GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור לבנת: היא היתה כתבה שערורייתית והחברות הזרות שלנו כאן לא מכירות את זה אבל הישראליות ודאי מכירות את הדברים.
לימור לבנת: הכותרת שלה היתה איפה הגברים כולם והיא עסקה בהגמוניה הנשית בפרקליטות המדינה והם טענו שזו בעיית הבעיות של מערכת התביעה בישראל.
לימור לבנת: היו בה בכתבה הזאת אמורות חמורות ביותר, סקסיסטיות שובניסטיות כמו הגיעה עוד פרגית ללול, או הן ביצ'יות מטורפות עם דם מתחת לציפורניים, אלה אמירות שאין להן שום מקום בחברה מתוקנת, דמוקרטית, שרוצה לראות את עצמה חברה שוויונית והיא פוגעת בציבור שלם של נשים מעצם היותן נשים, כלומר בגלל מינן בלבד ואני רוצה להגיד כאן עוד משפט אחד בחוסר צניעות.
לימור לבנת: כולנו יודעות שכשאנחנו מתמודדות על תפקיד אנחנו צריכות להוכיח כישורי יתר כדי לפעמים כפל כישורים כדי להגיע לאותו מקום שגברים מגיעים אליו ביתר קלות.
לימור לבנת: כדי שנשים יצליחו להגיע לעמדות השפעה הן צריכות להיות יותר טובות בדרך כלל מאשר הגברים שמתמודדים על אותם תפקידים ואני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי לברך את הנשים שמכהנות בתפקידים בכירים במשרד המשפטים, דווקא גם מקצועיותן וגם על האנושיות שהן מגלות שמתקיפים אותה בכתבה הזאת.
לימור לבנת: הקשחת הטיפול והמאבק נגד אלימות סחר בנשים, תקיפה מינית, אלימות במשפחה, נעשתה באופן סיסטמטי לא רק על ידי השדולה ועל ידי הכנסת אלא גם במשרד המשפטים וגם על ידי הנשים שנמצאות שם.
לימור לבנת: אם הן לא היו שם, ספק אם זה היה קורה בצורה שבה זה קורה ומגיע להן על זה ישר כח גדול ואני דוחה בשתי ידיים את האמירות המאד מאד חמורות שנאמרו באותה כתבה.
לימור לבנת: אלה אמירות פרימיטיביות, חמורות ביותר וכולנו צריכים לעשות הכל כדי לדחות אותן מתוך המערכת.
לימור לבנת: אני ציפיתי להרבה יותר תגובות בעקבות הכתבה הזאת.
קריאה: ח"כ לבני אני חושבת שחשוב מאד מה שאת אומרת עכשיו וזו עוד הוכחה לכך שאת החינוך שלנו לשוויון הזדמנויות בין המינים אנחנו צריכים לתת לא רק לבנות, לא רק לילדות שנמצאות כאן רבות מהן שפגשתי בכניסה ששותפות לתכנית, אלא גם לבנים וגם לתלמידים אחרת אנחנו מאבדים בדרך לא רק את הילדות אלא גם את הילדים.
קריאה: אנחנו צריכים לשאול את עצמנו איפה אנחנו בדרך באמת כאן מאבדים חלק מהפוטנציאל של הבנות.
קריאה: נערות משלימות את בחינות הבגרות בממוצע גבוה מזה של הבנים, בכל המקצועות כולל במדעים, ממוצע הציונים לסטודנטיות לתואר ראשון עולה על זה של הגברים, השאלה היא עכשיו לאן כל המצטיינות האלה נעלמות אחר כך, מה קורה להן בדרך, איך אנחנו מפסידים אותן אחר כך.
