GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור רובין: זאת אומרת המנגנון הזה הוא מנגנון שאפילו אם אחר כך הפרסומת הזאת מצונזרת והמפרסם חושב לעצמו למה שאני אשקיע את כל הכספים האלה כדי שאחר כך יצנזרו אותי, אז הוא אומר לעצמו אני אמצא את הדרך האחרת שזה לא ביטויי אלימות ולא ביטויי מין אז יש לנו את הפרסומת של גולדסטאר שאי אפשר על שום אמת מידה של קונצנזוס הרשות השניה תקבל שוב את הקריאות של הפשיזם שלה, אבל אנחנו קיבלנו הצפה של פניות כי מדובר פה בתנועה לשחרור הגבר שבו הגבר נמצא בפאב ומה שמסביבו זה נשים בתוך כלובים ונשים בלונדיניות וחשופות חזה ואומרים לך תזמין מונית לזאת שמצאת אותה אצלך בבוקר.
לימור רובין: זאת אומרת יש פה ענין שאפילו אם אנחנו מדברים רק על החריג שזה ביטויי מין וביטויי אלימות שפה מדובר בקטינות בסקצ'רס, שזה בכלל הגדרת המפרסם היא מ-12 עד 16, יש הרבה מאוד דרכים שהמפרסם רוצה ליצור את הרעש התקשורתי שזה היה הכלי המרכזי שלנו היום לצעוק בתקשורת, וניזון מזה והיום אנחנו רואים, גם יש את המפרגנים של המפרסמים, הם מפרסמים מראש, כשהקופי רייטרים יושבים ומתכננים את הפרסומת הזאת הם מתכננים את הפרובוקציה כדי ליצור את הרעש התקשורתי, ליצור איזה שהוא פרסום חינם שידברו על זה באיזה תוכנית בוקר או אחר הצהריים ואנחנו עם הצעקות שלנו שזה הכלי שעומד לרשותנו היום, נופלות לידיהם של המפרסמים ככה כפרי בשל עובדות בשבילם.
לימור רובין: והיום אנחנו נמצאות בחשבון נפש שאנחנו צריכות למצוא איזה שהוא, אנחנו נאמנות הנשים מהבחינה הזאת צריכות למצוא איזה שהוא ערוץ שהוא גם ערוץ הרבה יותר רשמי, שאנחנו נשב בועדה שתהיה מורכבת מאנשי ציבור, מהמפרסמים, איזה שהוא רגולטור שגם הקול שלנו ישמע בו והוא יהיה זה שיבחן את הפרסומות לפני שהן יוצאות, שיהיה לו שיניים, כי לרדוף אחרי הדברים האלה אחרי שהם קורים זה פשוט, אנחנו מרגישות שאנחנו גם נופלות לידיהם וגם מבזבזות את האנרגיה שלנו על משהו שהוא ככה צפוי וידוע מראש.
מרינה סולודקין: מאחר וקראתי שבחו"ל, בארה"ב, שיש מאבקים נגד דברים בפרסומת, האם יש גוף שמייצגים ומקרינים לפני הפרסום?
מוטי שקלאר: מבחינת הרשות השניה, מועצת הכבלים זה סיפור אחר, אנחנו לאור כל מה שקרה, היום הפרסומות שיש בהם את אותם הרכיבים של אלימות ומיניות בעייתית, זה בא לאישור מראש.
מוטי שקלאר: זה עובר דרכנו, מאשרים ואז זה עולה.
מוטי שקלאר: מעבר לכך גם יש לנו ועדת אתיקה ברשות פרופ' אסא כשר, יש שם גם נשים, יש שם יצוג כמעט לכל המגזרים בועדת האתיקה שלאורה אנחנו אמורים לקבוע את הקריטריונים מה נפסל ומה לא נפסל.
לימור רובין: הקריטריונים למשל הם לא מנוסחים בצורה מגדרית בכלל, לא כתוב שם נשים לא, כמו שבמדינות אחרות זה מאוד ברור.
הלית כהן: העמדה של חופש הביטוי, חופש הביטוי, חופש הביטוי, היא מוכרת גם לנו, אבל אל מול חופש הביטוי עומדת עוד זכות יסוד, כבוד האדם וחירותו, כבוד האישה בפרט לצורך הענין בדרך כלל בפרסומות, אז השאלה איך נעשה האיזון בין שני העקרונות האלה.
מוטי שקלאר: מבחינתנו האיזון נעשה, אני רק מזכיר לכם את בית המשפט, מה לעשות שבמדינה שבה בין משפט לצדק לא תמיד יש חפיפה.
גילה גמליאל: לימור, אם אפשר לענות לשאלה של חברת הכנסת מרינה במידה ויש לך את האינפורמציה.
מרינה סולודקין: האם בארצות הברית יש גוף שמקרינים את זה בפניו.
לימור רובין: לא, בארה"ב לא, יש לנו את מה שקורה היום באיחוד האירופאי, שבאיחוד האירופאי יש להם בתוך החקיקה, אני יכולה בדיוק לספר לכם - -
גילה גמליאל: אני בדיוק כתבתי להלית שאני מקווה שהשדולה תעשה את הבחינה בכל מה שקשור בסוגיה הזאת ואני אשמח לקבל גם רעיונות מבחינת שינוי החוק הקיים.
