GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר מיארה: במשרד השיכון מנפיקים את תעודת הזכאות בלי שצריך להמתין חודשים לתהליך, ואנחנו מביאים את התיקים האלה לדיון מחודש בוועדות.
גילה גמליאל: יש לי שאלה, אתם הגשתם בקשה להרחבת הבנייה או איפה זה עובד הדברים האלה?
גילה גמליאל: אם הדבר הוא כזה קטסטרופה, אני יודעת שהוועדה היא לא הכתובת, אבל איפה זה קורה.
תמר מיארה: אני אענה גם על זה.
תמר מיארה: בוועדות אנחנו באים.
תמר מיארה: אנחנו מכירים את האנשים, מכירים את השטח, מציגים את המקרים לוועדה, יוצאים והוועדה מקבלת החלטה.
תמר מיארה: יש לזה אפקט אחר.
מרינה סולודקין: יש רק החלטה.
מרינה סולודקין: רק החלטה.
תמר מיארה: חברת עמידר לא תפקידה לבנות.
תמר מיארה: משרד הבינוי והשיכון אמון על התחום הזה.
תמר מיארה: אני יכולה לומר לך באחריות שמזה הרבה שנים אין בנייה.
תמר מיארה: ויתרה מכך, כל הנושא של רכישת דירות בשוק החופשי, התקציבים קוצצו בצורה מאוד משמעותית.
תמר מיארה: זאת אומרת, בודדים.
תמר מיארה: ורק לנכים מאוד קשים.
תמר מיארה: זאת אומרת, אין רכישת דירות לתהליך הרגיל.
מרינה סולודקין: שאלתי לתמר.
מרינה סולודקין: תמר, את אמרת דבר מאוד חשוב, שעכשיו, בפעם הראשונה בכל התעודות של עמידר יש הסכם עם הממשלה.
מרינה סולודקין: זה מספטמבר 2003?
תמר מיארה: מינואר 2004.
מרינה סולודקין: ואפשר לראות את זה?
תמר מיארה: את ההסכם?
תמר מיארה: בהחלט.
תמר מיארה: אני אשלח לך אותו.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לך, וגם על הרגישות שלך לנושא.
תמר מיארה: משרד השיכון לא מבצע בנייה.
תמר מיארה: משרד השיכון רוכש מלאי דירות.
תמר מיארה: אבל התקציב מאוד קטן.
תמר מיארה: כיום נרכשות דירות בודדות רק לנכים בכיסא גלגלים, וגם זה במשורה.
תמר מיארה: בנוסף, יש איזה מכסה של רכישת לעולים מאתיופיה, וזהו.
תמר מיארה: מדובר במקרים בודדים בלבד של רכישת דירות למלאי.
תמר מיארה: זה לא כסף של עמידר.
תמר מיארה: המהות יועדה במקור להרחבת הדירות אבל היום היא משמשת למטרות אחרות.
גילה גמליאל: ברכה, כמה דברים.
גילה גמליאל: אם אנחנו עכשיו לבצע פה רב שיח, אנחנו לא נתקדם.
תמר מיארה: זה לגבי הרחבת המלאי.
תמר מיארה: לכולנו חשוב שהממתינים בחוץ, שמצבם קורע לב לא פחות, ממתינים בשקט, לא תיגרע זכותם להשיג דירה באותה מידה.
תמר מיארה: גם אם הפולש בגדר זכאי, זה לא מקנה לו זכות להיות ראשון בדירה על פני אנשים אחרים שממתינים שבע שנים, וחמש שנים.
ברכה ארג'ואני: אבל זה לא פותר את הבעיה.
ברכה ארג'ואני: כאשר מוצאים בן אדם שפולש.
תמר מיארה: רק עוד מילה אחת לגבי פתרונות הדיור האפשריים האחרים.
תמר מיארה: קודם כל, הממשלה קיצצה וממשיכה לקצץ את הסיוע בשכר דירה בשיעורים מאוד ניכרים.
תמר מיארה: חלק גדול מהמשפחות החד הוריות, הסיוע שלהן ירד בחמישים אחוז בשכר דירה, ובנוסף, בוטלו כל המענקים לרכישת דירות, והוקטן הסיוע מינואר 2004 גם בהלוואות.
גילה גמליאל: איפה הנציג, הרפרנט של משרד האוצר?
קריאה: הוא הלך.
קריאה: זה לא מעניין.
גילה גמליאל: הרפרנט של משרד האוצר הלך?
ברכה ארג'ואני: אולי אפשר לעשות דיון מיוחד של הדיור בכלל, הדיור של החד הוריות.
ברכה ארג'ואני: היתה וועדה שעשתה מסקנות לפתרונות דיור לחד הוריות.
ברכה ארג'ואני: לקחת את כל הנושא, הנושא רחב, הוא נושא מאוד מורכב, להביא לפה את שר השיכון ולעשות דיון מיוחד על הנושא.
ברכה ארג'ואני: כי גם המשכנתאות,.
ברכה ארג'ואני: ...
גילה גמליאל: מאמצות את הרעיון.
גילה גמליאל: מרינה תוביל אותו גם כן.
מרינה סולודקין: אני אומרת לך, ברכה, אנחנו מחכים שנה וחצי לשר הבינוי והשיכון בוועדת העלייה והקליטה.
מרינה סולודקין: כי אצלנו תור שישים אלף.
