא במקום אחר.
מל פולישוק-בלוך: בכוונה שאלתי את זה, כי כשמדינת ישראל משקיעה בכל הספורט כולו 70 מיליון שקל, אז גם כשעושים את זה אחד וחצי, זה ממש מעט.
שוקי דקל: תרשי לי ברשותך לתקן, זה 50 מליון, קיבלנו תוספות ל-64 מליון שדורגנו, זה בלחץ השרה.
שוקי דקל: זה מבחינת המדיניות.
שוקי דקל: התכנית שהיא עכשיו אצלנו לשמונה שנים במינהל הספורט היא בהעדפה לילדות ונערות עם חיבור להתאחדות ספורט בתי הספר.
שוקי דקל: כי זה הולך נטו לפיתוח התשתיות, ואנחנו חושבים שהתכנית היא תעצים כי אנחנו רוצים קודם כל להגדיל את התשתית, למרות שבגישה העקרונית שלי אני מאמין באלופים ואחר כך אלפים, כי זה פילוסופיה מסוימת, אבל אנחנו רוצים תשתית רחבה.
שוקי דקל: כי לא יעלה על הדעת היום יש לנו אחוז כל כך נמוך של בנות, נערות, בספורט במדינת ישראל, כי הפוטנציאל הוא הרבה יותר גבוה.
מל פולישוק-בלוך: אתם בדקתם, מחקרית או בדרך אחרת, למה זה קורה?
מל פולישוק-בלוך: למה ילדות פחות, איפה פה המכשול במודעות של הבנות.
שוקי דקל: מחקרית, לא בדקנו.
שוקי דקל: אבל אנחנו יושבים על המדוכה ויש לנו הרבה מאד סיבות וגורמים, שזה גם מה שנקרא אינטרנזים ואקסטרנזים, זה לא נקודה אחת.
שוקי דקל: אנחנו באמת נדרשים מחקר כזה כי זה מתחיל מלמטה.
אתי לבני: אבל יש המון נערות, בחדרי כושר.
אתי לבני: זאת אומרת יש פה איזה חוסר איזון, יש מודעות וחוסר איזון לאן הולכת הניתוב - - -
שוקי דקל: את צודקת.
שוקי דקל: אמא אחת אמרה לי, הבת שלי שהיא חולה בערב אם יש בבית הספר שיעורים, היא חולה ולא רוצה ללכת.
שוקי דקל: יום אחד אני ובעלי כמעט נפלנו מהכסא היא אמרה אני רוצה להרשם לחדר כושר.
שוקי דקל: והיא הולכת 5 פעמים בשבוע, באה שמחה - - -
מל פולישוק-בלוך: כי המוטיבציה זה הגוף, הצורה של הגוף זה לא הספורט - -
שוקי דקל: יש כמה סיבות.
שוקי דקל: שלומית תרחיב בספורט העממי, אנחנו בדקנו, אנשים הולכים, כולם הולכים.
שוקי דקל: מבחינתי לחיות בתנועה.
שוקי דקל: יש כאלה שהולכים כי הרופא אמר, ויש כאלה הרוצים לרזות, להראות טוב.
שוקי דקל: אנחנו צריכים לגרום להם לאהוב ללכת.
שוקי דקל: לחיות בתנועה, לא לעמוד, במקום שאתה יכול ללכת אל תעמוד.
שוקי דקל: ברשותך אמשיך בתכניות המינהל, החיבור עם התאחדות בתי הספר לפיתוח התשתיות.
שוקי דקל: אני גם חבר במועצה להימורים שכרגע שלומית היא סגן היושב ראש וממלאת מקום בפועל, - -
אתי לבני: ראשית, ברכות.
אתי לבני: זה מאד חשוב.
שוקי דקל: והוגשה תכנית, תכנית אסטרטגית לקידום ספורט נשים, ממש ארוכת טווח רב שנתית, אבל כשהיא מתחילה משנת 2005.