לימור רובין: לאיחוד האירופאי יש גוף שחוקק איזה שהוא קוד על שמגדיר באופן ברור שלא יהיו פרסומות הפוגעות בנשים ובמעמדן, גוף שמגדיר את זה באופן כללי למפרסמים בראייה מגדרית וגם של מיעוטים, בנורבגיה זה חוק מתוך החקיקה של נורבגיה, בצרפת יש גוף מטעם תעשיית הפרסום שהוא גוף שבודק מראש.
גילה גמליאל: לדעתי אם לא יפנימו בסופו של דבר כל המפרסמים שכל עוד יש להם את החופש הראוי כדי לבצע את הדברים האלה לבד והם מנסים שהמחוקק יכפה עליהם, זה פשוט מזעזע, לא יצא לי לראות את הפרסומות אבל ממה שראיתי כאן זה פשוט מזעזע.
גילה גמליאל: כל האלימות הזאת, הסטירה, מכות, כאילו מה הענין, אז אנחנו חברה אלימה, נכון, אולי זה מגרה כמה אנשים בטח לא לקנות את הבגדים שלהם בסופו של תהליך אם הם בכלל יבינו מהפרסומת שזה משהו שבסופו של דבר צריך לקנות איזה בגד מהפרסומת הזאת, אבל זה פשוט לא ברור.
גילה גמליאל: למה אנחנו צריכים כמחוקק כל פעם מחדש, שאנחנו רוצים לתת את החופש הזה וסביב כל נושא הגדרת חופש הביטוי, למה צריכים להוביל בכלל ולהגיע לבית משפט במשקל הענין של בין כבוד האדם וחירותו לבין כל מה שקשור לחופש הביטוי ובמשקל הזה שאנחנו נצטרך לחדד את החוק על מנת שהדברים האלה לא יהיו, וזה יקרה.
גילה גמליאל: זה מזכיר לי הרבה גופים במדינה שכשהם מקבלים את החופש הראוי הם מאבדים את הדעת והחופש כבר לא עומד תחת הגדרת החירות וכאן צריכים להפנים את זה, כי אנחנו לא מעוניינים הרי להתערב בדברים האלה, אנחנו מבחינתנו רוצים לתת את זה.
גילה גמליאל: זה ממש בלתי נסבל, אני ראיתי עכשיו את הפרסומות ואני רוצה לומר לכם בפעם הראשונה כי לא יצא לי לראות אותם, אבל אני פשוט בהלם.
גילה גמליאל: אני שאלתי בדיוק את השאלה, מה לסטירה הזאת ולמכירת המכנסים של קרוקר.
יורם מוקדי: הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו מנסה להתמודד עם הבעיה ואכן מולה עומד בית משפט מאוד ליבראלי, אני אפילו אגיד ליבראלי מדי.
יורם מוקדי: ההלכות שיוצאות מבית המשפט העליון בנושא שידורים בכלל הם מאוד ליבראליות אפילו בנושא ערוץ פלי בוי שנדון פה בועדה ויצא פסק דין יותר ליבראלי ממה שהמועצה הוציאה.
יורם מוקדי: וזה צד אחד של המשוואה והרשות השניה, ואני אומר את זה כפרשן מהצד, מותחת עד איפה שאפשר את פסק הדין הזה שמטפל בפרסומות איך שהוא מטפל ולכן זה המקסימום שאפשר לטפל.
יורם מוקדי: אנחנו נמצאים במצב שבו המפרסמים ובעיקר הזכיינים לא לוקחים אחריות, הם צריכים לקחת אחריות והם לא לוקחים אחריות.
יורם מוקדי: עצם זה שהרשות השניה מטפלת מונע שידור של דברים מסויימים אבל מוריד מהזכיינים את האחריות כי הם בסופו של דבר צריכים להיות אחראים והיו פרסומות ששודרו בערוץ המוסיקה שאנחנו דיברנו עם הערוץ ואמרנו לו, אתה לוקח אחריות על הדבר הזה.
יורם מוקדי: היתה פרסומת שניר גרסון הזכיר שפסלנו אבל בעצה אחת עם ערוץ המוסיקה הוא הבין שזה בעייתי מבחינתו, מבחינת הצופים שלו והשאלה היא איזה רף יש על הדברים האלה כדי שבסופו של דבר הם יעשו את הצנזורה הזאת, הם צריכים לעשות אותה, הם בסופו של דבר צריכים להיות במצב שבו הם לא פוגעים בצופים שלהם והרי לא קורה שום דבר עם פרסומת, הרי אפשר להעביר את אותו מסר עם משהו הרבה יותר מתון.
יורם מוקדי: אנחנו כמועצה עם הבעיה של הפסיקה, כך אנחנו מפרשים אותה וכך אנחנו מטפלים.
גילה גמליאל: אנחנו באמת רוצים לנצל את ההזדמנות הזאת כאן, עם כל ההגדרות של פשיסטים שאתם מקבלים ברשות, אנחנו רוצים לברך אתכם, הועדה לקידום מעמד האישה רוצה לברך את הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו על כל המלחמות שלה בענין הזה למרות שלטעמנו אפילו גם זה לא מספיק.
יורם מוקדי: אני רק רוצה להוסיף שהמפרסמים, הזכיינים חייבים לקחת את זה לידיים, להקים גוף וולונטרי ולטפל בזה בעצמם כי להטיל את זה על הרשויות של המדינה, וגם הרשות השניה לא רוצה להיות במצב הזה ואנחנו כפקידי ציבור לא צריכים להתערב.