מרינה סולודקין: שש עשרה אלף רק חריגים.
מרינה סולודקין: וסגרו את כל התוכניות שהיו.
מרינה סולודקין: לא בונים.
מרינה סולודקין: וגם מפריטים.
מרינה סולודקין: וזה קטסטרופה.
גילה גמליאל: אנחנו נזמין את שר השיכון ונקיים ישיבה בנושא.
איתן פדן: אנחנו גם עושים את תהליכי האכלוס בכל תל אביב, וגם מנהלים כאלפיים ומאתיים דירות בכל אזור תל אביב.
איתן פדן: אנחנו מבחינתנו כן הולכים לכיוונים של בנייה, כי אני חושב שהיום המצוקות שנמצאות הן מעבר לתקציבים שמוקצבים לנו הן ממשרד השיכון והן ממשרדים אחרים.
איתן פדן: לגבי הנושא של המצוקות בכלל, היום אנחנו נמצאים בסיטואציה שממתינים חמש שנים לדירות.
איתן פדן: זה אומר שמבחינתנו, וזה חוזר לנושא של הפלישות והפינויים, זה אומר שמבחינתנו, אנחנו לא יכולים להרשות שמישהו שאינו זכאי על פי דין, וגם אם יש לו תעודת זכאות, ייקח בכוח דירה.
איתן פדן: וזה אומר שהמדיניות שלנו היא חד משמעית: אם אתה פולש, אתה תצא החוצה.
איתן פדן: כי אפילו אם יש לך תעודת זכאות, ואתה מספר מאתיים בתור, ויש לפניך מאתיים משפחות שהן לא פחות מסכנות ממך, אתה לא יכול לעשות דין לעצמך.
איתן פדן: החוכמה שלא להגיע למצבים שאנחנו היום שומעים אליה.
גילה גמליאל: אחר כך גם מבקשים מהם את ההוצאות.
איתן פדן: בדרך כלל בנושא הזה יש פשרות.
איתן פדן: אני רוצה גם לפרט את נושא הפלישות, או יותר נכון את המחזיקים הלא חוקיים, לשני סוגים: יש כאלה שיש להם איזו זיקה כזו או אחרת לדירה, יש בעיות של חוב, שם בדרך כלל תשעים ותשע אחוז מהבעיות היו יכולות להיפתר לו אותו דייר היה משתף פעולה עם חלמיש, או עם עמידר, או עם כל אחד מהגופים שהזכרנו.
גילה גמליאל: אולי יש משבר אמון בין החברות לדיירים?
איתן פדן: יכול להיות.
איתן פדן: אני רוצה להגיד – קשה לי להאשים מישהו שממתין חמש שנים לדירה.
קריאה: להמתין זה בעצם להיות בלי בית.
איתן פדן: אבל יש סיוע בשכר דירה של אלף מאתיים שקלים לחודש, אלף מאתים תשעים או אלף מאה שבעים – תלוי בקריטריונים.
איתן פדן: ברגע שיש פנייה, ככל שהפנייה מגיעה יותר מוקדם, כך יותר קל לנו לטפל בזה.
איתן פדן: אם זה בוועדות החריגים, וועדות ציבוריות, באמצעות הבקשה.
איתן פדן: יש אצלנו מחלקת איכלוס שכל התפקיד שלה בחיים זה לעזור לאנשים בכל הביורוקרטיות והסבך של הוועדות, לעזור להם לקבל את כל מה שמגיע להם.
גילה גמליאל: רציתי רגע, ברשותכם, את הרפרנט של משרד האוצר לשאול מספר שאלות.
גילה גמליאל: הכספים שמגיעים לעמידר חוזרים למשרד האוצר ומנווטים לכיוונים שונים, אני מבינה.
תמר מיארה: אני אענה לך.
תמר מיארה: היום חברת עמידר, כל סכום שהיא גובה, מעביר.
תמר מיארה: ...
איתן פדן: אלפיים מאתיים.
תמר מיארה: חברת עמידר מנהלת כשמונים אלף.
תמר מיארה: כל הכספים שנגבים בגין שישים אלף יחידות דיור, עשרים אלף אנחנו מנהלים עבור המינהל, ישירות, כל הכסף עובר לאוצר.
תמר מיארה: שום סכום לא נשאר בעמידר.
תמר מיארה: עמידר מקבלת עמלות להתנהל.
קריאה: אז צריך לדאוג שהכסף יגיע למקום הנכון.
גילה גמליאל: שמענו פשוט כאן, כשיצאת רגע מהחדר, שכמות הממתינים לדיור, ואולי זה יכול למנוע אחר כך גם הרבה בעיות אחרות שקיימות, הכמות של הממתינים היא פשוט לא הגיונית.
גילה גמליאל: מדובר בעשרות אלפים.
גילה גמליאל: השאלה היא, ברגע שעמידר לא מקבלים נניח, את הכסף כדי לבנות דירות או לרכוש דירות חדשות, זה יוצר יותר מצוקות לאנשים.
גילה גמליאל: בקום המדינה היו מושבים, קיבוצים, ודיור ציבורי.
גילה גמליאל: היום עלויות שכר הדירה הן כמעט כמו רכישת דירה במשכנתאות, ואנשים שוקעים עם כל הבעיות הכספיות האלה.
