GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה גמליאל: דבר נוסף שהייתי רוצה להציג כאן היום הוא שבעבר המחלה הייתה בעיקר בקרב גברים, אם מסתכלים על זה בראייה של הפצת המחלה, אך לצערנו בשנת 97' 41% מהנדבקים היו נשים, רובן בחתך גילאים שבין 15 ל-49.
גילה גמליאל: היום נדון בכל הסוגייה הזו.
גילה גמליאל: נשמע את ענבל גור-אריה ואחר כך נציג את המצגת.
ענבל גור-אריה: בוקר טוב לכולם.
ענבל גור-אריה: ראשית, אני מבקשת להודות ליו"ר הוועדה על שנענתה בחיוב ליוזמתי לכנס השנה את הדיון כאן בוועדה בנושא נשים ואיידס.
ענבל גור-אריה: כנשאית נגיף האיידס מזה 11 שנה וכחברת הנהלת פרוייקט איידס ירושלים יש מספר נושאים אותם אני מבקשת להעלות לדיון.
ענבל גור-אריה: אתחיל דווקא בחדשות הטובות: לפני כחודשיים נבחרתי על ידי ארגון האו"ם למאבק באיידס (UN Aids) להיות המובילה של הקמפיין העולמי בנושא האיידס לשנת 2003-2004 בדגש על המזרח התיכון וישראל.
ענבל גור-אריה: זו הפעם הראשונה שישראלי נבחר למשימה הכל כך חשובה הזו בארגון האומות המאוחדות.
ענבל גור-אריה: אני כמובן מאוד שמחה, נרגשת ומתרגשת מהמינוי.
ענבל גור-אריה: להיות שגרירה ישראלית לנושא מניעת האיידס ודאגה לחולים ולנשאים, לכבודם ולטיפול בהם, במיוחד במדינות מתפתחות, זו אחריות גדולה ומשימה חשובה ואני מרגישה שזו שליחות עם המון מחויבות, במיוחד לאישה צעירה כמוני.
ענבל גור-אריה: התפקיד של קמפיין ה-UN Aids כבר מתמלא בתוכן, ביום חמישי שעבר הענקתי לתלמידת כתה ח' את תעודת הכבוד על בחירתה במקום הראשון בתחרות לעיצוב כרזות בנושא איידס ואפליה חברתית.
ענבל גור-אריה: החלטנו לשים דגש בתחרות הזאת על בני נוער משלוש הדתות הראשיות בירושלים.
ענבל גור-אריה: היום נפתחת בניו-יורק התערוכה העולמית של הכרזות.
ענבל גור-אריה: סייעתי בחודש שעבר בסדנא בנושא נגיף האיידס כגשר לשלום, בה הוצגו פעילויות של ארגון פרוייקט איידס ירושלים וחיברו בין אנשי מקצוע במזרח התיכון לעבודה משותפת במניעת איידס.
ענבל גור-אריה: אני גם אפגש בקרוב עם ראשי מערכות בריאות וחינוך באפריקה ואסביר להם כיצד אנו, כישראלים, יכולים בעצם לסייע להתמודדות עם האיידס ביבשת אפריקה.
ענבל גור-אריה: במסגרת התפקיד אנחנו מכינים עמוד מיוחד באתר האינטרנט של UN Aids וכמו כן גם אני גאה להיות חלק משמונה דמויות מרחבי העולם שמופיעות בתשדירי הסברה שהכין הארגון לקראת יום האיידס הבינלאומי והמשודרים החל מאתמול בתחנות הטלוויזיה ברחבי העולם.
ענבל גור-אריה: אני עדיין נרגשת מן הפרוייקט המשותף עם הזמרת אחינועם ניני.
ענבל גור-אריה: הבול שלנו שחולק הבוקר לכל אחד מחברי הכנסת והפוסטר שהפקנו זוכים לתגובות מצוינות.
ענבל גור-אריה: ההירתמות של אחינו
ענבל גור-אריה: עם למאבק באיידס ולצדי היא רק צעד ראשון בפעילות משותפת למען מי שחיים עם איידס בישראל ולמניעת הידבקות בני נוער.
ענבל גור-אריה: אני מבקשת למסור לכם כעת מספר נתונים מדאיגים ביותר אודות התגברות מחלת האיידס בעולם ובמזרח התיכון בפרט.
ענבל גור-אריה: במזרח התיכון יש עלייה גדולה במספר הנשאים והחולים.
ענבל גור-אריה: כיום מוערך מספר הנשים הנושאות את נגיף האיידס במזרח התיכון בכ-600 אלף ובשנת 1999 היה המספר הזה רק 220 אלף, כלומר הכפלה של כמעט פי שלושה במספר הנשאיות בארבע השנים האחרונות.
ענבל גור-אריה: זה מעורר דאגה ומצביע על כך שגם באזורים בעולם שנחשבים שמרניים ישנה התפשטות של הנגיף ביחסי מין והזרקת סמים.
ענבל גור-אריה: אחוז הנשים הנשאיות במזרח התיכון ובצפון אפריקה גבוה מאוד.
ענבל גור-אריה: אני חושבת שצריך להשקיע עוד הרבה משאבים, תשומת לב ועבודה מקצועית כדי לשנות את מגמת העלייה הזו בנשאים ובחולים.