גילה גמליאל: הם לא עושים את זה, הם לא מרימים את הכפפה הזאת וזאת הטעות שלהם כי אחר כך מה שיקרה זה שהם רק יפסידו מזה וזה ממש מיותר.
יורם מוקדי: אמנם אנחנו היינו שותפים למהלך של איגוד המפרסמים שלפחות עושה מאמץ בכיוון הזה והוא צריך לקבל גם מסר מהועדה הזאת שמותר לו.
גילה גמליאל: הם גם לא הגיעו למרות שהם הוזמנו לישיבת הועדה, הם לא טורחים אז אין בעיה, כשנדון על החוקים שלהם הם בטח ירוצו.
גילה גמליאל: זאת גישה שהיא גישה מיותרת, היא לא בריאה וזאת גם לא הדרך, לפחות לא שלי בכל מה שקשור לנושאים האלה.
גילה גמליאל: הייתי שמחה לשמוע אותם ושהם ישמעו אותנו.
תמר מירז: אני רק רוצה לספר לכם שהייתי במשרד התקשורת ועברתי לפני כמה ימים למינהלת בתפקיד מנהלת המינהלת של הסדרת השידורים לציבור.
יורם מוקדי: זה הגוף הביצועי של המועצה לשידורי כבלים, היא החליפה אותי בתפקיד.
גילה גמליאל: קודם כל אנחנו מברכים אותך על המינוי, ובעקר על זה שאישה מקבלת תפקיד בכיר, מבחינתנו זה ברכה.
גילה גמליאל: שיהיה לך בהצלחה.
לאון צימן: אני מנכ"ל ערוץ המוסיקה.
לאון צימן: אני רוצה לשאול אתכם שאלה.
לאון צימן: פרסומת שנפסלת ברשות השניה ומפורסמת בערוץ מתחרה שלנו, ערוץ כמו MTV שאין עליו שום שליטה ושום פיקוח, איך אני בתור מנכ"ל של ערוץ מוסיקה ישראלי יכול להתמודד בתחרות הכלכלית הזאת.
גילה גמליאל: צריך לשאול שאלה אחרת, למה הערוצים האלה מקבלים מהפרסומות שלנו.
גילה גמליאל: זאת שאלה יותר מעניינת.
לאון צימן: אני חושב גם שאתם נותנים כלים למפרסמים שבעצם הם לא ממש מתכוונים לפרסם את הדברים האלה שראית, הם רוצים לקבל פרסום חינם ואתם תורמים לזה.
גילה גמליאל: כן, דיברנו על זה.
לאון צימן: אני לא חושב שפרסום צריך להיות מזוהה תמיד עם אלימות ועם מין, אני חושב שזה לא נכון למפרסמים, אני חושב שאני מכיר אותם, אני עובד איתם, אני חושב שזה כלי פרסומי נוסף שאתם כלי משחק בתוך הכלי הגדול הזה.
גילה גמליאל: יש בזה לצערנו ודיברנו על זה גם קודם, יחד עם זאת גם הסכמה שבשתיקה לא תוריד את הפרסומות מהמרקע כך שזה לא הפתרון.
גילה גמליאל: מה שהפתרון הוא ונראה לי שזה מה שאנחנו נצטרך לבחון, לצערי, זה פשוט לקחת את החוק הקיים ולבחון איפה אנחנו צריכים להציב עוגנים על מנת למנוע את ההפקרות הקיימת וזה חבל כי אני אומרת שוב, הם יכלו להשכיל לעשות את הדברים בצורה יותר מעודנת, הסטירה הזאת לא נראה לי הוסיפה להם רייטינג מלבד לחדד לילדים את האלימות אז זה פשוט היה מיותר.
לאון צימן: אגב אני משוכנע שכן, בתור מנהל ערוץ לפעמים אני מתמודד בתוכניות שהם תוכניות סטיריות ואני יודע שכשאני נותן חופש מוחלט לכותבים הם לוקחים על עצמם אחריות והרבה מאוד דברים שבהתחלה הם הודיעו שהם יכתבו ויוציאו, בסופו של דבר הם מפעילים צנזורה עצמית וזה לא יוצא.
לאון צימן: לכן אני חושב שצריכים להיות ליבראליים במחשבה, צריך לעבוד כמובן על חינוך, אבל אני לא יודע אם אפשר לעשות את כל הדברים האלה.
גילה גמליאל: אפשר, זה הכל תהליך.
מרינה סולודקין: לגבי MTV אני חושבת שאם יושבים ושותקים אז שום דבר לא יהיה, אבל אני יודעת שבית משפט דן בין ערוץ 9 של לב לבייב וערוץ MTVI שזה טלויזיה רוסית בינלאומית ופסק הדין היה שהם לא יכולים להקרין פרסומת ישראלית בגלל שזה לא ערוץ מקומי.
יורם מוקדי: הנושא תלוי בבג"צ אבל בג"צ טרם נתן החלטתו בענין.
מרינה סולודקין: אבל מה שאני אומרת זה שאפשר לעשות, אם רוצים, אז נעשה.
יהודית שילת: אני מבקשת לשאול שאלה את מר גרסון ולומר משהו.
