GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילה גליקסברג: במקרה פגשתי את שר הביטחון בשבוע שעבר, אמרתי שאחד הדברים הנפלאים שהיו גם אצל מופז, והיה גם יעלון, הם היו מאוד קשובים לנושא של לאפשר לנשים להתקדם.
איילה גליקסברג: כאן אני נוגעת בנקודה שאותה אנחנו אולי ברשות ובוועדה למעמד האשה, ואני קוראת למרכז השלטון המקומי, לא מספיק שנשים מודעות לעניין של קידום עצמן.
איילה גליקסברג: אלא ברגע שגם גברים יהיו מודעים, עשינו חמישים אחוז מהמלאכה.
איילה גליקסברג: כאן הבעיה.
איילה גליקסברג: מה רע לנשים, מה הן צריכות את הקידום?
איילה גליקסברג: זו אחת הבעיות לדעתי.
איילה גליקסברג: יושבת ראש הוועדה, אני מאוד מודה לך על המעורבות בזה.
איילה גליקסברג: וכמו שאת אמרת, אם אני זוכרת, את היית יו"רית של הסטודנטים, עסקת במכלול, ולא כל כך בצד הפרטני בנושא של קידום נשים דווקא.
גילה גמליאל: למרות שבחנתי את כל הקדנציות שלי אחורה, הקדנציה הראשונה היתה שכל הוועד היה מורכב מנשים, כולל המנהלת הטיפולית של האגודה.
גילה גמליאל: אם את שואלת אותי בגלל שחשבתי על העדפה מתקנת, לא.
גילה גמליאל: כאשר בחרתי במכרזים הנטייה היתה כנראה מספיק ברורה.
גילה גמליאל: זה לא קרה בקדנציות האחרות.
גילה גמליאל: היה חצי חצי אמנם, אין ספק שהייצוג תמיד קיבל ביטוי.
גילה גמליאל: גם כאשר נבחרתי, הייתי האשה הראשונה שנבחרה ליו"ר התאחדות הסטודנטים בישראל כאשה.
גילה גמליאל: כשתרגמתי את זה, הבנתי שלא היתה מספיק פעילות באקדמיה, ועל כך דיברנו ארוכות עם יהודית והיא התחילה פרוייקט מבורך לחלוטין בעניין הזה, בהיבט של לתת כלים לסטודנטיות, וגם לסטודנטים, על מנת לתרגם אותם הלכה למעשה.
גילה גמליאל: כי אני בתור יו"ר האגודה, לא ידעתי בכלל על ארגוני הנשים, לא הכרתי את השדולה, את נעמ"ת, ויצ"ו, ולא הכרתי את הרשות, ולא שמעתי על כלום.
גילה גמליאל: על הרשות אולי שמעתי בסוף, כאשר חילקתי בתור יו"ר אגודה את החוברת של זכויות הנשים לעבודה, כי זה היה לי חשוב.
גילה גמליאל: יצרתי קשר כאשר שמעתי על זה, וביקשתי חוברות, ובאמת דאגתי להעביר את זה.
גילה גמליאל: מעבר לזה, שום דבר במובן הפרקטי, דפוסי מנהיגות, שלטון מקומי, שום דבר.
גילה גמליאל: אז קורס המנהיגות שעכשיו יהודית הולכת לכיוונו הוא מאוד מבורך, ובקמפוסים במיוחד, כי שם זה המקום של מעצבי דעת הקהל העתידיים.
גילה גמליאל: זאת אומרת, כאן יש חשיבות עליונה לעשות את הדברים האלה.
גילה גמליאל: על זה אני רוצה לברך אותך, על עצם הפרוייקט.
גילה גמליאל: הוא בעל חשיבות עליונה.
גילה גמליאל: אני מנסה להבין היום, מה היה קורה אם היינו מנצלים את העניין הזה בתוך הקמפוסים.
גילה גמליאל: אתם יודעים כמה שעות של הרצאות וימי עיון, וסדנאות, קורסים, חוגים, אלף דברים שאפשר לטפל בעניין הזה, ונאדה.
גילה גמליאל: זה לא מתוך אי החשיבות לשיוויון, פשוט חוסר מודעות.
איילה גליקסברג: העניין הוא שיש דברים שהם עניין של עיתוי.
איילה גליקסברג: ממרום גילי המתקדם, כאשר כתבתי את העבודה לפי 25 שנה, וביקשתי מהמחלקה לפילוסופיה לכתוב עבודה על האשה ביהדות בהשוואה לפילוסופיות אחרות, באו החכמים של האקדמיה ואמרו לי, זה לא בזבוז של כשרון לעסוק בנשים.
איילה גליקסברג: אמרתי, סליחה, מרגע שנולדתי אני עוסקת בזה.
איילה גליקסברג: אז זו היתה תדהמה, וזה היה המחקר הראשון שהיה על נשים ביהדות.
איילה גליקסברג: היום זה מובן מאליו.
איילה גליקסברג: אותו דבר היה גם בין הסטודנטים, וגם במקומות אחרים.
איילה גליקסברג: אני רוצה לסכם את הדבר האחרון, גם העניין של נשים פורצות דרך הוא באמת דבר מאוד יפה.
איילה גליקסברג: אני נמצאת בוועדת השיפוט, ואני מאוד שמחה תמיד.