קריאה: התכנית הזאת נערות מובילות שינוי, שתוצג מיד ואני לא ארחיב עליה את הדברים כי היא תוצג כאן אבל כל הרעיון הוא לתפוס את הנערות בשלב הקריטי של ההתפתחות, בשלב שבו הן מעצבות את הזהות שלהן כנשים צעירות ובשלב הזה אנחנו רוצים להעביר להן את המסר שלא רק שהן צריכות לממש את הפוטנציאל שיש בהן אלא שזה יהפוך אותן לנשים הרבה יותר נפלאות, לבני אדם הרבה יותר טובים ובאופן אישי אני רוצה עוד להזכיר שאני התחלתי את הפעילות שלי הפוליטית ואת החניכות שלי כפמיניסטית ואת הפעילות הפוליטית שלי בנושא מעמד האישה ואת החניכות שלי כפמיניסטית בשדולת הנשים.
קריאה: אני נבחרתי לראשונה ב- 92 לכנסת, אז גם הוקמה הוועדה לקידום מעמד האישה, שם נפגשנו חברות כנסת מימין ומשמאל כשהמכנה המשותף לכולנו היה שהכרנו קודם בפעילות משותפת בשדולת הנשים ולמרות חילוקי הדעות הפוליטיים בינינו שלפעמים הם מאד קשים, בכל הקשור לחקיקה ולפעולה למען שוויון הזדמנויות בין המינים, אנחנו למדנו לשתף פעולה במאבקים האלה, במאבקים הציבוריים הללו ואני משוכנעת לחלוטין שפעילות הוועדה לקידום מעמד האישה ושדולת הנשים הביאה בעשור האחרון לפריצת דרך משמעותית ביותר בכל מה שנוגע לחקיקה.
קריאה: עכשיו נותר לנו בעצם לאכוף את החקיקה, להטמיע את המסרים בציבור ובחברה לא רק בין הנשים.
קריאה: בסיומו של הסרט "אנני אוקלי אשת לפידות" ANNY GET YOUR GUN זה שם הסרט באנגלית אומר ידיד לאנני לנצח פירושו להפסיד.
קריאה: ולהפסיד פירושו לנצח ואז אנני שהיא אלופת הצלפים מפנימה את העצה הרעה הזאת שהיא קיבלה והיא יורה ומחטיאה בכוונה ובעיני זה סוף מאד עצוב.
קריאה: המסר שאנחנו מבקשים להעביר לכן הנערות שנמצאות כאן באולם והנערות שלא נמצאות כאן באולם הוא בדיוק הפוך.
קריאה: תזכרו לנצח פירושו לנצח.
קריאה: אני מאמינה בכל ליבי שהנצחון הפרטי של כל אחת מכן הוא נצחון גדול של כולנו, של החברה בכלל ושל החברה בישראלי בפרט, בהצלחה.
גילה גמליאל: תודה רבה לך גב' לימור לבנת הנכבדה, שרת החינוך, התרבות והספורט.
גילה גמליאל: עכשיו לכבוד רב לי להזמין את גב' קרול סולומון הנכבדה, האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד יו"ר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית לארץ ישראל.
קרול סולומון: ח"כ גילה גמליאל, השרה לבנת וחברי הפאנל הנכבדים.
קרול סולומון: ההערות שלי יהיו מעט פחות רשמיות, מעט יותר אישיות.
קרול סולומון: אני רוצה להתחיל בשליחת מכתב אהבה בחזרה אל חברתי השרה לימור לבנת שלא רק – יש לנו ביטוי בצפון אמריקה שאומר, you can talk the talk, but what really counts is if you walk the walk והפירוש שלו הוא שאפשר לומר הרבה דברים.
קרול סולומון: בשורה התחתונה מה שחשוב הוא מה שאתה עושה.
קרול סולומון: בממשלות שבהן היא מילאה תפקידים, בנוסף לתחומי האחריות העצומים האחרים שהיו לה בתיקים השונים, היא מעולם, אפילו לדקה אחת, לא הסיטה את תשומת ליבה ואת זמנה ואת הההשקעה האישית מנושאים הנוגעים למעמד האישה בארץ.
קרול סולומון: כולנו, אם אנחנו גרים בישראל ואם בתפוצות, באמת חייבים לה חוב אדיר של תודה.