יהודית שילת: אתה אמרת שהמבחן שלכם הוא פגיעה חמורה כהגדרת בית המשפט והקונצנזוס הרחב.
יהודית שילת: כשאתם יודעים ש-75% או 60% או 80% מהציבור נפשו קצה בפרסומות מהסוג הזה, זה נכון שהוא לא פעיל, הוא לא אקטיבי, הוא לא מחרים את המוצר, כי זה דורש אופרציה שלמה אחרת, אבל אתם שומעים, אז זה לא מספיק להיחשב כקונצנזוס רחב?
ניר גרסון: למה לא מספיק, אז נפסול, במקרה כזה נפסול.
יהודית שילת: אז אתם מבקשים שיעשה סקר בציבור על כל תשדיר ותשדיר, כשאתם חושבים על קונצנזוס רחב מה הם המרכיבים של ההחלטה.
ניר גרסון: משלמים לנו כסף כדי לעשות הערכה, בפירוש לא, כשיש תשדיר שהוא בוטה והזכרנו קודם דוגמה אחת, שיש תשדיר שהוא בוטה בעינינו אי אפשר לעשות סקר על כל דבר, כשרואים תשדיר שבמנותק - -
גילה גמליאל: זה קצת יומרני קודם כל לשדר את התשדירים ואחר כך גם לעשות עליהם - -
ניר גרסון: לא, אבל כך אנחנו יודעים, גם בגלל מגבלות תקציב, גם בגלל - -
גילה גמליאל: גם מגבלות תקציב אבל אם אתה כבר יכול לעשות על זה סקר כלומר כבר שידרת את זה.
ניר גרסון: לא, סקר על כל תשדיר פרסומת - -
יהודית שילת: אז מה זה קונצנזוס רחב בתפיסה שלך, האם אני חלק מהקונצנזוס הזה?
ניר גרסון: בוודאי.
יהודית שילת: מוטי חלק מהקונצנזוס, החברה הזאת חלק מהקונצנזוס?
יהודית שילת: אז אולי שאנחנו נבחן את ההחלטות שלכם ותראו אם הן עונות על הקונצנזוס הרחב.
ניר גרסון: לא, גבירתי את מציעה להעמיד במבחן את החלטות של בית המשפט, בוודאי שאם 75% מהציבור יחשבו שתשדיר הוא בוטה, פוגע, פוגע בטעם הטוב לשידור, בוודאי שנוריד אותו.
ניר גרסון: ולעשות סקר על כל תשדיר זה פשוט לא פרקטי.
יהודית שילת: גם הצעתי כהצעה בלתי אפשרית, אני רק אומרת שאתם משתמשים במושגים, אתם, לצורך הענין זה פוגע בכולנו, שאין להם כיסוי.
יהודית שילת: מה זה הקונצנזוס הרחב, אם בסופו של דבר הציבור הרחב לא מרגיש טוב עם זה.
ניר גרסון: אני מצטער אבל כפקידים של המדינה אנחנו מחוייבים לפסקי דין של בית המשפט.
ניר גרסון: מה שאמרתי קודם אמרתי שוב עכשיו.
קריאה: אתם כגוף שאמור לפעול יכולים להחזיר את ההגדרות האלה לבית המשפט, תבקשו ממנו הגדרות.
ניר גרסון: לא, זה אל הולך ככה.
ניר גרסון: אנחנו לא מגישים עתירות, זה המחוקק או הציבור.
יורם מוקדי: יש כבר שני תיקים שמחכים לפסק דין, הצרה היא שפסקי הדין לא ניתנים ולוקח זמן עד שהם ניתנים וצריך ללמוד ממקרה למקרה כל מקרה לגופו.
יהודית שילת: בינתיים בעוד בית הדין עוסק בסוגיה חמורה אחת כבר הסוגיה שעומדת לפתחו לפני שהוא פוסק בה חמורה יותר.
יהודית שילת: בקשר להערתך, חברת הכנסת גמליאל, שזה הכל תהליך, זה מאוד נעים ונחמד לראות פה שיש כמעט דור חדש של מתמודדים בסוגיה הזאת, אני שייכת לדור אחר שמלווה את הסוגיה הזאת עשרים שנה ואני רוצה לומר שזה תהליך שמידרדר, זה לא תהליך שיש בו איזה שהיא תקוה להתקדמות.
יהודית שילת: הטעם של הפרסומת הולך ונעשה גרוע יותר ויותר ואנחנו כבר נאבקים פה על איזה שהם כמה שניות היא תיגע באבר המין שלה, במקום שבאבר המין שלה היא תיגע שלוש שניות אז אנחנו נתיר לה שניה אבל לא מתעסקים בכלל בשאלה האם בכלל הפרסומת הזאת עם נגיעה באבר המין אמורה להיות.
יהודית שילת: זה תהליך שהולך ומתדרדר.
גילה גמליאל: כפי שהם מנסים להעביר פה מסר נכון ואנחנו כאן לא מתכוונים חלילה לתקוף את בית המשפט, אבל מה שהם אומרים זה את האמירה שבית המשפט מעלה את חופש הביטוי מעבר לכל כך שכשהוא בא לקבל איזה שהיא החלטה מה שהוא רואה אל מול עיניו האם זה יעמוד בבג"צ כן או לא.