ענבל גור-אריה: העובדה כי בישראל חלה עליה של יותר מ-10% במספר הנשים הנשאיות מאז 1996 ועד היום דורשת פעולה מהירה וממוקדת של גורמי הבריאות והחינוך בישראל.
ענבל גור-אריה: אני משוכנעת שהדיון הבוקר יתרום לא רק להעלאת המודעות לנושא האיידס אלא גם לקידום שורה של נושאים הדורשים התייחסות ופתרון.
ענבל גור-אריה: אני מבקשת להציע לוועדה לקידום מעמד האישה לקבל בתום המפגש שתי החלטות חשובות: האחת, שהוועדה תקיים מעקב קבוע, חצי שנתי, על התקדמות משרד הבריאות והכנסת טכנולוגיות חדשות ותרופות הנוגעות במיוחד לנשים נשאיות לסל השירותים.
ענבל גור-אריה: זה קשור לתרופות למניעת הידבקות עוברים באיידס, טיפול מונע לנשים שנאנסו על ידי נשאים מוכחים והקונדום לנשים.
ענבל גור-אריה: שנית, שהוועדה תפנה למשרד החינוך וכמו כן אל הסתדרות רופאי הנשים בישראל בתביעה לפתח תוכניות חינוך והכשרה מיוחדות אשר יתנו דגש לנושא הסיכון המוגבר של נשים צעירות בישראל להידבק בנגיף האיידס.
ענבל גור-אריה: תודה רבה.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אשתדל להציג את הנתונים בקצרה.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: בסך הכל ענבל הציגה את הנתונים הכלליים בעולם, אני רוצה להתמקד בתמונת המצב כמו שאנחנו רואים אותה בארץ.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: כמו שאתם יכולים לראות בפרזנטציה, בשנות ה-80' בארץ איידס היה בעיקר בעיה של גברים ומעט מאוד של נשים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: מראשית שנות ה-90' אנחנו רואים עלייה בסך המקרים החדשים וגם עלייה בחלקן של הנשים מתוך סך המקרים, כשאנחנו כבר מדברים על קרוב ל-50% מהמקרים החדשים הם בקרב נשים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אנחנו רואים את זה בעיקר בגלל העלייה בחלקה של ההדבקה ביחסי מין הטרוסקסואלים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אני מציגה לכם נתונים מצטברים, שמראים כמה אנשים היו מוכרים למשרד הבריאות מדי שנה בארץ באופן מצטבר.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: כלומר, נגרעו פה המספרים של הנפטרים ושל העוזבים וכל שנה נוספו המספרים של הנשאים החדשים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אפשר לראות שאם בתחילת שנות ה-90' אנחנו מדברים על כאלף אנשים שמוכרים למערכת היום אנחנו מדברים על כ-3,000 איש שחיים עם המחלה שמוכרים למערכת.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: לפי הערכות שלנו אנחנו מעריכים שיש בארץ כ-4,000 איש, כלומר כאלף איש שאנחנו לא יודעים עליהם וכנראה גם הם לא יודעים על מצבם.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: במהלך כל שנות ה-80' דווחו 55 מקרים בקרב נשים, לעומת זאת מתחילת שנות ה-90' ועד היום מדובר ב-1,151 מקרים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אנחנו רואים שהשינוי הגדול שחל פה באופן מהותי, כפי שתיארה יו"ר הוועדה, הוא היווספות נשים בהדבקה הטרוסקסואלית ממוצא אפריקאי, חלקן הגדול עולות מאתיופיה.
הילה קרנר-סולימאן: יש הסבר לזה?
ד"ר ניבה בסודו-מנור: מה שקורה הוא שמחלת האיידס נפוצה יותר בחלקים מסוימים של העולם.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: ברגע שמדינת ישראל קולטת עלייה ממדינות שבהן נפוצה מחלה מסוימת באופן טבעי חלק דומה למה שקיים בארץ המקור מגיע עם העולים לישראל.
הילה קרנר-סולימאן: ההפצה קשורה לתרומות דם לא נקיות באותה יבשת?
הילה קרנר-סולימאן: אני יודעת שדווקא באפריקה השחורה יש איזה מיתוס, אני מקווה שהוא לא נוגע לקהילה האתיופית, שטיהור איידס אצל נשאים מבוגרים יכול להיעשות דרך התעללות מינית בקטינים.
הילה קרנר-סולימאן: רציתי לדעת מה ההקשר התרבותי.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אני מכירה את ההקשר התרבותי הזה מאפריקה, אנחנו לא שומעים על זה בישראל.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: יש לזכור שבאפריקה היום זו מחלה קטלנית.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: היום ארגונים בינלאומיים רק מתחילים לדבר על יותר נגישות לתרופות, שיהיו זולות יותר לאפריקה.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: היום בארץ איידס היא מחלה קשה, המוגדרת כמחלה קשה בסל הבריאות, ולכן על אף שיש תהליכים וויכוחים עד שתרופות חדשות נכנסות, בגדול יש טיפול מלא לכל חולה שהוא אזרח ישראלי.