הרן לביאות: אחת הסיבות שיצאתי זה היה פשוט, מזכירת הוועדה, מבחינת שיכון, הזמינה את הרפרנט הלא נכון.
הרן לביאות: אני הרפרנט שמתעסק בביטוח לאומי.
הרן לביאות: אני לא מכיר את הנושא של הדיור הציבורי.
תמר מיארה: אבל הוא נמצא פה, בוועדת הכלכלה.
גילה גמליאל: סליחה, סליחה, סליחה, אתן פונות לכתובת הלא נכונה.
גילה גמליאל: הוא רפרנט במשרד האוצר, הוא לא שר האוצר ולא סגן האוצר.
קריאה: דיור, תעסוקה וחינוך זה משולש.
גילה גמליאל: אחת מההמלצות כאן תהיה, בין היתר, לפנות לשר האוצר על מנת שישקול את הנושא של הבנייה, רכישת דירות סביב מאגר הכספים, לפחות שנכנס לתוך עמידר.
קריאה: וגם בלי בית אי אפשר לבנות תעסוקה, אי אפשר לקבל חינוך.
גילה גמליאל: בואו לא נשכנע את המשוכנעים פה בחדר.
גילה גמליאל: נראה איך מתקדמים מכאן הלאה.
גילה גמליאל: יש לנו פשוט עוד רבע שעה.
קריאה: מה קורה עם הבנקים?
גילה גמליאל: יש לנו כאן מנציגות הבנקים את גברת בילי, ואת גברת גלית.
גילה גמליאל: שלום.
ברכה ארג'ואני: הם גם גובים שכר טרחת עורכי דין.
גילה גמליאל: אנחנו מנסים כאן לקדם דברים, ולא לשפוך קיטור.
גילה גמליאל: לפחות כך אצלי בישיבות של הוועדה.
גלית וייזר: אני גם המבקרת הפנימית של בנק טפחות וגם הממונה על פניות הציבור בבנק.
גלית וייזר: אני לא יכולה להתייחס פה לכל הנתונים שהועלו, כי גברת רג'ואני הציגה נתונים של חברות משכנות, מאכלסות, בנקים, ואני מניחה שיש שונות בהתנהגות של כל אחד מהגופים האלה.
גלית וייזר: אני יכולה לדבר רק בשם בנק טפחות.
גילה גמליאל: רק לאחרונה שמעתי מקרה, פשוט הגיעה אלי פנייה, אין לי מושג מאיזה בנק, על אם חד הורית המשלמת לאורך כל השנים, עשרים שנה, את הכסף של המשכנתא, והיא נקלעה לחמישה חודשים כמובטלת, ללא תעסוקה, ומגישים לה הוצאה לפועל.
גילה גמליאל: זה טירוף.
בילי וורבל: יש היום את חוק ההגנה על נוטלי משכנתא לדיור.
גילה גמליאל: שמה, שמציעים להם שהם ימכרו את הדירה לפני זה?
גילה גמליאל: זאת אומרת, בואו ניכנס לפרופורציות.
גילה גמליאל: אם יש דפוס התנהגות רציף שרואים שבן אדם משלם, נניח, במשך עשרים שנה, זאת אומרת, המגמה שלו היא כן לשלם.
גילה גמליאל: יכול להיות מאוד שאכן הוא נקלע לסיטואציה מסוימת, שהובילה אותו לאיזו שהיא בעייתיות שהוא לא יכול היה לשלם.
גילה גמליאל: אין איזו פתיחות?
גילה גמליאל: אין איזו ראייה קצת יותר גורפת?
גילה גמליאל: ישר שולחים אותו להוצאה לפועל ושהוא יתמודד?
בילי וורבל: אם יורשה לי קצת לפרט.
בילי וורבל: אני מנהלת מחלקת תביעות משפטיות בבנק, ועוסקת באופן ישיר בהליכי גבייה נגד לווים שנקלעו לקשיים.
בילי וורבל: בבנק לאומי למשכנתאות.
בילי וורבל: המגמה שלנו היא להגיע אל הלווים מהשלב ההתחלתי.
בילי וורבל: כבר כשלווים נקלעים לפיגור ואפילו הקטן ביותר, אנחנו מנסים בהליכים לא משפטיים ליצור אתם קשר טלפוני, או כל קשר אחר אפשרי, כדי להציע להם להסדיר את החוב שלהם.
בילי וורבל: באותן שיחות אנחנו גם מקבלים אינפורמציה שנכנסת לתוך המערכת, לגבי הבעייתיות שאותה משפחה נקלעה אליה.
בילי וורבל: ואני לא מדברת כאן רק על החד הוריות.
בילי וורבל: המצב הוא קשה והוא הולך ונהיה יותר קשה.
ברכה ארג'ואני: בילי, הניסיון שלי אתכם זה לא בדיוק כמו שאת אמרת.
סימה חן: ואני יכולה לספר על ניסיון אישי אחר כך, שיסבר את האוזן, איך עושים מחוב של ארבעים אלף שקל למשפחה שמחזיקה בית של שלוש מאות אלף דולר, זה במקרה לא אני, איך הופכים את זה לחוב של מאה אלף שקל, ואיך הבנק אומר לי, שהפכתי לאם חד הורית, עורך דין הבנק אומר לי בפירוש בטלפון: אני לא רוצה את הכסף שלך.
סימה חן: אני רוצה את הבית שלך.