גילה גמליאל: מכיוון שכך, תפקידי לא לתקוף את בית המשפט, תפקידי הוא וזה חלק מהתפקידים הפרלמנטריים, לשנות את החוק שהוא לא יהיה נתון לפרשנויות או למזער את הפרשנות הקיימת, כלומר אם בית המחוקקים רואה לנכון למנוע מצבים של אלימות אז שזה לא יהיה כתוב בצורה שניתנת לפרשנות, בגלל זה ביקשתי גם משדולת הנשים, שהשדולה מאוד מסייעת לי בהרבה חוקים שהשלישי יעבור השבוע, גם שביחד נשב וננתח את החוק הקיים ונבחן איפה בדיוק הכשלים וזה בדיוק התפקיד שלנו.
גילה גמליאל: ובענין הזה אנחנו ניתן גם את דעתנו, ושוב אני אומרת, שזה היה מיותר, המחוקק לא צריך לנסות, וכמו שאמרנו בקטע חקיקתי זה מאוד קשה, כי אז זה גם יצטרך לעצור אותם מלקיים דברים שאולי היום הם כן יכולים במגבלות וזה חבל מאוד, אבל אם אין ברירה אז אין ברירה וצריך לקדם את הנושא הזה.
קרן גייר: אני הייתי מבקשת להבין, אני לא כל כך מכירה, איך מועצת הכבלים בנויה ומה בכל אופן הסמכויות שלה, כי נשמע פה שיש איזה שהיא אוזלת יד בתהליכים של הבדיקה.
יורם מוקדי: זה לא כך, דבר ראשון מועצת הכבלים היא מועצה ציבורית שמונה גם נציגי ציבור וגם עובדי מדינה והיא מתכנסת בתדירות די גבוהה, אני מגדיר אותה כמועצה היפר אקטיבית לעיתים, 40 ישיבות בשנה ו-40 ישיבות בשנה למועצה ציבורית זה הרבה.
יורם מוקדי: אותה מועצה ציבורית מורכבת כמובן מנשים ומגברים דתיים וחילוניים ויש לה גוף חיצוני שקוראים לו מינהלת הסדרת השידורים שהוא גוף דל משאבים, הוא בהחלט גוף דל משאבים, התקציב הוא לא סוד, התקציב הכולל שלנו כולל משכורות וכולל כל מה שאנחנו עושים הוא שלושה מליון שקל לשנה וזה מעט מאוד.
יורם מוקדי: בטח להיקף האחריות שאנחנו קיבלנו, אנחנו אחראים על טלוויזיה רב ערוצית שהתפתחה מאוד בארבע שנים האחרונות.
יורם מוקדי: יחד עם זאת בתחום הטיפול בפרסומות אנחנו לא רואים כרגע בעיה שלנו בהתמודדות עם מה שמפורסם או עם שיתוף פעולה, זה בעיקר ערוץ המוסיקה כי ערוץ ישראל פלוס בשפה הרוסית הוא ערוץ שמרני יותר מטבעו והרבה יותר קל לעבוד איתו בנושא הזה כי הוא עושה צנזורה עצמית כמעט על הכל.
יורם מוקדי: הדיאלוג עם ערוץ המוסיקה והיכולת שלנו לאתר בעיות הוא בסדר גמור ואנחנו מאתרים בעיות אגב גם בקליפים ויש קליפים שלא שודרו בערוץ המוסיקה כי הם היו פוגעים.
יורם מוקדי: יש לנו בעיה עם פסק הדין או יותר נכון עם המצב המשפטי הקיים שאנחנו מתמודדים איתו ובמקרים מסויימים יש לנו לפעמים פרשנות שונה מהרשות השניה ו-RTV שלפעמים יש פרשנות שונה ולפעמים גם הערוץ, זה תלוי איפה זה משודר, אם זה בערוץ ברודקאסט או בערוץ נישה.
יורם מוקדי: שם אנחנו נמצאים.
קרן גייר: למה זה עולה לשידור ורק אחר כך שוקלים, למרות פניות הציבור, סיפר עו"ד ניר שאתם לא הצלחתם לפסול את זה רגע לפני ועדיין לא דנתם בזה, טרם נעשה דיון בפרסומת הספציפית.
קרן גייר: איך זה קורה?
יורם מוקדי: בפרסומת של סקצ'רס כיוון שהמועצה הציבורית צריכה לדון בזה ולוקח זמן לכנס אותה, בכל זאת פעם בשבוע או פעם בשבועיים, אז יש את המענה המיידי שאנחנו יכולים לתת, אם המצב הוא קיצוני ובהול אנחנו נותנים, ועשינו את זה עם ערוץ המוסיקה, הוראה להוריד את זה עד לדיון במועצה.
יורם מוקדי: זה לא היה המקרה של סקצ'רס, סקצ'רס הוא בעינינו גבולי ובמקרה של גבול ההלכה אומרת שישודר.
יורם מוקדי: זה יבוא לדיון במועצה גם כשזה ירד מהמרקע.
יהודית אפרמן: אני נציגת משרד החינוך ואני חייבת לומר דברים שנשמעים ברורים אבל לומר את זה, הילדים נפגעים, אני רואה דברים שקורים אחרי, אני רואה פגיעות בין ילדים הרבה יותר פגיעות מיניות בין ילדים, אני רואה ילדים שהרבה פעמים הם אומרים זה מותר היום, הכל באמת הרבה יותר פרוץ, אני לא חושבת שזה בגלל הגיל שלי לעומת גיל הילדים אני חושבת שהיום יש איזה שהוא משהו שנפתח והילדים לא יודעים לשים לעצמם גבולות.