הילה קרנר-סולימאן: אבל ההידבקות של הנשים הללו היא מקשרי מין הטרוסקסואלים או ממקורות אחרים?
ד"ר ניבה בסודו-מנור: מיד ארחיב.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: ההדבקה באפריקה היא מיחסי מין הטרוסקסואלים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: לכן מה שאנחנו רואים בקרב האוכלוסייה המהגרת מאפריקה, גם בקרב מהגרות עבודה לא ישראליות וגם בקרב עולות מאתיופיה, זו הדבקה הטרוסקסואלית.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אנחנו כמובן רואים את זה גם בקרב הגברים שמגיעים מאפריקה.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: לגבי התפלגות הנשים הנגועות שחיות נכון להיום בארץ, אנחנו מדברים על 1,165 נשים שנכון להיום ידועות במשרד הבריאות ככאלו שחיות עם HIV או איידס, אנחנו מדברים על 54% ממוצא אתיופי, 10% שאינן אזרחיות ישראל והגיעו בעיקר מאפריקה, 6% שנדבקו משימוש בסמים בהזרקה לוריד, חצי אחוז שנדבקו ממוצרי דם נגועים, 16% נוספים הדבקה הטרוסקסואלית של ישראליות, בחלקן ישראליות ותיקות ובחלקן עולות חדשות ממדינות אחרות, ועוד 8% שאנו לא יודעים על קבוצתה הדבקה שלהן.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: בנוסף לזה, 5% ממה שכללתי כאן כנשים הן ילדות שנדבקו מאמן, כשבקרב הילדים אנחנו רואים חלוקה של פחות או יותר חצי-חצי בהידבקות בין בנים ובנות.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: שקף אחר מציג נתונים מתוך סקר גדול שעשינו בקרב האוכלוסייה הבוגרת, גילאי 18 עד 45, לפני כשלוש שנים, שבדק ידע, עמדות והתנהגות מינית בהקשר של איידס ומחלות מין אחרות.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: לקחנו והשווינו תשובות מסוימות בהקשר של שמירה על בריאות מינית ובריאות בכלל של האישה בהשוואה לגברים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אפשר לראות שבכל סוגי ההתנהגות נשים מראות יותר התנהגות סיכונית.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: הן פחות לוקחות איתן קונדום כשהן יוצאות מהבית, הן פחות מחזיקות קונדום בבית, הן פחות יוזמות את השימוש בקונדום ביחסי מין, הן מדווחות פחות על שימוש עקבי בקונדום והן מדווחות פחות על שימוש אי פעם בחייהן בקונדום.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: לפי הסקר יש ידע, אנשים יודעים, לא חסר ידע, אך יש קושי במעבר להתנהגות בריאותית נכונה, לשמור על הבריאות שלי, גם אם יש לי עכשיו בן זוג אחד ואחר כך בן זוג אחר אני צריכה לשמור על הבריאות שלי.
גילה גמליאל: אני רוצה להזכיר שבמהלך התקופה קיימנו ישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה בנושא של דפוסי השימוש של נשים באמצעי מניעה.
גילה גמליאל: מה שנחשפנו אליו הם נתונים מאוד קשים שמציגים תמונת מצב מאוד עגומה של מעל 50% מקרב הנשים שאינן משתמשות באמצעי מניעה ביחסי מין מזדמנים.
גילה גמליאל: מכאן אני רוצה לצאת בקריאה הזו, לקחת את הדברים בחשבון, לשמור על הבריאות ולהימנע ממחלות, לאו דווקא בהיבט של האיידס אלא בכלל, אבל בטח ובטח ב יום הספציפי הזה.
גילה גמליאל: אני מעבירה את זכות הדיבור לד"ר שנקר שיציג לנו את המצגת בכל הקשור לנוער בישראל - סקס, סמים ואיידס.
ד"ר יינון שנקר: תודה רבה.
ד"ר יינון שנקר: זו זכות גדולה להיות כאן אחרי כמה שנים של היעדרות מהארץ בשירות בתפקיד מקצועי בארגון הבריאות הבינלאומי.
ד"ר יינון שנקר: הניסיון שלי בסקירה הקצרה הזאת יהיה להציג את ההתחלה של התוצאות עליהן דיווחה נציגת משרד הבריאות.
ד"ר יינון שנקר: ניוה תיארה את ההתנהגות הסיכונית של נשים בסקר בקרב נשים בוגרות יותר, אני רוצה להראות שלמעשה הדברים האלה מתחילים כבר בגיל צעיר יותר.
ד"ר יינון שנקר: נתונים שנאספו בארץ על מדגם של בני נוער לפני כעשר שנים - כשאנחנו עושים כרגע את ההשוואה המקבילה לשנים אלה בסקר רחב יותר - מראה כמה עובדות חיים מאוד פשוטות.
ד"ר יינון שנקר: האחת היא שיש סקס בקרב נוער בארץ, גם בקרב בנות וגם בקרב בנים.
ד"ר יינון שנקר: למעשה, הגיל הממוצע לתחילת קיום יחסי מין בקרב בנים בארץ הוא קצת מעל גיל 14.5 ובקרב בנות 15 וקצת, כאשר מספר הנכנסים למעגל מקיימי יחסי מין מלאים מתחיל כבר בגיל 13 ו-12 בארץ, במספרים ובאחוזים קטנים יותר, אבל התופעות שאנחנו רואים במרבית המדינות המפותחות מתקיימים גם בארץ.