שוקי דקל: התכנית צריכה לעבור עדיין עיבוד אופרטיבי לפרטים, אבל לזכות המועצה להימורים יאמר, זה בלי הלחץ והתערבות השר, כי השרה אמרה כי היא המאשרת את תקציב המועצה להימורים היא לא תאשר אותו אם לא יהיה ביטוי נאות, בולט, כי כל הזמן מדברים, וכך היה.
שוקי דקל: שהמועצה להימורים אמרה שבכמה תנאים מסוימים היא מעמידה 80 מיליון קדימה, כמובן היא תעקוב.
שוקי דקל: בעיני, זו מהפכה גדולה.
שוקי דקל: כדיווח ראשוני, כפי שאמרה חברת הכנסת גלאון, לקראת סוף החודש צריך לקבל דיווחים.
שוקי דקל: מהדיווחים שאנחנו יודעים בשטח, וגם מהשתתפות באסיפה של הועד האולימפי שהיתה לפני יומיים, אין ביטוי הולם לנשים, אז הנהלה של ועד אולימפי 31 חברים, ויש שם 2 נשים.
שוקי דקל: כמובן אני מחיתי על כך, ואני הערתי את תשומת הלב, וצריך לראות שיהיה ביטוי בולט.
שוקי דקל: הועד האולימפי הבינלאומי ה-IOC קבע באג'נדה שלו, בצ'רטר, בשלב הזה לפחות 20% נשים, אז בואו נאמץ את זה לפחות אצלנו.
שלומית ניר טור: אין ספק שמאז כניסתה של השרה לימור לבנת נעשה שינוי גדול בכל ההתיחסות לנושא.
שלומית ניר טור: השרה פשוט הודיעה לכל ראשי הספורט שזה התחום העיקרי בו היא תפעל ובו היא תקדם.
שלומית ניר טור: וצעד בצעד, זה לוקח זמן כי כל דבר דורש עבודה, ודורש התייחסות של ועדות מקצועיות, וועדה ציבורית כזאת ואחרת, ולכן משך הזמן היה ארוך, אבל אנחנו אכן ערוכים ומוכנים עם תכניות כמו שסיפר שוקי, תכניות מיוחדות לקידום הנושא.
שלומית ניר טור: לשאלה שלך שדווקא מענין אותי לענות עליה, למה זה בעצם קורה.
שלומית ניר טור: קודם כל אנחנו יודעים את זה שבמדינות אירופה מספר הילדות והנערות מגיע כבר ל-35-40% זאת אומרת שיש אצלנו איזה שהיא בעיה שהיא לא מאפינת את ארצות אירופה ששם תרבות הספורט התפתחה, וכן יש אצלנו צורך לעשות שינוי עמדות מהבסיס.
שלומית ניר טור: אני תולה את זה הרבה במבנה הספורט הישראלי, וגם את הנושא של יצוג הולם במבנה הספורט הישראלי.
שלומית ניר טור: אותו הנושא של מכבי, הפועל, אליצור שבמשך שנים לא ראו את התחום הזה של קידום ספורט הילדות כמשהו שחשוב לעשות אותו, אנחנו היום מביאים רעיון חדש, אנחנו באים ואומרים ילדות אם יבואו לבית הספר עם הרעיון הזה הוא יתקבל בברכה.
שלומית ניר טור: עד היום בבית הספר זה היה רק חינוך גופני, מעט מאד ספורט.
שלומית ניר טור: וברגע שהוכנסה התאחדות ספורט בבתי הספר לעבודה, יש הרחבת תשתיות מאד משמעותית.
מל פולישוק-בלוך: חינוך גופני וספורט זה שני דברים שונים?
מל פולישוק-בלוך: חינוך גופני זה לא ספורט?
מל פולישוק-בלוך: זה לא אותו דבר?
שלומית ניר טור: חינוך גופני זה השעתיים בשבוע שלא מחזקים בדיוק את הספורט התחרותי אלא באים להפעלה כוללת להכיר את הגוף, כן, אבל זה לא פיתוח ספורט תחרותי אליו אנחנו כן מדברים בתכנית הזאת.