יהודית אפרמן: אני מוצאת שזה חשוב מאוד לומר את זה במקומות האלה.
לימור רובין: הרבה תלונות הגיעו מבתי ספר על הפרסומות של פלאפון אסקייפ על מה שזה עושה לילדים, על ההתנהגות, הרי הפרסומות כל כך בוטות כל כך אגרסיביות ומיניות ותוקפניות והילדים פשוט חיקו את ההתנהגות הזאת.
גילה גמליאל: אין מסר יותר קליט מאשר פרסומת, זה דבר שחשוב להבין.
יהודית אפרמן: יש הרבה דברים וילדים מחקים את הדברים ומעלים את הדברים ולא תמיד בביקורת.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם ואנחנו נבחן את החקיקה ועל בסיס זה נראה לאן נתקדם.
גילה גמליאל: אני רוצה לפתוח את ישיבת הסיור בטכניון.
גילה גמליאל: הרעיון המקורי היה להגיע למכללת הגליל המערבי בגלל המצוקות שאנחנו שומעים עליהן על מצב הכלכלי בטכניון גם כהזדהות למוסד וגם כדי לראות איפה אנחנו יכולים לסייע בראש ובראשונה לגבי מה שקשור לנשים.
גילה גמליאל: יש כאן גם נציגות מהתמ"ת שאולי תוכל לסייע בפתיחת קורסים נוספים.
גילה גמליאל: נעביר אליכם את הבמה כדי שתתארו לנו את המצב.
עסאם מח'ול: אותי מעניין הנושא גם מהצד של מעמד האישה וגם מהצד של חיפה.
שמעון דוד: אני מתנצל בשם מנהל מה"ט על שלא יכול היה להיות היום אתנו.
שמעון דוד: אני אעשה סקירה קצרה בשביל כל האנשים שלא מכירים כל-כך את מה"ט.
שמעון דוד: מה"ט הוא המכון המרכזי להכשרה טכנולוגית, הוא חלק מהאגף לפיתוח כוח-אדם בתוך התמ"ת, ואנחנו מפקחים על המכללות להנדסאים במדינת ישראל.
שמעון דוד: יש לנו קרוב ל- 30,000 סטודנטים שלומדים במערכת הזאת, והיא פרוסה בכל רחבי הארץ.
שמעון דוד: רוב הסטודנטים שלנו מתוקצבים, ישנם כאלה שלומדים במסלול טכנאים שאינו מתוקצב, אבל הנתונים בתשס"ב ובתשס"ג די דומים.
שמעון דוד: רוב הסטודנטים לומדים במסלול דו-שנתי של שנתיים במסלול הנדסאים.
גילה גמליאל: אני מבקשת שתתמקד לגבי הטכניון כי אנחנו נהיה בגליל המערבי, ושם יהיה לנו פירוט גדול יותר.
שמעון דוד: --- בשנה ג' יש לא מעט מקרים שבהם אנשים משלבים עבודה עם לימודים, ולכן רואים גידול בפריסת הלימודים ל- 3 שנים, ולכן יש עלייה מסוימת בשנה ג'.
שמעון דוד: המגמות המובילות במערכת הטכנולוגית: תעשייה וניהול, תוכנה, אלקטרוניקה ומכונות.
שמעון דוד: יש ירידה רצינית בתחום התוכנה בשנים האחרונות אף על-פי שאנחנו עדים למגמה של התאוששות לאחרונה.
שמעון דוד: בסך-הכול 75% מכלל הסטודנטים נמצאים במגמות האלה.
שמעון דוד: במגמות הבינוניות לומדים עוד כ- 20% מהתלמידים, ובמגמות הקטנות נמצאים רק כ- 5% מכלל הסטודנטים.
שמעון דוד: כפי שאתם רואים יש הרבה מגמות ואפשרויות בתחום הטכנולוגיה.
שמעון דוד: כלומר, זה לא רק מכונות ואלקטרוניקה, אלא פריסה רצינית.
שמעון דוד: מסלול הטכנאים הוא מסלול קצר יותר וקטן יותר במה"ט.
שמעון דוד: מבחינת הלאום המצב דומה לחלוקה באוכלוסייה הכללית.
שמעון דוד: כ- 16%-18% הם בני מיעוטים שלומדים במכללות וזה די דומה למצב באוכלוסייה, מה שלא קיים בהשכלה הגבוהה.
עסאם מח'ול: זו פריסה ארצית?
שמעון דוד: כן.
שמעון דוד: גם בגליל המערבי לומדים לא מעט בני מיעוטים.
שמעון דוד: מבחינת הגיל, כ- 55% הם מייד אחרי הצבא או עד גיל 25.
שמעון דוד: עד גיל 30 85% מהסטודנטים לומדים בהנדסאים.
שמעון דוד: המצב שונה לגבי טכנאים כי אלה אנשים שנמצאים כבר במערכת ועובדים ומשלבים את העבודה עם הלימודים.
שמעון דוד: המכללות נמצאות כמעט בכל מקום בארץ, וזה חשוב דווקא לבני המיעוטים מבחינת הנגישות להשכלה.
שמעון דוד: אתם יכולים לראות שיש כאן רשימה ארוכה מאוד של מכללות, ופה הזכרתי רק חלק; יש עוד 20-30 מכללות קטנות יותר שפותרות את בעיית הנגישות להשכלה.