ד"ר יינון שנקר: מדגם ארצי של בתי ספר חילוניים הראה שאחוז המדווחים על קיום יחסי מין, בנים ובנות כאחד, הוא 21.7%, כאשר אנחנו רואים שככל שהגיל עולה כך אחוז מקיימות ומקיימי יחסי המין עולה, שזו תופעה נורמלית לחלוטין שמוכרת בכל חברה מערבית.
ד"ר יינון שנקר: אנחנו לא מתייחסים כאן לתת-תרבויות כמו החברות האחרות שגם מיוצגות בארץ.
ד"ר יינון שנקר: הדבר המעניין ביותר הוא לגבי שאלה שעסקה במספר השותפים לקיום יחסי מין בהשוואה בין בבנים לבנות.
ד"ר יינון שנקר: אתם יכולים לראות שבנתונים המוצגים בשקף מבין כלל התלמידים שדיווחו שהם מקיימים יחסי מין 25.2% מהבנים דיווחו על בת זוג אחת לקיום יחסי המין, 32.1% - כשליש מהבנים - דיווחו על 5 פרטנריות ויותר, אחדים מהם דיווחו גם על יחסי מין עם בני אותו מין, כלומר יחסי מין הומוסקסואלים.
ד"ר יינון שנקר: המספרים קטנים אבל המגמה קיימת.
ד"ר יינון שנקר: שיעור מקיימות יחסי המין עם מספר מרובה של פרטנרים בקרב הבנות הוא כמובן קטן יותר ומתקרב לכ-19%.
ד"ר יינון שנקר: נושא של מין אוראלי עולה באחרונה בחוגים המדעיים כנקודה מאוד חשובה להתייחסות בתחום של סיכון להידבקות באיידס.
ד"ר יינון שנקר: אחת מהסיבות לכך היא שאנחנו עדים יותר ויותר לעובדה שקיום מגע מיני אוראלי לא מוגן, כלומר ללא קונדום, מהווה גם הוא סיכון ואפשרות להידבקות של בחור שמקיים מגע מיני אוראלי לבחור אחר או לבחורה אחרת.
אתי לבני: סליחה, זה לא מה שידוע במחקרים.
ד"ר יינון שנקר: אני מוכן לשמוע גם על מחקרים אחרים.
ד"ר יינון שנקר: כנ"ל כאשר בחורה מקיימת מגע מיני אוראלי לבחור אחר.
ד"ר יינון שנקר: אנחנו בוודאי מדברים על שלוש רמות של סיכון.
ד"ר יינון שנקר: בהידבקות באיידס הסיכון הגבוה ביותר הוא סיכון ביחסי מין אנאליים, בפי הטבעת, ללא קונדום.
ד"ר יינון שנקר: לאחר מכן, סיכון של קיום מגע מיני וגינלי או נרתיקי וגם המגע המיני האוראלי מהווה את אחד הגורמים לסיכון להידבקות באיידס, וודאי למחלות מין אחרות, כפי שאם היו כאן נציגים של אותן מרפאות מיוחדות שעוסקות בתחום של טיפול במהגרי ומהגרות עבודה וגם בישראלים העוסקים בתחום הזנות, היו מדווחים על הממצאים שלהם בהעברה מינית אוראלית.
אתי לבני: אתה מוכן להסביר את השקף הקודם?
אתי לבני: לא בדיוק הבנתי.
ד"ר יינון שנקר: השקף הזה אומר שמבין המקיימים יחסי מין שנשאלו על סוג המגע המיני שקיימו 54.1% מהבנים אמרו "התנסינו בפעילות מינית אוראלית" ו-41.2% מהבנות אמרו "התנסינו בפעילות מינית אוראלית".
אתי לבני: ללא קונדום.
ד"ר יינון שנקר: לא, השאלה לא הייתה דיפרנציאלית לגבי שימוש בקונדום.
ד"ר יינון שנקר: אנחנו יודעים מנתונים אחרים, בייחוד מקבוצות מיקוד שנותנות מידע איכותני, שלמעשה השימוש בקונדום במגע מיני אוראלי שואף לאפס, הן בקרב בנים והן בקרב בנות.
ד"ר יינון שנקר: אני חושב שחיזוק מסוים אנחנו יכולים בדרך עקיפה לקבל לנתונים האלה גם מנתוני משרד הבריאות שנאספו בסקר אחר.
אתי לבני: הסיכון לגבי מין אוראלי הוא אותו סיכון?
ד"ר יינון שנקר: ממש לא.
ד"ר יינון שנקר: תיארתי שלוש דרגות סיכון, הסיכון במין אוראלי הוא הנמוך ביותר אבל הוא לא אפסי.
ד"ר יינון שנקר: לפני שנים אחדות הזנחנו מאוד את הנושא של הנקה וחשבנו שחלב אם, שהוכח כאחד מנוזלי הגוף שנושאים את נגיף האיידס באופן ודאי, והנקה אינם מהווים גורם סיכון לאמהות נשאיות בהעברת הנגיף לילודיהן.