סימה חן: כי מהכסף שלך אני עושה עמלה של עשרים אחוז, מהמכירה של הבית שלך אני ארוויח מאתים אלף שקל, ואת זה אני רוצה.
סימה חן: את הכסף הגדול, לא את הכסף הקטן.
סימה חן: ואני אתמול הייתי בהוצאה לפועל, עם הוראה של שופט, להביא כסף, כאשר כל המערכת חותרת למקום אחד: לממש את הבית הזה, לקחת במקום ארבעים אלף שקל ארבע מאות אלף שקל.
סימה חן: ולכן אני היום כאן.
סימה חן: בשביל זה אני כאן היום.
בילי וורבל: סליחה, מי שנותן לעורך הדין כוח, אם את מדברת על תהליכי מימוש, זה למעשה ההליכים המשפטיים.
בילי וורבל: כאשר עורך דין מתמנה לכונס נכסים,
סימה חן: איך הופך חוב של ארבעים אלף שקל למאה אלף, ואיך בגלל ארבעים אלף מוכרים בית של שלוש מאות אלף דולר?
סימה חן: מי מרשה דבר כזה במדינה הזאת?
סימה חן: והצעקה שלי הגיעה ללשכת נשיא המדינה ולכל מקום.
סימה חן: הבנק שולח לי מכתב, אני אמצה אתך את הדין.
סימה חן: בגלל שפנית ללשכת נשיא המדינה, אנחנו לא נבוא אתך למשא ומתן.
סימה חן: אנחנו נממש את הבית.
סימה חן: עונש, כי פנית למפקח על הבנקים, כי פנית לנשיא המדינה.
מרינה סולודקין: תני לנו שם של עורך הדין.
סימה חן: עורך דין אמנון אגסי, הנה, הוא פה.
גילה גמליאל: סליחה, עוד פעם תוכלי לתת לנו,
סימה חן: לפני שלוש וחצי שנים היה משבר בחיי האישיים.
סימה חן: היה לי חשבון קטן וסולידי בבנק הישיר הראשון, שהוא שלוחה של בנק לאומי.
סימה חן: איך שפרץ המשבר נשאר שם חוב של ארבעים אלף שקל.
סימה חן: כתוצאה מהמשבר אני נשארתי בלי העסק שהיה לי, אני אותה בעלת עסק שנשארה בלי עסק בלל פירוד, ואני גם לא יכולה לקבל שום זכויות לדיור אחר.
סימה חן: אמרתי, טוב, מה אתם רוצים?
סימה חן: לא זו בלבד שהבנק עשה שם כמה עבירות פליליות, כולל זה שהוא חתם עם בעלי הסכם שלא בידיעתי, שאת בעלי מוציאים מהחוב, והוא נותן איזה סכום קטן של עשרת אלפים שקל שגם את הסכום הזה שהוא שילם זה בכלל לא עודכן בתיקי ההוצאה לפועל, ורק אחרי שגיליתי את זה במקרה פניתי להוצאה לפועל ואמרתי: תבקשו לפחות לעדכן את מה ששולם.
סימה חן: אז אחרי דין ודברים כמה חודשים זה עודכן נומינלית.
סימה חן: כאילו בתום לב עורך דין הבנק עידכן את הסכומים שהוא קיבל.
סימה חן: הוא שכח לעדכן כמה סכומים, וגם הוא אומר לי: אני לא מוכן לדבר אתך.
סימה חן: ארבעים אלף שקל.
סימה חן: או שאת שמה לי עכשיו ארבעים אלף שקל עכשיו על השולחן, או שאני מממש את הבית.
קריאה: ואז היא הופכת למחוסרת דיור.
גילה גמליאל: יש פה את היועצת המשפטית של שדולת הנשים, עורכת דין הלית, והיא תאמר מספר דברים
הלית כהן: אני רוצה רק בהקשר הזה, אינפורמציה שחשוב שגם הבנקים יידעו וגם הנשים יידעו.
הלית כהן: יש פסיקה שזו זכות בסיסית של כל אזרח לפנות החוצה למי שהוא רוצה, כמו כל זכות יסוד אחרת.
הלית כהן: ומן הראוי שהבנקים יהיו מודעים לזה.
הלית כהן: מותר להן לפנות למי שהן רוצות
סימה חן: חייב שיהיה חוק שאי אפשר לממש דירה אם החוב הוא לפחות שלושים אחוז.
סימה חן: הם הולכים לעשות פה כסף גדול עלי.
סימה חן: אומרים לי, את חייבת טובה, יש לך נכס.
סימה חן: אנחנו נמצה אתך את הדין.
גילה גמליאל: את הפנייה האישית שלך תעבירי לנו בצורה מסודרת, וננסה לפתור אותה באופן אישי.
גילה גמליאל: השאלה נשאלת מבחינת הבנקים, מה עושים בסיטואציות כאלה?
גילה גמליאל: האמת היא, שזה באמת גובל בחוסר היגיון
סימה חן: חוסר תום לב מובהק.
בילי וורבל: קודם כל, כדי לסבר את האוזן, החוב של גברתי הוא לבנק לאומי לישראל ולא לבנק לאומי למשכנתאות.
בילי וורבל: לכן אני לא מכירה את המקרה שלך.