קרול סולומון: מכתב אהבה קטן נוסף כי אני לא מכירה אותה באותה המידה לח"כ גמליאל, כיוון שהיא הוכיחה שגיל ותבונה לא בהכרח – לא חייבים להיות באים בשנים כדי לצבור תבונה.
קרול סולומון: את היית האישה הראשונה שעמדה בראש אגודת הסטודנטים והאנרגיה והלהט הזה ילכו איתך, אני יודעת, גם באתגרי הכנסת.
קרול סולומון: ולרינה ברטל ואלה גרא, בעיקר, משדולת הנשים בישראל, אני מברכת אותן על העבודה היוצאת מגדר הרגיל שהן עשו וימשיכו לעשות למען נשים בהקשר של שיפורה של החברה הישראלית.
קרול סולומון: באופן אישי אני תומכת בשדולת הנשים מזה זמן רב.
קרול סולומון: אני גאה לומר שהסוכנות היהודית משקיעה גם היא, השקיעה בעבודתה של שדולת הנשים ובעיקר באותו חלק של התוכנית שכינס לכאן את הצעירים שנמצאים בחדר היום.
קרול סולומון: אם כן זאת זכות אישית גדולה עבורי.
קרול סולומון: כיוון שאחת המטרות שלי בקבלת התפקיד הזה כיו"ר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית הוא שכולם יבינו בדיוק מה עושה הסוכנות היהודית.
קרול סולומון: אני לא אעביר – זה יכול להיות אולי סמינר באורך שנה ואני לא אכנס לכל זה פרט לכיוון אחד קטן.
קרול סולומון: הסוכנות היהודית לארץ ישראל נוסדה בשנת 1929.
קרול סולומון: היא תיפקדה בתור ממשלת ישראל לפני הקמת המדינה.
קרול סולומון: בן גוריון, בתבונתו, כאשר המדינה הוקמה סוף סוף ב-1948, הסוכנות היהודית לארץ ישראל לא פורקה.
קרול סולומון: מה היה הנימוק, מדוע הסוכנות היהודית לא פורקה אז.
קרול סולומון: הרי הגשמנו סוף סוף את חלומנו.
קרול סולומון: קיבלנו את מדינת ישראל.
קרול סולומון: הסיבה לכך שהסוכנות לא פורקה היתה שבן גוריון ראה את מדינת ישראל כמי שמיועדת לא רק לישראלים, אלא לכל העם היהודי.
קרול סולומון: אני חושבת, אני מקווה שזה מנגנון נוסף לחיבור ולהבנה מדוע אנחנו כאן היו.
קרול סולומון: כי יש סוגיות שקושרות אותנו אלה לאלה.
קרול סולומון: האם יש חילוקי דעות?
קרול סולומון: האם נסכים על הכל?
קרול סולומון: לא.
קרול סולומון: הרי לגבי אותם אנשים מאיתנו השייכים לעם היהודי, אנחנו העם היהודי.
קרול סולומון: הסכמה היא לא משהו שבא עלינו בצורה נורמלית בקלות או בטבעיות, אבל הדבר הזה בהחלט לא עצר בעדנו.
קרול סולומון: אבל למרות שיש סוגיות שקושרות אותנו אלה לאלה ולמרות שאנחנו תאונות של הגיאוגרפיה, ההכרח לדבר ולפעול כאיש אחד בסוגיות הרציניות ביותר שמשפיעות עלינו כעם, שמשפיעות על ישראל כחברה, זהו הכרח עבורנו.
קרול סולומון: כדי שנוכל באמת ובתמים להתקדם ולהשיג, למלא את צרכי העם שלנו, אלה סוכני השינוי שאנחנו צריכים להיות בהקשר של חברה משתנה, חברה העומדת בפני אתגרים מחוץ, ואתגרים מפנים.
קרול סולומון: אבל אנחנו קשורים יחדיו בדם ובתקווה ובחלומות ואל לנו לשכוח שאנחנו ביחד.
קרול סולומון: העתיד של כולנו קשור.