ד"ר יינון שנקר: התברר במחקרים שחזרו ונשנו, והם מוכחים באופן חד משמעי, שגורם הסיכון של חלב אם הוא ממשי, בוודאי במדינות בהן אין תחליפי חלב, ולא נחזור לסוגיות בהן עסקנו בעבר.
ד"ר יינון שנקר: חשוב לציין את השאלה הספציפית הזו, שמדווחת כאן לראשונה, והיא עם מי קיימת יחסי מין.
ד"ר יינון שנקר: אתם יכולים לראות את ההבדל בין בנים לבנות: 41.3% מהבנים אמרו "יחסי המין שקיימתי היו בדרך כלל עם חברה בת גילי", 40% מהבנות אמרו אותו דבר.
ד"ר יינון שנקר: 52% מהבנות דיווחו על קיום יחסי מין עם חבר שהוא מעט יותר גדול מהן, בשנה-שתיים-שלוש.
ד"ר יינון שנקר: 8.5% מהבנים דיווחו על קיום יחסי מין עם בנות שהיו צעירות מהם.
ד"ר יינון שנקר: הדבר היותר מדאיג הם שני הנתונים הבאים: האחד, שכ-13.
ד"ר יינון שנקר: 16% מהתלמידים דיווחו על כך שקיימו יחסי מין עם מספר חברים, לא בבת אחת אבל בצורה תכופה, ועוד יותר מדאיג זה מה שנקרא יחסי מין מזדמנים, כשכאן מדובר על 8% מהבנות ו-23% מהבנים שדיווחו על יחסי מין מזדמנים, שאלה יחסי מין שמתרחשים בדרך כלל לאחר מסיבה או באיזשהו אופן של התנהגות מינית שהיא פחות מבוקרת מאשר המערכת הרגילה.
ד"ר יינון שנקר: מסר חשוב, אבל מתאים וחיובי, דווקא מהשקף הזה, בא ואומר שהאהבה עדיין מדברת בכל מה שקשור ליחסי מין.
ד"ר יינון שנקר: כפי שאתם יכולים לראות את ההשוואה בין התשובות בקרב אלה שנשאלו במדגם "מהן הסיבות שמביאות צעירים בגילך לקיים יחסי מין בפעם הראשונה?
ד"ר יינון שנקר: " בסך הכל האלמנט של "אהבה כלפי השני" ושל "משיכה פיזית" מהווים את המרכיב העיקרי.
ד"ר יינון שנקר: עם זאת, לחץ חברתי היווה כ-11.7% גורם לכך שבני נוער יקיימו יחסי מין בקרב אלה שקיימו יחסי מין, אלה שלא קיימו חשבו שלחץ חברתי הוא אכן מרכיב חשוב בהחלטה אם כן או לא לקיים יחסי מין.
ד"ר יינון שנקר: אסכם עם השקף הבא, שמציג דווקא שכיחות של מחלת הזיבה בישראל.
ד"ר יינון שנקר: השקף הזה מראה לנו לאן אנחנו צפויים להגיע עם נושא האיידס אם לא נמצא דרכים לתגבר את ההסברה ואת ההדרכה שקיימת היום, ודאי בצה"ל, במערכת החינוך ובמסגרת אחרות, מפני שמה שאנחנו רואים בכל מקום בעולם הוא שהתפשטות מחלת הזיבה, של קלמידיה ושל מחלות אחרות היא הסמן הראשון לקראת הרחבה של הפצת מחלת האיידס.
ד"ר יינון שנקר: בישראל אנחנו עדים לעלייה מאוד דרמטית בשיעור החולים במחלות מין אחרות, הן גברים והן נשים, שהן לא מחלת האיידס.
ד"ר יינון שנקר: ברשותכם, אעצור כאן בנושא הזה ואתן את הדעת לשתי סוגיות נוספות.
ד"ר יינון שנקר: האחת, במדינת ישראל אנחנו ערים ועדים לכך שמרבית אוכלוסיית הזכרים נימולה.
ד"ר יינון שנקר: אני רוצה לשתף אתכם בנתונים שיפורסמו לראשונה ביום רביעי הקרוב באורוגוואי, שמעידים על קשר מאוד דרמטי בין ברית המילה ואיידס.
ד"ר יינון שנקר: מתברר, דווקא במחקרים שהתבצעו באפריקה, כולל control trial - כלומר מחקרים מאוד קפדניים ברמת התכנון ה מחקרי שלהם - שנמצא קשר הדוק בין היותך נימול לסיכון להידבק בנגיף האיידס.
ד"ר יינון שנקר: לגברים נימולים יש סיכון פי 7 יותר נמוך להידבק באיידס מאשר גברים לא נימולים.
ד"ר יינון שנקר: לא אוכל להיכנס לכל הפרטים, אבל העובדה הבסיסית היא שבאפריקה נבדקו שבטים בקניה, באוגנדה ובמספר אזורים בדרום אפריקה, שנבדקו בצורה מאוד קפדנית לכל המשתנים, המשווים והמבלבלים בין קבוצות אוכלוסייה שנדגמו, והן די גדולות במספרים, נמצא שהמשתנה של כן או לא נימול היווה משתנה מאוד משמעותי בהבדלים בין שיעור ההידבקות בין אוכלוסיות שנמצאות באזור גיאוגרפי מאוד סמוך.