בילי וורבל: אני יודעת שבנק לאומי למשכנתאות מקבל פניות מעמותות, מחברי כנסת, מעוזרים פרלמנטריים, מלשכת נשיא המדינה, ועונים ומתייחסים לכל הפניות.
גילה גמליאל: אבל הוא אמר לנו כאן שמדובר על חמישה עשר אלף בתים.
אריה כהן: יש ארבע עשרה אלף הוראות פינוי.
אריה כהן: מבקשים פינוי שמונת אלפים, כמה מבצעים – תשאלו את החברות המבקשות.
אריה כהן: מגיעים תמיד להסדרים.
בילי וורבל: אני לא יכולה להצהיר כאן שלא מתבצעים פינויים ביוזמת הבנקים?
סימה חן: לי יש כבר הודעת פינוי על הבית שלי.
סימה חן: קיבלתי הודעת פינוי.
בילי וורבל: שוב אני אומרת, הודעת פינוי אין משמעותה פינוי בפועל.
בילי וורבל: גם כאשר יוצאת הודעת פינוי,
סימה חן: אי אפשר לעצור את הטירוף הזה, אי אפשר לעצור אותו.
גילה גמליאל: מעבירים לי פה הערה, שהיא אכן מאוד מאוד רלבנטית לצורך הדיון פה בוועדה לקידום מעמד האישה.
גילה גמליאל: את כל הדברים האלה, לדוגמה, הרי נשים חד הוריות מרביתן הן בפילוח שגם מציגים לנו ממשרד הרווחה, הן נשים גרושות.
גילה גמליאל: זה שהנטל עבר על כתפי האישה, האם החד הורית, התביעות האלה לא ראינו אותן עטים על אותם דברים שלא משלמים את המזונות.
גילה גמליאל: וזו הערה באמת במקומה לצורך הדיון.
גילה גמליאל: שבסופו של ההליך לא רק שכל הנטל נופל על הכתפיים, גם משאירים אותה עם כל.
גילה גמליאל: זה פשוט רק מראה את כל העמדות והגישה שאנחנו מדברים עליהם באופן כללי לגבי זה, ואני מקבלת את ההערה הזו, ואכן היא היתה צריכה להיאמר.
גילה גמליאל: מה שאנחנו נעשה זה כזה דבר: ראשית, אני שמחה שמנכ"לית עמידר פתרה את הבעייתיות הזאת, והנושא שלך ייבחן מחדש.
גילה גמליאל: אני מאוד מקווה גם שהתוצאות יהיו טובות ושתהיי מאושרת את, ושלושת הילדים שלך, ושיהיה לך באמת כל טוב.
גילה גמליאל: לגבי המקרה שלך, תעבירי לנו את הפרטים ואנחנו נבחן אותם, ונטפל בו ממש באופן פרטני.
גילה גמליאל: אנחנו נפנה מכאן בקריאה לשר האוצר על מנת שיבחן גם את כל מה שקשור ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה.
גילה גמליאל: לא רק לבחון, אלא גם שנקבל את הנתונים בנושאים האלה.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך גם את משרד התמ"ת על קורסי ההעשרה, אני שמחה שזה קיבל ביטוי.
גילה גמליאל: לגבי הקורסים אני יודעת, שם ביקרנו בסיורים.
גילה גמליאל: בוקר טוב, אני מבקשת לפתוח את הישיבה.
גילה גמליאל: בעקבות סיור שלי באתר יד לאשה הלוחמת, ולשמחתי גם שני חברי שנמצאים פה, חבר הכנסת אילן שלגי, יו"ר ועדת החינוך התרבות והספורט, וחברת הכנסת אורית נוקד, שהיא חלק אינטגרלי מכל מה שקשור לקיבוצים ולניצנים, ובכלל, ואחר כך תספר לנו את הקשר האישי שלה לכל הנושא, והיא אכן ביקרה שם.
גילה גמליאל: ראיתי לנכון, צורך, לקיים ישיבה של הועדה לקידום מעמד האשה על מנת לקבע את הזכויות שצריך על מנת ליצור את האתר שליד יד האשה הלוחמת כמרכז הנצחה לנשים לוחמות במערכות ישראל.
גילה גמליאל: מכיוון שכך, אנחנו היום נדון בעניין, וזו מטרת הישיבה, על מנת שיהיו כל הכלים לבצע את זה.
גילה גמליאל: ברשותכם אשמח לשמוע מפאת היקף הישיבות את חבר הכנסת אילן שלגי שביקר שם רק השבוע, ואחריו את חברת הכנסת אורית נוקד, ואז נפתח את הדיון ויוכלו לקרוא את שאר הדברים בפרוטוקול.
אילן שלגי: תודה גברתי יושבת הראש, גבירותי ורבותי, אני מאלה שתמיד כשהם מדברים במליאה, אחרי שאני מברך ומודה ליושב או יושבת הראש אני אומר חברות וחברי הכנסת.
אילן שלגי: ועדת החינוך והתרבות ביקרה באתר יד לאשה הלוחמת בניצנים, השבוע, לפני יומיים, עם אנשי המועצה.
אילן שלגי: היה לנו שם ביקור לא רק מעניין ומרתק אלא גם מרגש.