קרול סולומון: השגה, הקמה של מדינת ישראל אזרחית, דמוקרטית ופתוחה היא משהו שכל בני העם היהודי בכל המקומות בהם אנו חיים צריכים להשקיע בו כמיטב יכולתנו, הן להשקיע משאבי אנוש והן להשקיע משאבים כספיים.
קרול סולומון: לימור דיברה על העובדה שיש דלתות שכבר נפתחו.
קרול סולומון: אני רוצה לדבר בעיקר אל הצעירות הנמצאות כאן היום, כי אתן ירשתן דלתות שנפתחו עבורכן.
קרול סולומון: נתיבים שיש לכן הזדמנות לצעוד בהם בגלל תוכניות כמו התוכנית הזאת.
קרול סולומון: בהחלט תקוותי היא שכאשר תעברו דרך הדלתות האלה בעצמכן, תרימו תרומה משלכם, תלכו בעקבות חלומותיכן והחזון שלכן לחברה כאן, שגם אתן תהיו מסורות כמו לימור והנשים בפאנל הזה להקפדה על כך שהדלתות האלה ישארו פתוחות כדי שדור נוסף יבוא בעקבותיכן.
קרול סולומון: אני רוצה גם לדבר על העבודה ש – וכל מי שמכיר אותי יעריך את זה במיוחד – כדי לעבור בצורה אפקטיבית דרך הדלתות האלה ולזכות בהעצמה אמיתית ולהשתמש בכוח הזה בדרך המועילה ביותר האפשרית אסור להתבייש.
קרול סולומון: אל תחכי למישהו שיבוא אליך ויבקש ממך לעשות משהו.
קרול סולומון: הציעי את עצמך, גם אם דרך ארגון התנדבותי, לא משנה הדרך שבה את נכנסת לתוך מרקם החיים כאן, ראי את הדברים שאת רוצה לשנות, אבל אל תדברי עליהם.
קרול סולומון: עברי דרך הדלת ופעלי.
קרול סולומון: ככל שרבות יותר מאיתנו יעברו דרך הדלת ויפעלו, כך העולם סביבנו ישתנה יותר.
קרול סולומון: זה מעניין, ואני מקווה שזו לא כפירה, במובן מסוים יש חלק גדול מאוד ממני שלא מאמין בסוגיות הנשים.
קרול סולומון: האם הן קיימות?
קרול סולומון: האם יש סוגיות הנוגעות אך ורק לנו, כן.
קרול סולומון: אבל על ידי פעולה למען זכויות הנשים אנחנו פועלות לשיפור של החברה ככלל.
קרול סולומון: לפעמים מטריד אותי שאני חוששת שכאשר הקטגוריה של זכויות הנשים עולה שמבחינה מסוימת היא דוחקת אותן לפינה, שאנחנו מדברים רק מנקודת הראות של התועלת האישית.
קרול סולומון: זו לא תועלת אישית כלל.
קרול סולומון: דרך המנסרה של זכויות הנשים כל היבט והיבט של החברה מניב תועלת על ידי התמודדות עם הסוגיות שאולי נוגעות לנו באופן ייחודי כנשים.
קרול סולומון: זה מסר חשוב מאוד מבחינתי.
קרול סולומון: כיוון שבשלילה של גישה או באי-הקשבה ליתרונות שאנחנו יכולות להביא לשינוי ולעיצוב החברה סביבנו, נשלל מן החברה כולה משהו חשוב ביותר.
גילה גמליאל: תודה רבה לך גב' קרול סולומון, יו"ר חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית לארץ ישראל.
גילה גמליאל: עכשיו לכבוד לי להזמין את גב' רינה ברטל הנכבדה, יו"ר שדולת הנשים בישראל.
גילה גמליאל: בשם כל הנשים בישראל אני רוצה להודות לך על העבודה האדירה שלכן.
גילה גמליאל: זאת הזדמנות מצוינת עבורי להודות לך על שיתוף הפעולה המצוין איתכן.
רינה ברטל: בוקר טוב לכולם.