איילה גליקסברג: הנקודה שאני רוצה לציין אותה, יהודית הזכירה, ואני אחזק את ידיה, שאנחנו משתדלות בוועדת השיפוט לעשות פריסה על פני כל הארץ, צפון, דרום, מזרח, מערב, וגם לפי מגזרים, כך אף קבוצה אינה יוצאת מקופחת.
איילה גליקסברג: לסיכום אני רק רוצה להדגיש אולי, או לתת את ההדגש, לכל הדברים היפים של אינטראקציה נשית שאני מאוד מאמינה בה.
איילה גליקסברג: אנחנו חייבים גם אינטראקציה גברית לנושא של קידום מעמד האשה.
איילה גליקסברג: ברגע שהגברים יהיו מודעים, אז כבר לא תהיה בעיה, היא תפחת כי יהיה קל יותר ליישם את זה.
נורית זיו: ראש המדור לנפגעי עבירות באגף חקירות במשטרה.
נורית זיו: מצאתי אשה עם הרבה נשמה, והרבה יכולת עשייה.
נורית זיו: השילוב הזה מבחינתי הוא שילוב מדהים.
נורית זיו: אנחנו משתפות פעולה גם במינהלת וגם בוועדה המייעצת של הרשות שאני חברה בין שני הפורמים האלה.
נורית זיו: לא ארחיב את הדיבור על שיתופי הפעולה, הוא קיים לאורך כל השנה.
נורית זיו: אני מקווה שלקראת סוף השנה, אנחנו נעשה יחד את הכנס המשותף בנושא המגזרים.
נורית זיו: אני חושבת שזה ייצא לפועל.
נורית זיו: יישר כוח גדול מכל הלב.
נורית זיו: השנה נעשה את זה.
נורית זיו: בנושא של האלימות, עושים הרצאות והפנמה, זה מתבצע בכל המשטרה.
נורית זיו: בנושא של מגזרים וייחודיות זה על השולחן.
נורית זיו: אני בכל אופן מקדמת אותו במשך השנה הזאת והבאה.
גילה גמליאל: יש גם את הפרוייקט הנוסף שלנו שאמנם נדחה לאוגוסט, יהודית גם תוכל להצטרף אלינו.
גילה גמליאל: בכל מה שקשור לנפגעות תקיפה מינית, הצלחנו לבצע רפורמה מדהימה בעצם החשיבה המקובעת של המימסד, שגרמה להרבה מותקפות מינית גם לא להגיש בסופו של דבר את התלונות בכל הביורוקרטיה.
גילה גמליאל: נכון להיום עד לספטמבר הקרוב, כל הנשים במדינת ישראל, שעוברות התקפה מינית מגיעות בסופו של התהליך לאבו-כביר.
גילה גמליאל: עכשיו השינוי שמתקיים בעקבות הפנייה שלנו לפרקליטות המדינה ולשר הבריאות, אני ממש רוצה לברך אותו על כך.
גילה גמליאל: הצלחנו לשנות את עצם התפיסה, שייפתח קורס בספטמבר הקרוב לרופאים מהרפואה הגניקולוגית, ורפואת הילדים, שהם יעברו קורסי הכשרה שקיימים בדיוק ברפואה המשפטית, וזה יצור מצב שיהיה ניתן לפתוח מרכזים נוספים בכל הארץ, לאו דווקא רק בוולפסון.
גילה גמליאל: זה יתן את הסיטואציה שבה יהיו יותר תלונות, גם הראיות יהיו בפחות תיקים שאנחנו שומעים עליהם כל פעם מחדש, של פשרות, ונסגרים בגלל חוסר ראיות וכיוצא בזה.
גילה גמליאל: אבל זה לא מסתיים, אנחנו ממשיכים עם זה הלאה.
גילה גמליאל: הולכים עם זה צעד אחד קדימה, על מנת לאמץ את המודל שקיים היום בלוס-אנג'לס שם אחיות.
גילה גמליאל: הן אלה שמבצעות את אותו הליך - זה נדחה כנראה לאוגוסט.
גילה גמליאל: בעניין הזה יש חשיבות עליונה, אם נצליח להעביר לכאן את המודל, זה יתן יותר שרות.
גילה גמליאל: מה לעשות, להשאיר את הרופאים בסטנד-ביי 24 שעות, והמשכורות הם סכומי עתק שלא יהיה ניתן להעביר.
גילה גמליאל: לעומת זה, גם לגבי האחיות, מבחינת הגישה מול המותקפות, יהיה צעד שישנה את כל התמונה בעניין הזה, ובאמת יצור את פריצת הדרך הראוייה.
גילה גמליאל: צעד אחד התקדמנו, אבל אני תמיד אומרת כאשר מתקדמים מה לעשות, זה לאט אבל בטוח.
גילה גמליאל: גם לגבי הבלניות, דאגנו להעביר אליהן את המשכורות שהן לא קיבלו.
אסתר טולדנו: עובדת ביטוח לאומי.
אסתר טולדנו: אני מברכת מאוד על הפעילות הזאת.
אסתר טולדנו: אני מאוד מקווה שהיא תתרחב.
אסתר טולדנו: אני עובדת כ-25 במוסד, יש לנו במינהלה סמנכ"לית אחת, עדיין רק אחת, והיא מחליפה את השנייה, למרות שהעובדות שהן נשים מהוות אחוז הכי גבוהה.