אילן שלגי: כי המקום עם הסיפור שלו, וגם הנשים שהיו איתנו, יודעים איך להגיש את זה בצורה הנכונה ביותר, ואנחנו בהחלט יצאנו מהמקום עם תחושה מצד אחד של הרבה סיפוק ושמחה על כך שהנה יש מקום שגם משמרים ומשחזרים אותו, בצורה מאד מכובדת, והמערכת מצאה לנכון לקבוע את המקום הזה כיד לאשה הלוחמת.
אילן שלגי: אנחנו כמובן יודעים שנשים בעבר, כמו גם היום, משתתפות במאמץ הלאומי גם בתחום הבטחון, וגם בצה"ל, ובשנים האחרונות יש כמובן התקדמות רבה בתחום כאשר נשים משולבות אחרי, לא בלי מאבקים, בכל או כמעט בכל היחידות בצה"ל, בכל התחומים.
אילן שלגי: אני גם שמח לפגוש פה ידידה ותיקה שלי סא"ל אירית, מחיל החינוך והנוער, עם התג המרגש אותי אישית, תג הגדנ"ע.
אילן שלגי: אני אולי אקריא מתוך הסיכום של ועדת החינוך שהיתה במקום לפני יומיים, מתוך המכתב וההחלטות שאחר כך שלחתי לשרת החינוך והתרבות, אולי שתי פסקאות מתוך חמש.
אילן שלגי: הועדה רואה בפעולת השחזור והשימור מבצע הצלה והחזרת עטרה ליושנה של מבנים ואתרים, שהם חלק מהמורשת הציונית והישראלית למען נוכל ללמד ולחנך את ילדינו ולהטמיע ערכי שורשים ואהבת מולדת.
אילן שלגי: הועדה משוכנעת כי הקמת יד לאשה הלוחמת, תוך סיפור הקרב במלחמת השחרור בניצנים, בו שזורה גבורתן של הלוחמות, היא פעולה חינוכית ערכית ממעלה ראשונה.
אילן שלגי: יש להסתייע במקום כדי להטמיע את עקרון השויון בזכויות כמו גם בחובות של האשה במורשת הציונית ובחברה הישראלית המתחדשת.
אילן שלגי: לחבר את הנוער, את הציבור הישראלי בכלל, אל העבר שלנו כאן, אל ההתחדשות שלנו כאן, אל השיתוף של נשים בהגנה וגם לצערנו, נשים גם נפלו, נהרגו בקרב על ניצנים, שמענו שם את הסיפור המאד מיוחד ומרגש של נירה בן ארי, שהיתה איתנו רוני בן ארי, שאני מניח שתשמעו אותה גם כאן היום, אני מאד ממליץ לכן.
אילן שלגי: ואני מאד מקווה שמשרד החינוך והתרבות, משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון וכל הגורמים האחרים, ידעו איך, אני לא רוצה לומר לסייע, אלא להסתייע באתר הזה כדי, באמת להנחיל את המורשת החשובה כל כך, הרי אנחנו יודעים שכל תלמיד או חייל שמגיע למקום הזה, הוא יהיה בעוד מקומות, אבל זו גם ההזדמנות להציג לו בכלל, זה לא מובן מאליו שיש לנו מדינה, הנוער והצעירים שלנו היום, הדבר מובן מאליו לגביהם, שקיימת מדינת ישראל, וטוב שכך.
אילן שלגי: אבל אותם ימים שהם לא כל כך רחוקים, שבהם היה צריך להגן על תל אביב, מניצנים וממקומות אחרים.
אילן שלגי: השילוב של הלוחמות, אותן תשע לוחמות שנשארו שם, בתוך שלושים וכמה לוחמים, הוא חשוב מאד.
אילן שלגי: אני מברך אותך, גילה, שמצאת לנכון ולא ידעתי מראש, זה נודע לי שלשום, לקיים דיון על הנושא הזה, אני באמת מאחל הצלחה, אם הועדה שלי תוכל לסייע לך, ולכם יוסי, למבצע חשוב מאד שאתם עושים שם אז, באמת אנחנו מאד נשמח.
אילן שלגי: שיהיה בהצלחה.
גילה גמליאל: תודה רבה, אני רק רוצה לחדד את הדיון שיהיה כאן היום בועדה.
גילה גמליאל: הסוגיה שעולה ברגע שמדברים על הקמה של אתר הנצחה לנשים באופן ספציפי, עולה השאלה אם יש צורך באתר ספציפי להנצחת נשים, או שצריך להחיל את זה באתרי ההנצחה הכלליים ברחבי העולם.
גילה גמליאל: אני באופן אישי חושבת שהדיון כאן יהיה מעניין בסוגיה הזאת, ולמרות שאני אפתח בתודה ליושב ראש ועדת החינוך התרבות והספורט חבר הכנסת אילן שלגי.
גילה גמליאל: למרות שבעצם אני באופן אישי חושבת שיש משמעות מאד מאד גדולה לעצם הקמת אתר יחודי על מנת להדגיש ולהפנים שבמאבק לשוויון בין המינים, בין היתר גם הנשים, זה ברור לנו מאיליו, וחלקת אינטגרלי מעצם המהלך הזה שלצערנו, גם נשים נופלות בקרב, וזה בדיוק על אותה מידה של שוויוניות מדוברת, למרות כל המקרים הכואבים שאנחנו רואים כל פעם מחדש, במיוחד ראינו את זה גם במלחמה כנגד עירק, לגבי כל אותן נשים לוחמות, מארצות הברית, אני טוענת שבענין הזה לגבי חללים וחללות אין הבדל לא בכאב ולא שוני התפיסתי שצריך להיות ולהוביל.