שמעון דוד: יש פה רשימה ארוכה של מכללות חשובות שנמצאות בתוך קמפוסים אקדמיים.
שמעון דוד: כלומר, המערכת של בית-הספר להנדסאים נמצאת כאשר בחצר יש אקדמיה.
שמעון דוד: אנחנו שואפים שהמערכת שלנו תהפוך בזמן הקרוב למערכת אקדמית כי אחרת יש דלת מסתובבת, שאנשים רבים לומדים מדעי הרוח והחברה ושואלים מה עושים עם זה אחרי שקיבלו את התואר.
שמעון דוד: אז הם באים אלינו לעשות את ההסבה.
שמעון דוד: זה עולה המון כסף למדינה.
שמעון דוד: הפיכת המערכת לאקדמית אמורה לפתור את הבעיה גם מבחינת סטטוס.
גילה גמליאל: יש כאן מסלול ישיר מהנדסאים למהנדסים?
שמעון דוד: יש כל מיני פתרונות, אבל אין מסלול ישיר, זה כאוב מאוד.
שמעון דוד: אם הנושא הזה לא ייפתר המשק מפסיד אוכלוסיות טובות מאוד.
שמעון דוד: בארץ אין מסלול כזה, בחו"ל יש.
חנה ויניק: אם מדובר במכללת אורט בראודה, יש שם סטודנטים שמסיימים גם בתואר---
שמעון דוד: באורט בראודה יש מסלול הנדסה של 4 שנים.
שמעון דוד: אני לא מדבר על להיות מהנדס, אלא הנדסאי אקדמאי כמו שיש מורה אקדמאי, אחות אקדמאית.
חנה ויניק: תודה.
חנה ויניק: ענית לי.
שמעון דוד: שיעור הנשים במערכת מה"ט הוא 31%.
שמעון דוד: בשנים האחרונות הצלחנו להביא נשים לכיוונים ולמגמות שכמעט לא היו בהם נשים: מכונות, אלקטרוניקה, חשמל.
שמעון דוד: יש בהחלט מגמה של עלייה בעניין.
עסאם מח'ול: לא היו מחוסר עניין?
שמעון דוד: מבחינת תפיסת עולם וסטריאוטיפים.
שמעון דוד: נשים ואלקטרוניקה לא הולכים יחד, ומסתבר שזה כן, ואפילו הולך טוב.
שמעון דוד: בתעשייה וניהול יש דווקא יותר גברים, אבל כאן זה במספרים מוחלטים.
שמעון דוד: אם לא נתייחס למספרים מוחלטים, אלא לאחוזים נראה שבמגמות האלה, תעשייה וניהול ותוכנה יש באופן יחסי יותר נשים מגברים, אבל באלקטרוניקה לא.
שמעון דוד: במגמות הבינוניות, רואים שבהנדסת מכונות יש אחוז אחד נשים; באדריכלות רואים שיש 14% נשים.
שמעון דוד: במגמות הקטנות אין כמעט נשים.
שמעון דוד: אחד הפרויקטים החשובים שעשינו כדי לשנות את המצב ולאפשר פריצת דרך הוא להכשיר בנות במגמות חשמל, מכונות ואלקטרוניקה.
שמעון דוד: זו השנה הרביעית שאנחנו עושים פרויקט בשיתוף עם הצבא שנקרא "פרויקט רקיע".
שמעון דוד: הפרויקט הזה מאפשר לבנות לדחות את השירות הצבאי, ללמוד לימודים אינטנסיביים בלי שום ויתורים.
שמעון דוד: הן לומדות הכול בשנה וחצי בלימודים מאוד קשים ואינטנסיביים.
שמעון דוד: אלה בנות שמגיעות מרקע עיוני, ויש הצלחה מדהימה של הפרויקט הזה.
שמעון דוד: שני מחזורים התגייסו כבר והמחזור השלישי לומד כרגע ומתחיל את הסמסטר השלישי, ואנחנו נערכים כרגע לפתיחת המחזור הרביעי.
שמעון דוד: המחזור הראשון התחיל עם 120, 80 סיימו בהצלחה; המחזור השני התחיל עם 150, 113 סיימו בהצלחה.
שמעון דוד: 5 בנות קיבלו המשך דחיית שירות והן יגיעו מאוחר יותר לצבא כמהנדסות.
שמעון דוד: ביקשתי מהמכללות תוצאות של בנות שהישגיהן הלימודיים גבוהים מ- 90.
שמעון דוד: מתוך 113 בנות קיבלתי למעלה מ- 30 בנות שממוצע הציונים שלהן בבחינות הפנימיות והחיצוניות היה גבוה מ- 90.
שמעון דוד: במילים אחרות, כאשר בנות לומדות טכנולוגיה הן לא רק מצליחות כמו הבנים, אלא אפילו יותר מהם.
גילה גמליאל: כמו בכל תחום.
שמעון דוד: בפרויקט הזה שותפים בצבא חיל האוויר, חיל הקשר וחיל חימוש.
שמעון דוד: כל המקצועות במגמת מכונות למשל, חוץ מאנגלית ומתמטיקה, הם מקצועות שהבנות מעולם לא למדו, אבל כשהן לומדות הן גם מצליחות בצורה יוצאת מן הכלל.