אסתר טולדנו: אני מקווה שזה ישפיע.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לחברתי יהודית פלוטקין.
גילה גמליאל: אני מרשה לומר חברתי.
גילה גמליאל: אני שמחה שנבחרת לתפקיד, את עושה אותו בצורה מצויינת לכל הדעות.
גילה גמליאל: בעניין הזה אני רוצה לברך אותך, ויש לך עוד עבודה רבה, את לא לבד.
גילה גמליאל: אני מאמינה שביחד כאשר מאחדים את כל הכוחות, גם הדרך סלולה.
גילה גמליאל: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה, הנושא היום זה פרסומות פוגעות בטלוויזיה המסחרית, אנחנו נצפה בחלק מהם ואחר כך נפתח את הנושא לדיון על מנת לראות איך ניתן למזער את התופעה שהפכה להיות כבר בגדר תופעה פוגעת ובלתי נסבלת והגיע הזמן לעשות מעשה כדי שגם האנשים הנוגעים בדבר יפנימו ויובילו למצב שבו לא נצטרך לסבול את כל הסיטואציה הזאת.
אלונה אריאלי-להב: הבאנו כמה פרסומות לדוגמה שנפסלו או ששונו.
אלונה אריאלי-להב: אני אראה ואסביר על כל פרסומת.
אלונה אריאלי-להב: כרגע, רק שתדעו, ביום חמישי יתקיים בג"צ בנושא פרסומת של סקצ'רס, פרסומת של נעלים, התבקשתי לא להראות אותה אבל אם תחליטו בסוף שאתם רוצים לראות אותה אז אני אראה אותה.
אלונה אריאלי-להב: זאת פרסומת של קרוקר, אני מראה לכם לפני הפסילה ואחרי השינוי.
אלונה אריאלי-להב: אנחנו פסלנו, הם שינו ואז אישרנו מחדש.
אלונה אריאלי-להב: הורדנו את הקטע שהיא מורידה לו את הראש.
גילה גמליאל: ומה זה הסטירה הזאת אמורה להיות?
יהודית שילת: וגם מה זה משנה שהורדתם את הקטע עם הראש, במה זה עשה הבדל?
גילה גמליאל: זה ענין של רמיזה מינית.
יהודית שילת: באמת, ואין רמיזה מספקת.
יהודית שילת: ממש צריך רמזים בגודל של פיל.
גילה גמליאל: יש לי שאלה, בין היתר נושא האלימות, מה הקשר בין הסטירה לג'ינס?
אלונה אריאלי-להב: זה באחריות המפרסמים.
קריאה: הוא מוריד לה בכוח את הראש.
גילה גמליאל: את זה ראיתי והבנתי שאת זה צמצמו בגלל הרמיזה המינית ולא בגלל הכוח שהורידו לה את הראש או הורידו לו את הראש.
גילה גמליאל: היא הורידה לו את הראש, לא משנה.
גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, בין היתר, ילד או נער או נערה או ילדה שרואים את הפרסומת הזאת, לא הבנתי את הקטע של האלימות בתוך הפרסומת ולמה זה לא מצונזר.
גילה גמליאל: מה זה הסטירה הזאת שאמורה, איזה מסר בדיוק להעביר מבחינת פרסומת.
גילה גמליאל: אני רוצה להבין מבחינת הרשות השניה, כזה דבר אתם לא רשאים להוריד מפרסומת?
אלונה אריאלי-להב: אנחנו רשאים להוריד.
גילה גמליאל: זה לא אלימות?
גילה גמליאל: זה אלימות שאמורה להיות, למה זה לא יורד?
אלונה אריאלי-להב: אני מציעה שנשאיר את זה לדיון אחר כך, כי יש פה הרבה נושאים שיעלו וזה אחד הנושאים שהשאלות הקשות שנשאלות מה הקו הדק בין חופש הביטוי לבין מה אנחנו לא מרשים להראות בטלוויזיה מסחרית.
גילה גמליאל: אז לתת סטירה כדי לייצג ג'ינס זה נשמע בגבול חופש הביטוי.
אלונה אריאלי-להב: אם גבר היה נותן את הסטירה לאישה לא היינו מאפשרים את זה.
גילה גמליאל: אני שואלת, זה שאלה.
מרינה סולודקין: אני ראיתי הרבה יותר ממה שיש פה, מה שאני ראיתי זה, אין מילים.
אלונה אריאלי-להב: פוקס האחרון שנפסל ושונה.
קריאה: למה הנשיקה הראשונה הושמטה?
אלונה אריאלי-להב: הנשיקה הראשונה הושמטה בשל העובדה שגבר באה אליו אישה שמנה והוא מנשק אותה ובסוף היה לו מבט כזה, הראיתי לך מה זה, אז זאת הסיבה.
אלונה אריאלי-להב: יש פרסומת של סקצ'רס שלמרות שהיא בבג"צ אני חושבת שהדיון העיקרי עלה דווקא בשל העובדה שמועצת הכבלים, שזה פרסומות שמיועדות לקטינים ובשל העובדה שמועצת הכבלים כן אישרה אותה לפרסומת בערוץ 24.