רינה ברטל: מי שמכיר אותי יודע שאני בדרך כלל לא מתרגשת כל כך מהר, אז אני מוכרחה לומר שהבוקר אני מאד נרגשת ומתרגשת, גם מהדברים שנאמרו מעל הבמה וגם לראות איזה שהוא חלום שהוא באמת קורם עור וגידים וקורה וזו פריבילגיה גדולה מאד לאנשים שיש להם חזון ומעוף שהחזון והמעוף הופכים למציאות ואתם כל מי שנמצא כאן, גם הנשיאות הנכבדה וגם הקהל שנמצא פה, אתה חלק מחלום שהפך למציאות ותודה רבה לכם.
רינה ברטל: מה קרה בעשור הזה ומה יקרה בעשור הבא ולמה התכנית חשובה ולמה חשוב שיושב כאן אגף שלם של נערים שגם הם משתתפים בתכנית.
רינה ברטל: מדוע זה חשוב, אני לא אחזור על הדברים שהשרה אמרה, הם כמובן כולם נכונים.
קריאה: היא נכתבה על יד אישה.
גב' רינה ברטל: יש לי בעיה עם זה, אז אני לא אציין את זה.
גב' רינה ברטל: זו זכות הדיבור שלי ואני אציין מה שנוח לי לציין, יש לי בעיה עם העניין הזה ולכן הכתבה הזו מה שאני מנסה לומר שהיא כתובה באנגלית, זה אומר שהיא מופצת בעולם, זה לא איזה משהו קטן פנימי בעיירה קטנה שכוחת אל בעיר הזו, כך אנחנו נראות וכך אנחנו נראים כחברה.
גב' רינה ברטל: אני מתביישת וזה לא מקרי כי הסיבה היחידה לכתבה הזו היא שהנשים הצליחו, הן הצליחו בתפקידן שהרי אם הן לא היו מצליחות לא היתה כתבה וזה הנושא וזה העניין.
גב' רינה ברטל: אני מבקש משפט שני ונוסף לומר שהתכנית שלנו נכנסת בימים אלה למגזר הערבי.
גב' רינה ברטל: אנחנו נכנסות עכשיו לארבעה, חמישה בתי ספר, אנחנו נכנסות כרגע למספר בתי ספר ברמלה, בנצרת, בחיפה, בטייבה, בסאג'ור ובעתיד נכנס בכפר יסיף בדבוריה ובישובים נוספים.
גב' רינה ברטל: אני רוצה מאד להודות לחברתי לעבודה הגב' מרים שכטר שגם בלעדיה הדבר הזה לא היה יכול לצאת אל הפועל ואני משוכנעת והשרה דיברה על הולדת הפרוייקט והיום בהיותו תינוק קטן בהמשך לחלום ולמעוף אני אומר מעל הבמה הזו מה אני הייתי רוצה.
גב' רינה ברטל: ובסיכומו של דבר הם יהפכו את כולנו לאנשים טובים יותר, לחברה צודקת יותר שוויונית יותר וחברה שתוכל יום אחד כשהשלום יבוא, היא תוכל להחליט איזו חברה היא רוצה להיות פה במדינת ישראל.
גב' רינה ברטל: המדינה שלנו לכל התפוצות, לכל הפזורה, ליהודים בישראל וליהודים שיעלו ויבואו.
גב' רינה ברטל: תודה רבה לכולכם.
גילה גמליאל: תודה רבה לך גב' רינה ברטל, יו"ר שדולת הנשים בישראל.
גילה גמליאל: עכשיו אני רוצה להזמין את גב' אלה גרא הנכבדה, מנכ"ל שדולת הנשים בישראל.
גילה גמליאל: היא תציג לנו את הפרויקט, נערות מובילות שינוי, בעברית נמ"ש.
גב' אלה גרא: המצגת היתה אמורה להיות קצת יותר קצרה, הגענו עם הגרסה הארוכה ביותר אז אני קצת אנסה לקצר בהצגה.