ד"ר יינון שנקר: יש שני מסרים מאוד חשובים: האחד, שיש קשר בין ברית המילה ואיידס, ואפשר להסביר אותו גם במונחים אימונולוגיים, גם במונחים פיזיולוגיים וגם במונחים חברתיים, אבל המסר החשוב האחר הוא שלא כדאי לצאת מכאן עם תחושת ביטחון שאם אתה נימול, או אם בן זוגך נימול, אז יש לכך ערובה.
ד"ר יינון שנקר: זה לא הקונדום הטבעי מבחינת ההידבקות באיידס.
ד"ר יינון שנקר: חשוב מאוד להדגיש את העניין הזה דווקא בחברה שגם אצלה קורות תופעות מאוד מעניינות בהקשר הזה.
ד"ר יינון שנקר: גם כיהודים וגם כמוסלמים, אנחנו מוצאים אוכלוסייה ישראלית מאוד רחבה שהיא נימולה, אבל אם נסתכל על שיעור העולים החדשים לארץ ועל העובדה שחלקם מגיעים ממדינות בהן לא ניתן היה למול, או בשל העדר מוהל או בשל העובדה שאנשים בחרו שלא להיות נימולים כי זו הייתה רציה חברתית לגבי ההתערבות עם הסביבה הקהילתית שם - בין אם זה ברית המועצות, אוקראינה, בלרוס או מדינות אחרות - והנה מגיעים לארץ כאשר לעיתים לא נעים לעמוד במקומות מסוימים כאשר אתה חושף את איברך והוא עדיין עם העורלה.
ד"ר יינון שנקר: לפיכך אנחנו מוצאים תופעה, שמתועדת כרגע במחקר מאוד קטן אבל אני מקווה שהוא יורחב, שמצביעה על כך שבקרב העולים למדינת ישראל יש שיעור גבוה מאוד של כאלה שלא נימולו ושהם עדיין לא נימולים.
ד"ר יינון שנקר: ההשפעות של זה על הפצת נגיף האיידס בתוך החברה הישראלית ועל התנהגויות סיכוניות אחרות הוא נושא חשוב ביותר למחקר.
ד"ר יינון שנקר: יש הבדלים עצומים בין אפריקה לישראל, אך אני מעלה את הנושא הזה ברשותך, כבוד היו"ר, כאיזושהי סוגיה שאולי בעתיד, כמי שעוסקת בקידום מעמד האישה אבל גם בדאגה במידה מסוימת לגבר, תוכל לתת את הדעת לכך.
ד"ר יינון שנקר: אנחנו מדברים הרבה מאוד על הקונדום.
ד"ר יינון שנקר: הקונדום לגבר מוכר ומשווק באופן נמרץ.
ד"ר יינון שנקר: המפתיע ביותר הוא שאנחנו כמעט ולא מדברים על הקונדום לאישה.
ד"ר יינון שנקר: אני חושב שאם נסתובב כאן
ד"ר יינון שנקר: בחדר הוועדה ונשאל מי בכלל ראה קונדום לאישה המספרים יהיו מאוד קטנים.
ד"ר יינון שנקר: ברשותך, בחרתי להביא קונדום לאישה ולדבר עליו.
אתי לבני: אני לא ראיתי מעולם.
ד"ר יינון שנקר: אז הנה, חברת הכנסת המכובדת תוכל לראות לראשונה את הקונדום לאישה.
ד"ר יינון שנקר: הקונדום לאישה הוא אמצעי מניעה יעיל ביותר בתחום של מניעת הריון ובתחום של מניעת מחלות מין, ודאי בתחום של איידס.
ד"ר יינון שנקר: זהו חומר פלסטי, לא גומי, שנקרא פוליאוריטן.
ד"ר יינון שנקר: זהו חומר קשיח מאוד אבל גמיש מאוד.
ד"ר יינון שנקר: הקונדום הזה, כמו שאתם רואים, הוא מאוד שמנוני.
קריאה: אני חושבת שהשימוש מאוד נמוך בקרב נשים.
קריאה: השאלה היא למה, אם זה כל כך טוב.
קריאה: עד כמה הוא אפקטיבי?
ד"ר יינון שנקר: הקונדום לנשים עשוי, כאמור, מחומר שעמיד בפני יכולת העברה של נגיפי האיידס.
ד"ר יינון שנקר: הטבעת הפנימית הזאת מוחדרת אל תוך הנרתיק ומולבשת כפי שמולבשת הדיאפרגמה, בצורה יחסית פשוטה, באופן אישי על ידי האישה, כאשר השרוול הזה נמצאת בתוך איבר המין של האישה והטבעת החיצונית על פתח השפתיים החיצוניות של איבר המין של האישה.
ד"ר יינון שנקר: מה משמעות הקונדום לנשים?
ד"ר יינון שנקר: לא רק כעוד אמצעי למניעת איידס.
קריאה: זה חד פעמי?
ד"ר יינון שנקר: הקונדום הוא חד פעמי.