ניר גרסון: לא אישרה, אם יורשה לי תיקון קטן, אנחנו לא מאשרים מראש פרסומות.
אלונה אריאלי-להב: לא פסלו.
ניר גרסון: התשדיר ירד עוד לפני שהספקנו לדון בזה.
אלונה אריאלי-להב: היתה החלטה מודעת להשאיר את זה.
ניר גרסון: מה זה החלטה מודעת להשאיר?
אלונה אריאלי-להב: היתה תלונה והיתה החלטה מודעת.
ניר גרסון: התשדיר ירד, מועצת הכבלים לא מאשרת פרסומות.
ניר גרסון: התשדיר ירד לפני שהספיקו לדון בזה.
אלונה אריאלי-להב: זה פרסומת נודלס.
אלונה אריאלי-להב: זה פרסומת שעלתה לשידור ונפסלה.
קריאה: מה זה הקטע של עולה ואחר כך יורד, למה לא מאשרים מראש.
אלונה אריאלי-להב: עד ה-1.6 כל פרסומת לא היתה חייבת לעבור אישור מראש של הרשות השניה, רק פרסומות שמופיעים בהם ילדים או פרסומות שיש בהן איזה שהיא נגיעה - -
גילה גמליאל: לפני שניכנס לדיון לגבי המהות הייתי רוצה לשמוע את חברות הכנסת לגבי הדברים שנאמרו.
אתי לבני: אני צפיתי, ביקשתי לראות את הפרסומות האלה עוד קודם, אני מבינה שברשות השניה יש ביקורת קשה על האישור הרחב של העיסוק הזה בפרסומות ואני מבינה שהרשות השניה או גורמים בה לא הולכים עם ההמלצה הזאת, אם אני לא טועה.
אתי לבני: אני רוצה לחזק את ידי האומבודסמן שלכם, אני חושבת שהפרסומות האלה פוגעות בנו כנשים, הפרסומות מיועדות לגילאי 12-16, לפחות הפרסומת הזאת של פוקס ושל סקצ'רס.
אתי לבני: אני חושבת שזה מעליב אותנו, פוגע בנו, קורא לאלימות נגדנו, מקבע אותנו בתור אובייקטים מיניים ואני חושבת שהדברים האלה בלתי נסבלים.
אתי לבני: פתחו את הרצועה בצורה שפשוט אין לה שום סכר ואנחנו בתור נשים, אנחנו בתור אימהות, אנחנו בתור צרכני תרבות לא רוצים לראות את הדברים האלה.
מרינה סולודקין: אני מאוד מופתעת לראות את הדברים האלה בגלל שחונכתי וגדלתי במדינה אחרת לגמרי.
מרינה סולודקין: לפעמים אני צריכה לפנות לילדיי כדי להבין על מה הפרסומת בגלל מה שרואים לא שייך לפרסומת.
מרינה סולודקין: מה שאני רואה כאן, קודם כל זה מצחיק מאוד, אני רואה שזה תרבות מכוערת, אז בכוונה עושים דבר כזה שרוצים ללמד את הציבור לא בתרבות של יושר, תרבות מכוערת, אלימה, מינית.
מרינה סולודקין: לראות אישה שלוקחת את עצמה לאברי המין אני לא יודעת מאיזה תרבות זה, כמו שראינו בפרסומת הראשונה.
מרינה סולודקין: אני לא יודעת אם זה פוגע רק בנשים, אני חושבת שזה פוגע בכולם.
מרינה סולודקין: אני מאוד מבקשת קצת יותר טעם בפרסומת.
גילה גמליאל: יותר מזה, חשוב לחדד את הנקודה שהמסרים שעוברים דרך פרסומות הם מאוד חדים ומאוד משפיעים, אחרת לא היו משקיעים הון עתק לגבי כל הנושא של הפרסומת ובענין הזה מעבירים מסרים גם לילדים ולנערות, מסרים שגויים שמקבעים את הסטיגמות הכל כך קשות שאנחנו כאן בועדה מנסים כל פעם מחדש להתקדם קדימה בכל מה שקשור לקידום מעמד האישה וכל הפרסומות האלה מבטלים לחלוטין את כל הפעילות על-ידי חידוד מסרים שאישה זה אובייקט מיני, יש כאן את הענין של האלימות המחפירה, האלימות שראינו ממש על קצה המזלג בפרסומות, זה פשוט מזעזע.
מרינה סולודקין: יש כאן העדפה מתקנת, נשים מכות גברים.
גילה גמליאל: זאת לא המטרה של קידום מעמד האישה לחלוטין, אני חושבת שזה מבצע בדיוק את הפעולה ההפוכה, כל הביטויים האלה ובמיוחד נושא האלימות, כי אנחנו רואים שהפכנו להיות חברה אלימה, אנחנו כל פעם מחדש רואים את כל הממצאים לגבי הנוער, את האלימות הגואה בבתי הספר וזה לא פלא עם חידודי מסרים כאלה שמועברים לילדים ולנוער ובענין הזה אני רוצה לשמוע את מר מוטי שקלאר מנכ"ל הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו, מה הכלים שעומדים לרשותכם בנקודת הזמן הזאת, למה אנחנו רואים כל פעם מחדש פרסומות שעולות לשידור ולאחר מכן יורדות, למה בכלל יש את הזמן ביטוי הזה ולמה אין לכם את הכלים, מה מונע, מה צריך ולאן, על מנת לתת לכם כלים כדי לחסוך מאיתנו כחברה את כל הכיעור כפי שהגדירה אותו חברת הכנסת מרינה סולודקין.