מורן קירצבנד: עסקנו בדימוי השלילי שנוצר לאישה הישראלית בתקשורת בארץ שמתבטא בין היתר בפרסומות שונות בטלויזיה.
מורן קירצבנד: נושא שלא שמנו לב לקיומו לפני הסדנא וכאן שינתה באופן קיצוני את השקפת עולמנו.
מורן קירצבנד: גילינו בסדנא שהדימוי של האישה חודר לתודעה שלנו כבר בהיותנו ילדים כאשר הורינו משמיעים לנו אגדות ילדים.
מורן קירצבנד: אגדות אלה כולן מבוססות על סטריאוטיפים מיניים, בין היתר האישה מתוארת שם כתלויה בגבר, כרגשנית שמחכה כל חייה לאביר על הסוס הלבן ואנחנו לא כאלה.
מורן קירצבנד: למדנו בסדנא להאמין בעצמנו ולדעת שאנחנו יכולות להגיע לכל שאיפותינו ומטרותינו, בזכות מי שאנחנו, לא משנה למי אנחנו שייכות והרצון שלנו זה הדבר הכי חשוב.
מורן קירצבנד: עכשיו לאחר סיום הסדנא אנחנו חושבות ברצינות רבה יותר על השכלה גבוהה והשגת מקצוע מכובד לצד קיום משפחה.
מורן קירצבנד: התכנית שעברנו היתה מאד מעניינת וחווייתית וכללה בתוכה בין היתר סרטי וידאו ומידע שימושי.
מורן קירצבנד: נוצר גיבוש גדול בקבוצה ונקשרנו מאד אחת לשניה ולמנחה עצמה שלימדה אותנו רבות.
מורן קירצבנד: לסיכום ניתן לומר שהסדנא הגבירה את המודעות העצמית לשנות והמודעות לחברה שיש מה לשנות בה והשפיעה עלינו רק לטובה.
מורן קירצבנד: לבסוף רצינו לומר תודה מיוחדת למדריכה שלנו שלימדה אותנו היום ונפיק את כל מה שהיא לימדה אותנו בטווח הקרוב וגם בטווח הרחוק, בתיה לוי תודה.
מורן קירצבנד: וזהו תודה רבה והמשך יום נעים.
גילה גמליאל: טוב, אפשר לראות את התוצאות בעצם הנאום.
גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את דנה בורנשטיין ואלה קגן מבית ספר עמי אסף מועצה אזורית דרום השרון.
אלה קגן: שלום אנו תלמידות מבית ספר אזורי עמי אסף בבית ברל השייך למועצה האזורית דרום השרון.
אלה קגן: בית הספר עמי אסף היה מבין בתי הספר הראשונים שנכנסו לתכנית שוויון בין המינים ועל כן אנו רוצות לספר לכם.
אלה קגן: במהלך הסדנאות עסקנו בפעילויות שונות כגון ניתוח פרסומות מעיתונים, משחקי תפקידים וקריאת אגדות המדגישות את התכונות הפאסיביות לכאורה של האישה ואת הסטריאוטיפ המאצ'ואיסטי של הגבר.
אלה קגן: תוך כדי פעילות קרה תהליך מעניין.
אלה קגן: שמנו לב שהבנות בכיתתנו שהיו פאסיביות מלכתחילה לא הביעו את דעתן לטוב או לרע, התקוממו והחלו לדבר ולומר את דעתן.
אלה קגן: הסדנא תרמה מאד לכל הבנות, למודעות שלהן, ביחס לאי השוויון הקיים בין גברים לנשים.
אלה קגן: למדנו כי שוויון בין המינים הוא חשוב ונחוץ ובמיוחד למדנו כי בהתנהגות אסרטיבית ניתן לקדם את מעמד האישה.
אלה קגן: יש צורך עצום להעלות את המודעות בחברה ולפתח בקרב הבנות תכונות כגון אסרטיביות, בטחון עצמי ושאיפה לעצמאות.
אלה קגן: על מנת להעלות את מעמד האישה ולתת לה כלים להתמודדות עם המציאות המודרנית.