גילה גמליאל: כם אני רוצה לשמוע את חברת הכנסת אורית נוקד, כי היא גם חברה בועדות נוספות, היא תצטרך ללכת.
אורית נוקד: אני חברה בועדת כספים והדיון שם עוסק באישור החוק שאמור בעצם לעקוף את נושא העיקולים ולהכשיר בעצם לעובדי הרשויות המקומיות לקבל את שכרם.
אורית נוקד: אני עומדת בראש, נקרא לזה השדולה, או הפורום למען שימור אתרים בכנסת, ואני התחייבתי להוביל גם את החקיקה, ואני מאמינה בשימור אתרים, נאמן עלי המשפט שאמר אז יגאל אלון שעם שאינו מכבד או שומר את עברו, ההווה שלו דל ועתידו לוט בערפל.
אורית נוקד: ואני חושבת שכל פעולה באמת שנעשית על ידי המועצה, ויושב כאן יוסי, וזוהר ואיציק, ופגשתי את רוני שבאמת, אני שמעתי את בעלה מספר את הסיפור, פשוט סיפור מרגש מאין כמוהו, ואני מניחה שהוא יסופר כאן בוועדה.
אורית נוקד: לכן, מה שאני מה שאני יכולה להגיד, שכמובן כאישה וכחברה בועדת הכספים, וכמי שעומדת בראש הלובי למען שימור אתרים, אני אעשה כל שביכולתי על מנת שהאתר הזה יוכל בעצם להמשיך להתפתח, יש הרי העברות תקציביות שעוברות בועדת הכספים, כמובן שלפני כן צריך גם לדבר עם השרים הנוגעים בדבר.
אורית נוקד: גילה, גם את תסייעי בידי כי נכון להיום, גילה, אני רוצה באמת לברך אותך.
אורית נוקד: אגב, כשבאתי באותו יום שישי באמת למפגש שהיה וראיתי אותך, ואת היית בעצם היחידה שראיתי מחברי הכנסת, א, כי אצלי זה היה יותר טבעי כי אני עומדת בראש הלובי, ואת, באמת מישמת ופועלת למען אנשים.
אורית נוקד: אני שמעתי מה שאמרת בהקשר של השאלה שעומדת כאן לדיון, דעתי בעניין הזה היא גם כן, זאת אומרת, מה שיש ואפשר לקדם ולפתח, בסדר.
אורית נוקד: ואני חושבת שהאתר הזה זו דוגמה.
אורית נוקד: אבל כלל, לא צריך ליחד דווקא אתר לנשים.
גילה גמליאל: תודה רבה לחברת הכנסת אורית נוקד, אנחנו נרצה לשמוע בקצרה סקירה לגבי הצגת האתר, יציג את זה יוסי פלדמן, שהוא גם מנכ"ל המועצה לשימור אתרים.
יוסי פלדמן: לחברי הכנסת ולכל החברים האחרים שהתכנסו, אני מוכרח לציין גילה, שבדרך כלל אנחנו יוזמים פעולות.
יוסי פלדמן: הפעם הקדמת אותנו.
יוסי פלדמן: והיוזמה כולה שלכם, ועל כך יש לברך, ואני חושב שזה באמת הדברים שמראים שהדברים נעשים מתוך בפנים ולא כאיזה לחצים כאלה או אחרים.
יוסי פלדמן: וגם זה שהיית שם במקום, בהחלט כל הכבוד, ואני שמח שיש לנו את האפשרות להגיע לביטוי דבר שלצערי, נמנע מספר שנים.
יוסי פלדמן: כי למעשה האתר ניצנים, הוא אתר מאד מיוחד.
יוסי פלדמן: זה בגלל שאנחנו מחפשים מקום לאנדרטה, לנשים.
יוסי פלדמן: צריך להבחין טוב מאד בדבר, אנחנו מתיחסים לאתרים כבסיס לפעולה חינוכית.
יוסי פלדמן: כל האתר, האנדרטה, זה בא לסייע או להמחיש את הפעולה, ולא בא במקום הפעולה החינוכית.
יוסי פלדמן: במקום היה בית ספר שדה, שהוא שינה פזה מסוימת, ואנחנו למעשה באנו למקום לאחר שהיה סכנה שהמקום יהרס.
יוסי פלדמן: וכדי למנוע את ההרס, אני יכול להראות כאן תמונות לאיזה מצב האתר הזה הגיע, ובאמת זה היה לפני שהתחלנו לטפל בו, ואת יכולה לראות שהמקום הרוס לחלוטין, ואנחנו לאט לאט התחלנו לשקם אותו.
יוסי פלדמן: באנו למקום, אנחנו למעשה התחלנו לטפל באתר, שעלה, הגעתי למי שהיה היוזם להקמת האנדרטה זה תא"ל פונדק, שהוא העלה את הרעיון והוא גם גייס את הפסל המיוחד שהקימו שם במקום.
יוסי פלדמן: אנחנו לאחר מכן ניסינו לעזור לשקם את האנדרטה, ובשלב מסוים הבנו שהסיפור הזה אין לו כמעט אח ורעה בארץ.