מוטי שקלאר: אני מתפלא על אתי שמתנפלת על הרשות השניה בענין.
אתי לבני: לא על הרשות השניה, על הסוג הזה של הפרסומות.
מוטי שקלאר: אנחנו כרגע לא משני צידי המתרס, אנחנו באותו צד של מתרס ואני יכול להסביר במילים כמה פרסומות הן הרבה יותר בעייתיות מאשר הדברים שעלו כאן, זה לא רק הענין של הכיעור, זה ענין של יצירת נורמטיביות, יש הבדל מאוד משמעותי בין פרסומות לתכנים, התכנים ידועים מראש, אדם שרוצה לראות את התוכנית יראה, לא רוצה לא יראה, חופש היצירה אולי במקרה הזה מעל הכל, גם פה יש אולי קצת גבולות, ומי שרוצה לראות את סקס והעיר הגדולה יודע שזה אחרי עשר בלילה, יודע את אופי התוכנית, האיפיון שלה, יראה יראה, לא ירצה לא יראה.
מוטי שקלאר: לגבי הפרסומות הם בילט אין לתוכניות.
מוטי שקלאר: יושב עם אבא עם הילדים ורואה חדשות ויושב אבא ובת ורואים מסע עולמי ופתאום בתוך מסע עולמי נכנסות כל הפרסומות על כל הבעיות שיש בהן.
מוטי שקלאר: בעיני מעבר לכך שזה יוצר קהל שבוי, יש פה איזה שהוא חוסר הוגנות כלפי ציבור, בעיקר כשמדובר בערוץ מרכזי, הטענה הרי נשמעת מה אתה מבלבל את המוח על-ידי כך שאתה מנסה לסנן, הרי אם אתה מסנן בערוץ 2 רואים את זה באינטרנט או במקומות אחרים, העולם פתוח בפני כולם.
מוטי שקלאר: אבל שוכחים שיש הבדל בין הברודקסט לכל ערוצי הנישה וודאי באינטרנט.
מוטי שקלאר: הערוץ המרכזי מטבעו, מהותו בכך שהוא מהדורת השבט, הוא יוצר נורמטיביות בכל מה שהוא עושה, הוא מעצב את המציאות וודאי דרך הפרסומות.
מוטי שקלאר: כך שבזה אנחנו מיושרים.
מוטי שקלאר: דא עקא, שאני כל הזמן חייב לשקלל בין תפיסת העולם המשותפת אני מניח לרוב האנשים כאן לבין ערך חופש הביטוי.
מוטי שקלאר: אני לתומי חשבתי שכאשר מקדמים מוצר ערך חופש הביטוי הוא זעיר או מינורי ביחס למושג הערכי של חופש הביטוי, אינו דומה חופש ביטוי בתחום היצירה לקידום מוצר, מקסימום כפי שאומר פרופ' אסא כשר יש חופש עיסוק במקרה הזה ואז צריך לבחון את זה על המרכיב הזה, אבל מה לעשות שבית המשפט בפסיקות תקדימיות קבע בעיקר ברשות השופטת דליה דורנר במספר הרכבים, קבע שהפרסומות מבחינת בית המשפט, או לפחות מבחינת דליה דורנר שנהפך לתקדים, חופש הביטוי על כל המשתמע מכך.
מוטי שקלאר: כשאני עומד מול פרסומות אני גורס בתפיסת העולם שלי לגבי כל דבר וגם לגבי הדבר הזה, שאני כל הזמן צריך לשקלל.
מוטי שקלאר: בית המשפט קבע שחופש הביטוי חל זה אז אני כל הזמן משקלל את חופש הביטוי מול הערכים הנוספים.
מוטי שקלאר: כך שאני לא יכול באופן בלעדי לנטרל את הענין והוא קיים במסכת השיקולים שלי.
מוטי שקלאר: גם ברמה הטקטית, אני מבין שתפסת מרובה לא תפסת, בכל דבר בחיים ובוודאי גם בדבר הזה ואם אני אפסול כל פרסומת אז מעבר לקיטונות הבוז, אגב שאף אחד מכם לא שמעתי מתעורר ופועל נמרצות מול הענין הזה שאנחנו זוכים ברשות השניה להיותנו בולשביקים, פשיסטים, חומייניסטים, חשוך, אגב בדרך כלל זה תמיד מלווה עם הזכרת הכיפה שיש על הרשות השניה, במעריב פעם היתה איזה כותרת ענקית שעל הרשות השניה שמו כיפה, מנסים מטבע הדברים כשהויכוח לא ענייני לתעל את זה למחוזות נידחים וחשוכים ואף אחד לא מתעורר מול הענין הזה.
מוטי שקלאר: זה יוצר גם אווירה תקשורתית שכל נסיון לבוא ולומר פרסומת לא זה ערעור על חופש הביטוי וזה עמדה חשוכה.
מוטי שקלאר: גם בזה אני חייב להתחשב ולדעת עד כמה אני יכול ליצור מגזרים שתוקפים את ההחלטה שלנו אבל בואו נאמר שגם על זה אני כבר מתגבר.