ד"ר יינון שנקר: אגב, שיעור ההגנה שלו נע בין 88% ל-97%, אך ששיעור הבטיחות של הקונדום הזה גבוה מאוד.
ד"ר יינון שנקר: אני חושב שהמסר, דווקא בוועדה הזאת, הוא עוד יותר חשוב מאשר רק ההצגה של עוד אמצעי מניעה לנשים.
ד"ר יינון שנקר: אני חושב שהוא מחזיר אותנו לשנות ה-70', הקטע של הגלולה למניעת הריון והעוצמה שאתן, כנשים, לקחתן לידיכן בזכות הגלולה למניעת הריון כדי להגן על עצמכן מפנינו הגברים, שלא תמיד ידעו לשמור עליכן ועלינו מפני הריון לא רצוי, הוא המסר שבקונדום לאישה.
ד"ר יינון שנקר: אני חושב שזו פעם ראשונה שבנושא של איידס ובנושא של מחלות מין יש לנשים אמצעי שהן לא תלויות בגבר, האישה היא זו שדואגת שהקונדום יהיה ברשותה, היא זו שדואגת להחדיר את הקונדום, היא זו שיכולה להחדיר אותו שניה, דקה, שעה, שעתיים לפני קיום יחסי המין, מתי שהיא רוצה, והיכולת שלה לקחת את האחריות על ההגנה שלה היא מאוד משמעותית.
ד"ר יינון שנקר: היא עוד יותר משמעותית כשאנחנו רואים את נתוני משרד הבריאות, וגם נתונים אחרים, שבעצם מציגים את הקושי של שכנוע גברים להשתמש בקונדום ואת הקושי של השימוש בקונדום הגברי, גם לגבי התקלות והתאונות שקורות איתו, אם כי שוב חייבים להדגיש כי הקונדום הגברי הוא בהחלט אמצעי יעיל ביותר למניעת הידבקות באיידס.
גילה גמליאל: מה אחוז המשתמשות?
ד"ר יינון שנקר: הקונדום לנשים צובר תאוצה בשני אזורים של העולם.
ד"ר יינון שנקר: האחד, אזורים בהם יש מרקטינג של הקונדום הזה על ידי ארגוני או"ם ואחרים - מדינות אפריקה ואסיה - בהן הסטטוס של האישה עוד יותר נמוך מאשר במדינת ישראל והקושי שלהן להגיד "לא בלי קונדום" הוא עוד יותר מורכב, וזאת דרך לעשות להן העצמה ולהעצים את יכולתן להגן על עצמן.
ד"ר יינון שנקר: האזור השני הוא מדינות מערביות וצפון אמריקה, שם המרקטינג הכלכלי עובד.
ד"ר יינון שנקר: הקונדום הזה יקר הרבה יותר, הוא עולה מעל לדולר, לעומת קונדום לגבר שמחירו כ-20 סנט או אף פחות מכך, והשימוש שלו הולך וגובר.
ד"ר יינון שנקר: יש מיליוני נשים בעולם שמשתמשות בקונדום לאישה.
ד"ר יינון שנקר: הקונדום לאישה לא משווק בארץ, אני לא יודע למה.
קריאה: הם טוענים שאין שוק.
אתי לבני: זה נשמע יותר מדי טוב כדי שלא יביאו את זה לארץ.
אתי לבני: מה המגרעות הכבדות של הקונדום לנשים?
ד"ר יינון שנקר: המגרעה הראשונה - מבלי להיכנס לאלמנטים אישיים - היא שכשהבאתי את זה מכינוס בינלאומי ואשתי ראתה את זה בפעם הראשונה עשה רושם שזה מתחיל בקטן אבל הופך למשהו מאוד גדול ונשאלה השאלה איך מסתדרים עם זה.
ד"ר יינון שנקר: זאת אומרת, יש איזושהי רתיעה מהגודל ומהצורך בשימוש.
ד"ר יינון שנקר: הטענה לגבי מרכיב ההנאה ביחסי מין עם הקונדום הנשי הם "פיפטי-פיפטי", כלומר 50% טוענים שזה פותר את כל המצוקות אל מול הקונדום הגברי ואחרים שפחות מרגישים בנוח עם האמצעי הזה.
ד"ר יינון שנקר: הוא אחר לחלוטין מבחינת התחושה מהקונדום הגברי.
ד"ר יינון שנקר: אבל, אני חושב שהדבר העיקרי זה המחיר היקר שלו, וגם העובדה שאין עד היום פרסום.
גילה גמליאל: אין מודעות.
ד"ר יינון שנקר: אין מודעות לקיום המוצר הזה.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות על הסקירה הנרחבת וגם על החידוש שבאינפורמציה שהועברה לכאן.
גילה גמליאל: ברשותכם, אני רוצה להציג פן נוסף של חשיפה של נשים לנגיף, כשהן קורבנות לאונס, שסביב זה עלולות למצוא את עצמן גם מודבקות באיידס.
גילה גמליאל: נשמע את הילה סולימאן-קרנר, מנכ"לית איגוד מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית.
הילה קרנר-סולימאן: ברשותך, אסטה רגע מהנושא.