שמעון דוד: הבנות שלומדות מגיעות ממקומות מאוד רחוקים.
שמעון דוד: חלקן שוכרות דירה כי המוטיבציה להצליח בפרויקט צריכה להיות מאוד גדולה, ולרובן יש.
שמעון דוד: במחזור השני עשינו דבר נוסף.
שמעון דוד: מצאנו תקציב לשדרג את הבנות שלא הייתה להן בגרות של 5 יחידות במתמטיקה מבגרויות של 3 או 4 יחידות.
שמעון דוד: במחזור השלישי לא היה לנו תקציב, לצערנו, וזה לא קיים יותר.
שמעון דוד: פרויקט חד-הוריות אמנם לא קיים פה במכללה---
גילה גמליאל: למה זה לא קיים פה?
שמעון דוד: גם-כן מסיבות תקציביות.
שמעון דוד: פרויקט כזה עולה כחצי מיליון שקל לכיתה, ויש לנו כרגע תקציב ל- 4 מכללות.
עסאם מח'ול: איפה הוא קיים?
שמעון דוד: במכללת ספיר בשדרות, במכללת הצפון בעפולה, במכללת נצרת עלית ובמכללת אריאל.
שמעון דוד: אנחנו בהחלט רוצים להרחיב אותו.
שפרלינג: יש לנו כאן קורס להסבת אקדמאים של המרכז להסבת אקדמאים של האגף הבכיר להכשרות פיתוח כוח אדם.
שפרלינג: יש שם קורס לניהול קשרי לקוחות.
שפרלינג: בקורס הזה לומדות במקרה 4 נשים חד-הוריות.
שפרלינג: הן מופנות על-ידי שירות התעסוקה לאקדמאים.
שמעון דוד: הנשים שלומדות כאן הן נשים מבוגרות.
שמעון דוד: הגיל החציון הוא 34, והגיל השכיח הוא 40.
שמעון דוד: כלומר, הנשים האלה עלולות להיות לנטל על המשק אם לא נקיים את פרויקט החד-הוריות.
שמעון דוד: בפרויקט הזה יש גם, דרך אגב, גם בנות מיעוטים בעפולה ובשדרות; היינו רוצים שיהיו יותר, אבל זה קיים.
שמעון דוד: הרבה מהלומדות הן עולות חדשות, אבל יש גם ותיקות.
שמעון דוד: לחלק גדול יש השכלה פורמלית, אבל אין להן מקצוע שהמשק צריך, והפעילות של החד-הוריות עשוי לסייע.
שמעון דוד: התחלנו בתעשייה וניהול, ואני מקווה שבקרוב נתחיל גם במגמות אחרות כמו מכונות וחשמל.
שמעון דוד: מבחינת המצב המשפחתי, רובן גרושות, אבל יש גם אלמנות ורווקות.
שמעון דוד: לרובן יש ילד אחד, אבל יש מישהי שיש לה 6 ילדים.
שמעון דוד: יש הצלחה מאוד גדולה של נשים מהמגזר החרדי שלומדות במסלולים הטכנולוגיים.
שמעון דוד: זה מאוד משמעותי במגזר החרדי כי הנשים שם הן המפרנסות העיקריות, וזה מאפשר לגברים להמשיך ללמוד.
שמעון דוד: היום כבר מדברים גם על מספר הולך וגדל של גברים שלומדים במסלול.
שמעון דוד: היום זה פחות או יותר 50% גברים-50% נשים בכיתות נפרדות ובשעות נפרדות.
שמעון דוד: המגמות הגדולות במגזר החרדי הן תוכנה, אדריכלות, אלקטרוניקה.
שמעון דוד: בדקנו האם יש הבדלים בבחירת מגמות הלימוד בין נשים יהודיות לבין בנות מיעוטים.
שמעון דוד: בתוכנה כמעט אין הבדל – 39% לעומת 38%; בתעשייה וניהול יש הבדל משום שיש משמעות לשפה בתחום הזה, ופחות שליטה בעברית מקשה על בנות מיעוטים להשתלב במגמה כזו; באדריכלות יש דווקא יותר בנות מיעוטים מאשר יהודיות; גם באלקטרוניקה אין הבדל גדול; בבנייה ובכימיה יש הבדל גדול, יש שיעור גדול יותר של בנות מיעוטים מאשר יהודיות.
גילה גמליאל: יש במגזר יותר תעסוקה בתחום הזה?
עסאם מח'ול: כימיה הוא מקצוע להוראה.
עסאם מח'ול: אני רק רוצה להבין איך אתם מסיקים שבתעשייה וניהול יש עניין של שפה?
שמעון דוד: אנחנו רואים את זה גם אצל עולים חדשים.
שמעון דוד: במקצועות שצריך בהם שליטה בעברית בבחינות פחות עולים חדשים ופחות בני מיעוטים בחרו את המגמה הזאת, לפחות עד תשס"ד.
עסאם מח'ול: יותר קל לדעתי לחשוב שהן לא חושבות שיש סיכוי להשתלב בעבודה.
גילה גמליאל: גם לי זה נשמע יותר הגיוני.
גילה גמליאל: איך הפרויקט הזה ישים בטכניון?
שמעון דוד: נבקר בכיתות עצמן ונפגוש את הבנות.
שפרלינג: אני אדבר יותר על דברים ששייכים לבית-הספר.