אתי לבני: אתה רוצה שאנחנו נעזור לך.
מוטי שקלאר: פה אתם יכולים לעזור ביצירת סיינטייס תקשורתי, יצירת אטמוספרה נכונה ולא לוותר.
מוטי שקלאר: לא יכול להיות הרי שמי שמשמיע את הקול בתחום הזה זה רק הרשות השניה, אני אומר את זה באחריות מלאה, מול כל שוחרי החופש במרכאות או הנאורים במרכאות.
מוטי שקלאר: אגב בעיני הפרסום, סתם כהערה צדדית זה איזה תובנה שאני מאמץ אותה, שזה חזרה לימי הביניים כי כל תפיסת ימי הביניים שאין הבחנות, שהכל פתוח הכל חשוף וככל שאתה עוסק יותר בגירוי הכי קיומי מדם ועד מין הכל פתוח לכולם.
מוטי שקלאר: אז פעם היו גלדיאטורים שהיו רצים וכל העולם היה מריע, היום עושים את זה עם הסקס ופה ושם אלימות.
מוטי שקלאר: זה בעצם חזרה לימי הביניים ולא התפיסה שאומרת שיש הבחנות, זאת תפיסה יותר מודרנית.
מוטי שקלאר: אז פה אני אומר שנכון יהיה שאתם תצטרפו אלינו כי בינתיים רק הרשות השניה עומדת בפרץ.
מוטי שקלאר: אבל הבעיה היותר קשה והמבחן יהיה בשבוע הקרוב, זה בית המשפט.
מוטי שקלאר: זה לא פשוט לעמוד מול פסיקה של בג"צ, פסיקה אחרי פסיקה שנוזפת ברשות השניה על כך שהם פוסלים פרסומות.
מוטי שקלאר: הדרך היחידה בעיני, ואני מניח שיש פה כבר תהליך חקיקה, לשנות את החוק בנושא הזה, אני מניח שזה יהיה הרבה יותר נוקשה ושבית המשפט לא יתערב, כי נכון להיום בהגדרות החוק הקיימות שלא ניתן לשדר פרסומות במקום שיש בהם פגיעה בטעם טוב ועוד כל מיני מינוחים אמורפיים כאלה, אז לכאורה מי קובע מי זה הטעם הטוב.
מוטי שקלאר: בעיני כרגע, וזאת הסיבה שאני ברמה הטקטית, לא שלא הסכמתי, אמרתי שזה לא נכון כשאני כרגע עומד בפני בג"צ בשתי עתירות על שתי פרסומות שפסלנו שאחת גזענית פרופר והשניה הייתי מגדיר אותה כעידוד האלטרנטיבי לפדופיליה, שבה לוקחים נערה בת 12, נראית נערה בת 12-14 והיא משדלת ילדים קטנים דרך מיניות בוטה או פרובוקטיביות מינית של נערה.
מוטי שקלאר: וזה עומד כרגע לבג"צ.
מוטי שקלאר: אם הבג"צ, מה שכל הזמן מאיימים עלי היועצים המשפטיים שלנו, שכנראה לא יהיה מוכן לתפוס את השור בקרניו וינסה מקסימום להגיע לפשרות, במקרה הטוב, במקרה הפחות טוב הוא יגיד שחופש הביטוי מעל הכל, אני אהיה חסר אונים מול זה.
גילה גמליאל: זה אומר שמבחינתך אתה צריך שינוי חקיקה.
גילה גמליאל: מה שקורה היום, ברגע שאכן שי פרצה בחוק אז כמו שאתה אומר, בית המשפט יהיה נתון - -
מוטי שקלאר: לא פרצה בחוק, החוק הוא - -
גילה גמליאל: החוק לא מספיק חזק, יש לו מקום לפרשנות בית המשפט.
גילה גמליאל: אני מציעה ששלושתנו ניקח את החוק הקיים, נבחן אותו וננסה - -
קריאה: נראה את הפסיקה של בג"צ.
גילה גמליאל: וגם את הפסיקה ונבחן על בסיס זה.
מוטי שקלאר: נדמה לי שרוני בר-און מנסה גם לקדם חקיקה בענין.
גילה גמליאל: מצויין, אז אפשר גם לשבת ביחד עם רוני בר-און ולנסות לבחון את הענין הזה, אבל ברשות
גילה גמליאל: כם אני רוצה לשמוע את עו"ד ניר ממינהלת השידורים של משרד התקשורת.
ניר גרסון: אני עובד במינהלת הסדרת השידורים לציבור שהיא הגוף המבצע של מועצת הכבלים.
ניר גרסון: צדק מר שקלר שאופי הערוץ בהחלט מכתיב גם את התכנים, את התוכן של השידורים שיהיו בו.
ניר גרסון: דיברו על כך שתשדירים שלכאורה הרשות השניה פוסלת מראש, מועצת הכבלים מאשרת, אני רק רוצה לדייק ולחדד, ראשית אכן אופי הערוצים שונה, ערוץ שהוא ערוץ ברודקאסט שאי אפשר להימלט ממנו, שהוא פתוח לכל הציבור, שהוא מאופיין לכל המשפחה יכול לסבול פחות דברים מאשר ערוץ נישה שהורה או משפחה יכולה להחליט קודם כל שלא להיות מנויה עליו בכלל, או ערוץ בשידור דיגיטלי שהורים יכולים לקדד אותו ולחסום את הצפיה בפני ילדים וגם ערוצים בכבלים ובלוויין המסחרי מאופיינים מראש, חלקם מאופיין מראש לא לכל המשפחה ואלה בהחלט סיבות שיכולות להצדיק את השוני.