יוסי פלדמן: יש הרבה פעולות של נשים, הנשים השתתפו לא במעט קרבות, אבל ההתחדדות של המקרה עצמו, הוא הופך את זה לאיזה שהוא סימבול, ולמיתוס שאני לא מכיר, ואני מכיר, או אגיד את כל הסיפורים, אבל את מירב הסיפורים.
יוסי פלדמן: אין שני לו, וגם דבר נוסף, הוא כבר היום מהווה סיפור שמתגלגל.
יוסי פלדמן: היום מבקרים, כמו שהמקום מוזנח ולא מטופל וכדומה, מבקרים בו כ-140 אלף מבקרים.
יוסי פלדמן: זה אחד האתרים המבוקרים ביותר.
יוסי פלדמן: זה מוזנח עד כדי בושה.
יוסי פלדמן: מה שאנחנו עשינו, אנחנו למעשה תכננו את כל השטח, תכננו את המבנה, ומה שאמור להיות במבנה זה בקומה הראשונה, זה אולמות, שאחד מורשת קרב, אחד התכנסות ואחד סביבה ונוף, וקומה שניה אמורה להיות סדנאות, ספריה וכדומה.
יוסי פלדמן: זאת אומרת, מקום יותר לעיון להגות ולכל מה שקשור לזה.
יוסי פלדמן: אנחנו עמדנו, ואני מוכרח להגיד, התחלנו בלי גרוש בנושא הזה, וחשבנו שאנחנו הופכים את העולם והאמצעים יעמדו לרשותנו.
יוסי פלדמן: אני מתביש להגיד, שאנחנו אחרי ארבע שנים כמעט חמש, גייסנו רק 2 וחצי מליון שקל, שמזה מליון אנחנו חייבים.
יוסי פלדמן: זאת אומרת, רצנו קדימה בביצוע לפני שהיה לנו את זה ואנחנו נמשיך כך.
יוסי פלדמן: או שנצליח, או שלא, אבל אין אפשרות, זה הליך שאם נעצור אותו הוא יפול, אי אפשר לעצור כעת באמצע.
יוסי פלדמן: ומוכרחים להגיע באמת למצב הזה שהמקום יתפקד בצורה הנכונה, אנחנו ערוכים, זוהר תספר גם את צורת ההתארגנות הציבורית שלנו, ואנחנו באמת מאד מקווים, שכתוצאה מהיוזמה שהתפתחה כאן נצליח תוך זמן קצר, להביא למימוש התכנית.
זוהר קרתי: קודם כל, לברך מאד על היוזמה.
זוהר קרתי: שנים הייתי בועדה למעמד האשה, הנושא הזה אף פעם לא עלה.
זוהר קרתי: כלומר, היו דיונים על נשים בצה"ל, נשים בהתארגנות של צה"ל בצורות שונות, וברכותי באמת ליוזמה.
גילה גמליאל: אני מברכת אתכן כי אתן הרשמתן אותי שם עם מה שראיתי.
זוהר קרתי: הארץ מלאה אנדרטאות ואתרי זכרון.
זוהר קרתי: אנחנו עצמנו כועדה, אני יושבת ראש ועדת ההיגוי לפרויקט, שתפקידה בעיקר, אנחנו לא עוסקים בצד הפיזי, אנחנו עוסקים בצד התכני, אנחנו צריכים למלא את הבית תוכן.
זוהר קרתי: לא מספיק שיהיה בניין, עם אולמות וחדרים וסדנאות, אם לא יהיה תוכן מעבר לסיפור הספציפי.
זוהר קרתי: הסיפור הספציפי הוא חד פעמי ויוצא מן הכלל, אבל אנחנו מעונינים שנשים, אנשים ונשים, כלומר, לאו דווקא נשים חיילים וחיילות ובני נוער וכל דיכפין שיבואו למקום, ואנחנו רוצים להפוך אותו לאתר מורשת מאשר אתר הנצחה.
זוהר קרתי: מישום שהנצחה באמת יש לכל החילות, וביקרנו בכל האתרים של הקשר, ושל המודיעין, ושל הצנחנים ושל גבעתי, כולם אתרים שעלו מיליונים, ואנחנו אין לנו מיליונים.
זוהר קרתי: אנחנו עובדים, ובצדק, עם המועצה לשימור אתרים, על הפרויקט המסוים הזה, ואין לנו את המיליונים להקים אתרים ענקיים.
זוהר קרתי: אבל, יש לנו מורשת, ויש לנו מורשת שהתוותה הח"ן, חן הח"ן היה יחידי בעולם, אין באף חיל בעולם, חיל שהיה מיועד לנשים, היה היסטוריה לח"ן,של 54 שנים, ויש מורשת.
זוהר קרתי: הח"ן לא קיים מזה כשלוש שנים.
זוהר קרתי: יש חוק גיוס חובה שלא קיים בשום מדינה, יש לנו הרבה דברים שהם בבחינת המורשת הישראלית האמיתית של תרומת הנשים למערכות הבטחון.
זוהר קרתי: ואנחנו לא מתכוונים, זה נקרא היום יד האשה הלוחמת, אבל אנחנו לא מתכוונים רק לנשים לוחמות בחזית, אנחנו מתכוונים גם לכל הדרגים, כי בלי דרג לוגיסטי, ובלי נהגות, ובלי המזכירה שיושבת ליד אלוף הפיקוד גם בזחל שלו, וגם במשרד, אין מלחמה.