הילה קרנר-סולימאן: בשבוע שעבר נדרשנו לעניין שידול נערות להתפשט כדי לשכנע אותן לקבל הנחה בבגדים, אתמול נפתחה מסעדת טוקיו-שנחאי שעושה "בודי-סושי" בבת-ים, כשנשים בבגדי ים הן "השולחן" עליו הסועדים אוכלים.
הילה קרנר-סולימאן: נראה לי שכדאי לקיים דיון דחוף בנושא זה ולבקש משר המסחר והתעשייה לתקן את התקנות שיאפשרו שלילת רשיון של עסק כזה או כיוצא בזה.
הילה קרנר-סולימאן: לענייננו, אין לנו הרבה נתונים על נשים שנפגעות מאיידס בהקשר של אונס וניצול מיני מכמה טעמים: אחד, הרבה מאוד מהמקרים שלנו הם דיווחים מושהים של שנים, לפעמים שנים רבות אחרי הפגיעה.
הילה קרנר-סולימאן: הסיבה השניה היא שזה לא במודעות של חלק מהנפגעות, במיוחד לאור העובדה שרוב המקרים קורים מצד מישהו שאני מכירה והסטריאוטיפ אומר שאם זה מישהו שאני מכירה, למעט העובדה שהוא אנס, העובדה שהוא יכול להיות נשא איידס לא נתפסת.
הילה קרנר-סולימאן: אנחנו כן מכירים מקרים בודדים של נשים.
הילה קרנר-סולימאן: לא אתן את הדוגמאות מפני שהן מדי ייחודיות ואני לא רוצה לחשוף את הפרטיות של הנפגעות.
הילה קרנר-סולימאן: מדובר בנשים שכתוצאה מאונס, גם על ידי מכר שצרך סמים או נדבק באיידס בדרך אחרת, הן בעצמן נשאיות של איידס וצריכות להתמודד עם העובדה שהן נשאיות של המחלה לצד כל ההשלכות הקשות האחרות שאנחנו יודעים שיש לאונס ולניצול מיני.
הילה קרנר-סולימאן: כן אנחנו מתמודדות עם המורכבות שבכל עיר יש בדרך כלל מקום אחד שמספק את הקוקטייל.
הילה קרנר-סולימאן: זה אומר שהנפגעת, כאשר היא מגיעה אלינו או לבית החולים תוך זמן קצר מהאירוע, צריכה להתמודד גם עם ההתניידות מקום למקום, בשעה שהיא שעה של הרבה מצוקה.
הילה קרנר-סולימאן: אנחנו נתקלות בקושי של אספקת הקוקטייל לתקופה מתמשכת, לא רק ביום שהיא מגיעה לבדיקה בחדר מיון אלא באופן קבוע עד שיש לה את תוצאות הבדיקה שלה.
הילה קרנר-סולימאן: לא פעם נדרשנו לסיוע הוועד למלחמה באיידס, שבזכות הקשים שלהם כנראה אפשרו והפכו את זה ליותר קל, אבל אין ספק שאחת מההמלצות של הדיון הזה צריכה להיות לפשט מאוד את היכולת של נשים שנפגעות מתקיפה מינית ומגיעות בזמן סמוך לחדר המיון לקבל את הקוקטייל בלי צורך בהרבה הסברים, אישורים וסרבול של קופת חולים והוועד למלחמה באיידס ולהפוך את הקוקטייל נגיש בכל חדרי המיון.
הילה קרנר-סולימאן: יש מקומות, כמו בנצרת לדוגמה, שאף אחד משלושת בתי החולים לא מציע לנפגעות שמגיעות אליו לקחת את הקוקטייל וגם לא מחזיק אותו.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אני רוצה להגיב.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אני מוכנה לשמוע כל ביקורת, חשוב שהביקורת תגיע למקומות, שנוכל להפיק את המסקנות ולעשות את התיקונים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: מזה כשנה יצא נוהל משרד הבריאות למניעת הדבקה באיידס, שהביא בעקבות חשיפה חשודה, שמיוחד בגדול לשתי אוכלוסיות - עובדי בריאות ואנשים שנחשפו במגע מיני, כשמתוך הקבוצה השניה במפורש מודגש שזה מיועד לנשים או גברים שנאנסו.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: אנחנו רואים חשיבות מאוד גדולה לתת להם את כל התמיכה, הם מקבלים את זה בחינם ואמורים לקבל את העזרה הראשונית בכל חדר מיון בארץ.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: את המשך הטיפול, שהוא טיפול של קוקטייל התרופות למניעת HIV והוא מאוד מורכב ויש לו גם צדדים מסוכנים, הם צריכים לקבל באחד ממרכזי האיידס שפזורים פחות או יותר ברחבי הארץ.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: יש 7 מרכזים.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: כרגע אנחנו שנה אחרי הפעלת החוזר ואנחנו בשלב של איסוף נתונים ובדיקה של איך זה עובד בשטח.
ד"ר ניבה בסודו-מנור: נשמח לשמוע הערות.
גילה גמליאל: בעבר קבוצת אוכלוסייה בסיכון גבוה להידבקות בנגיף הייתה בעיקר בקרב גברים, כפי שאמרנו, והעניין היה יותר מזוהה, בטעות, סביב הקהילה ההומו-לסבית.