ניר גרסון: פרט לזה יש גם הבדלים בהשקפת עולם בין הרשות השניה למועצת הכבלים, לא בהכרח לכיוון מסויים, אני לא יודע אם זה יהיה נכון להגיד שמועצת הכבלים יותר מתירנית דווקא בכיוון זה או אחר, מועצת הכבלים יש לה עמדה שונה וקשה גם להגיד מה הסיבה והמסובב פה.
ניר גרסון: כמי שאחראים על הרבה מאוד ערוצים אין לנו אפשרות לבדוק למשל את כל הפרסומות מראש, אנחנו גם לא מעוניינים לעשות את זה, קשה להגיד מה נובע ממה אבל זאת המציאות העובדתית שאין אפשרות לבדוק את הפרסומות כמו שגם אין לנו רצון לזה.
מרינה סולודקין: אבל אנשים מתלוננים.
קריאה: מה זה חשוב.
ניר גרסון: לא, בכלל לא מה זה חשוב, וגם אל תבינו לא נכון, זה לא שאנחנו לא פוסלים, מה זה פוסלים, אנחנו לא דורשים לאשר את כל הפרסומות מראש או חלקם, לא דורשים.
ניר גרסון: אנחנו גם מאמינים באחריות של המשדרים וזה אל סתם סיסמה, אני מיד אגיע לזה, אבל כשמגיע מצב שמשודרת פרסומת שהיא מנוגדת לכללים, מנוגדת לחוק וגם מנוגדת לפסיקה, אין מה לעשות, פרט לעמדות שלנו, לא לעמדות שלנו האישיות כי הן לא רלוונטיות, מה שאני חושב או מה שיו"ר המועצה לשידורי כבלים חושב לא רלוונטי למה ישודר, אני מדבר על העמדות של הקונצנזוס הרחב בציבור, כי מה אמרו פסקי הדין שמנכ"ל הרשות השניה דיבר עליהם קודם, הם אמרו שמותר, לא משנה מה כתוב בכללים, שמותר לפסול תשדיר פרסומת בגלל רמיזה מינית רק אם יש בו פגיעה קשה ומשמעותית בקונצנזוס הרחב של הציבור.
ניר גרסון: אז אנחנו משתדלים לחשוב בראש הזה ודרך אגב עוד אמר פסק דין אחר שרמיזה מינית לכשעצמה לא מספיקה כדי לפסול.
ניר גרסון: אנחנו נפסול אם יש בה דבר מה נוסף, השפלה של האישה או של הגבר, ביזוי, קריאה לאלימות, אלה הסיבות.
גילה גמליאל: מה זה קריאה לאלימות, סטירה כפי שראינו בפרסומות.
ניר גרסון: אני חייב להגיד לגבי סקרצ'רס - -
גילה גמליאל: זה לא אלימות בצורה חד משמעית?
ניר גרסון: היו שלושה תשדירים.
ניר גרסון: קודם כל הם עלו, אנחנו הרי לא דורשים ולא בודקים מראש, אבל ברגע שהגיעו תלונות אנחנו התחלנו לבדוק את הסוגיה ואני מודה שיש פה ענין שיש בו ספק, זה לא קליר קט.
ניר גרסון: יש שלישיה של תשדירים, שניים מהם היה הרבה יותר קשה לפסול אותם מאשר את השלישי, זאת אומרת אחד היה ממש ספק, שניים היו מקרים יותר קשים.
ניר גרסון: בכל אופן במקרה של ספק גם בגלל שזה המצב המשפטי וגם בגלל שזה ענין של אמונה, מקרה של ספק יש בו ספק רב, לפחות בשניים מהתשדירים לא פוסלים בטח שלא אוטומטית.
ניר גרסון: המועצה התכוונה ומתכוונת לדון בזה, אבל בינתיים ירד הקמפיין הספציפי הזה.
מרינה סולודקין: אני רציתי רק לשאול, הפרסומת על מרוקאים ופרסים זה גזענות בולטת מאוד, אף אחד לא התלונן?
אלונה אריאלי-להב: לא, היתה גם גירסה פולניה, הם עשו ככה, נתנו קצת לכל עדה שם בתשדירים האלה על דרך ההומור ואנחנו לא פסלנו.
מרינה סולודקין: לי זה היה קשה לראות, ואפילו זה פגע בי שככה מייצגים את הנשים, אז אני לא יודעת למה עושים את זה.
גילה גמליאל: לצערי לא יוצא לי לראות טלוויזיה, אני לא יודעת על איזה פרסומות מדובר מלבד מה שראיתי עכשיו.
לימור סולומון: אני רוצה קודם להגיב לדברים שניר אמר כאן.
לימור סולומון: בנוגע לפרסומת של סקצ'רס, זאת פרסומת שאנחנו התלוננו בפני מועצת שידורי כבלים ולוויין, לאחר ששמענו שהרשות השניה פסלה אותם והמועצה לא, כאן יש ממש עבירה על החוק, יש תקנות בחוק הגנת הצרכן שקובעות שפרסומת שמכוונת לקטינים אסור שיהיו בה רמיזות מיניות, לא מדובר על פרשנות של פסיקה, מדובר על חוק שאוסר מפורשות, אין כאן בכלל ענין לשיקול דעת, זה דבר שהמועצה בוודאי ובוודאי צריכה לפסול מראש וצריכה להביא לידיעתה.
ניר גרסון: השאלה אם צריך לפסול, אני רק מעלה מחשבה - -
לימור סולומון: אני לפחות התלוננו לגבי אחת שהיא היתה הבוטה שבהן וגם לגביה לא היתה - -
ניר גרסון: אולי די היה לפסול אחד מהם, אולי די היה לדחות את השידור שלהם לשעה מאוחרת, זה אל פשוט.
גילה גמליאל: אולי די היה לשמוע מה אתם עשיתם בנושא.
לימור סולומון: הם לא עשו כלום.
לימור סולומון: זאת הבעיה.
ניר גרסון: זה לא נכון.
ניר גרסון: לא עשינו כלום?
גילה גמליאל: עובדה שלא פסלתם אף אחת מהן, כלומר אתה מציג כאן סוגיה של אולי, השאלה אם דנתם בסוגיה הזאת בכלל.
ניר גרסון: הקמפיין ירד עוד לפני שהספקנו, אנחנו בהחלט נדון, ושלא תבינו לא נכון, פסלנו פרסומות אחרות, אני סתם מהראש עכשיו זורק דוגמאות, היתה פרסומת שאני חושב שזה של מפרסם קטן ולכן הוא לא הגיע לרשות השניה, של מכון כושר שהיו שם רמיזות בוטות, הענין הוא שאצלנו זה לא תמיד מגיע אפילו להליכים פורמליים.
ניר גרסון: אמרנו לה את דעתנו - -
גילה גמליאל: הפואנטה הובנה, זאת רק היתה הערת אגב כדי שתקחו לתשומת הלב.
לימור סולומון: אני רוצה לומר שהתשובה הרשמית שלהם היתה שהם לא מוצאים לנכון לפסול את זה, על הפרסומת הספציפית שאנחנו פנינו.
לימור סולומון: אני רוצה להגיד באופן כללי, מיותר לחזור כאן על הנזק שפרסומות עם רמיזות מיניות כאלה גורמות לילדים ונוער הרבה יותר ממבוגרים, מה שאנחנו חשבנו זה שצריך לפתור את הענין זה של רשות אחת פוסלת ורשות אחת לא פוסלת, הצופים הם אותם צופים, אנשים מזפזפים בין הערוצים, לא יתכן שפרסומת שנמצאה בערוץ מסויים פסולה משודרת באותה שעה בערוץ אחר, זה דבר שהוא לא הגיוני, אנחנו חושבים שצריך ליצור איזה שהוא מנגנון ציבורי אובייקטיבי שיבחן את הפרסומות האלה ולא לאפשר לכל רשות או לכל ערוץ להחליט בעצמו אם זה נראה לו ראוי או לא ראוי, צריכות להיות אמות מידה ציבוריות שיבחנו את כל הפרסומות ולא משנה איפה הפרסומת משודרת.
גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את עו"ד הלית כהן משדולת הנשים.
הלית כהן: אני אתן את זכות הדיבור לדוברת כיוון שהיא זאת שעוסקת בנושא.
לימור רובין: לשדולת הנשים יש מנגנון שנקרא רשת ללא תקשורת, אנחנו מקבלים כל הזמן פניות גם בפקסים וגם באימיילים, אנשים יודעים איך להגיע אלינו כשהם נפגעים מאיזה שהיא פרסומת ואנחנו מפעילות את הרשת הזאת, שולחות איזה שהוא מכתב רשמי למוטי ו-200-300 שגרירות תקשורת מנסות להפיץ את המכתב הזה ולפעמים זה עובד ולפעמים זה לא עובד.
לימור רובין: כשהיה השימוע של הרשות השניה השדולה הציגה את האופן שבו הפיקוח הזה נעשה במדינות שונות בעולם.
לימור רובין: יש מדינות כמו צרפת למשל שיש להם איזה שהוא רגולטור שהוא מטעם המפרסמים שיש לו את הסמכות וכל פרסומת צריכה לעבור לפניו לפני שהיא עולה, אין בארץ מנגנון של לפני שפרסומת בכלל נכנסת לשידור הוא בודק אותה לפי אמות מידה שנקבעו על-ידי הציבור, על-ידי החקיקה שנעשתה וכו'.
לימור רובין: היום זה כבר לא, כשיש פרסומות לפוקס שבזמנו היה קונצנזוס לגבי פרסומת שבה היתה בובה בדמות הדוגמנית ובכוח עם השיניים הורידו לה את המכנסים שזה היה נראה כמו אונס, שהוא מראה לה מה הוא יכול היה לעשות לה והוא עושה לבובה.
לימור רובין: אנחנו קיבלנו בזמנו הצפה של פניות בענין הזה, הפרסומת היתה אני חושבת 3-4 ימים כבר באוויר עד שצינזרו אותה ואחר כך שוב היה אפשר לראות אותה באינטרנט.