אלה קגן: תודה.
עדי ויניצה: אני רוצה לשתף אתכם בשלושה רגעים משמעותיים מבחינתי בתכנית הזאת.
עדי ויניצה: הרגע הראשון היה הרגע בו אחת הבנות אותן הנחיתי באחת הקבוצות, סיפרה לי כי הותקפה מינית ובעקבות ההשתתפות בתכנית היא החליטה להגיש תלונה למשטרה.
עדי ויניצה: הרגע הזה נשאר בין שתינו.
עדי ויניצה: הקבוצה לא היתה שותפה לו אבל מבחינתי ומבחינתה הוא היה משמעותי, אישי ומרגש.
עדי ויניצה: היא בעצם אמרה לי כי ההחלטה להתלונן היתה מבחינתה סוג של אמירה, עניין של עיקרון של להפוך רגעים שזוהו אצלה עם עלבון, עם מצוקה וחרדה למקור של חוסן וגאווה.
עדי ויניצה: הרגע השלישי הוא רגע של תובנה דווקא אצלי.
עדי ויניצה: הוא קרה במהלך הצפיה שלי בבנות אחת הקבוצות, שחלק מפרוייקט הגמר שלה לטובת הקהילה כלל מצגת ביקורתית, אותה הן התנדבו להכין ולהגיש במהלך ערב עיון פתוח לקהל שנושאו היה הצגת נשים בתקשורת הישראלית בכלל ובפרסומות בפרט.
עדי ויניצה: עצם העמידה מול הקהל היתה למעשה עמידה מול עצמן.
עדי ויניצה: מול התובנות החדשות שהן גייסו, מול הביקורת האישית שהן העלו, מול השורות התחתונות שהן ניסחו לטובת ראיה אחרת, ראיה שלהן, ראיה ביקורתית, נשית, צעירה, אלטרנטיבית.
עדי ויניצה: ובגלל עוד סיבה אחת בגלל ההזדמנות האישית שלי לחזור לגילן, לראות את עצמי בכל אחת מהן, ביישנית, מבולבלת, תוהה לגבי העתיד ויכולתי להציע לו דברים כשם שהוא יציע לי, ומנסה להשתפר בזכותן בכל פעם מחדש.
עדי ויניצה: תודה רבה לכם.
יאיר אפטר: כנער הרגשתי כחריג.
יאיר אפטר: לא אהבתי את הגישה המצ'ואיסטית לנערות, לא אהבתי את הדיבור על זיונים, תסלחו לי על המילה, לא אהבתי את המרחק שאני צריך לשמור, לא אהבתי להתחרות לא אהבתי.
יאיר אפטר: חשבתי שאני חריג וכשהגעתי לתכנית גיליתי שאני ממש לא חריג, שיש הרבה מהנערים כמוני אבל זו איזה שהיא תרבות שאנחנו הנערים, אנחנו הבנים גדלים עליה.
יאיר אפטר: תרבות שהיא תרבות סקסיסטית, תרבות מצ'ואיסטית שמסמנת לנו כל פעם מחדש את המקום שבו אנחנו צריכים להיות ולפעמים זה לא המשחק שלנו אבל אנחנו משחקים את המשחק והעבודה של 14 המנחים הנוספים, כולם גברים שנכנסים לכיתות, שנכנסים לקבוצות, זה בדיוק לשבור את המשחק הזה, את המשחק המצ'ואיסטי, את המשחק שבסופו של דבר מייצר את אותה תרבות סקסיסטית, את אותה תרבות שפוגעת בנשים, בנערות אבל גם בהם, גם בנערים עצמם וכמובן בחברה כולה.
יאיר אפטר: איך לאמץ תפיסה יותר הוגנת ותפיסה יותר שוויונית כלפי נשים אבל גם לראות בצורה ביקורתית את המחירים הכל כך כואבים שהם בעצמם משלמים במשחק הזה שכמו שאמרתי קודם שאצל רובם הוא משחק לא שלהם.
יאיר אפטר: עם זאת אולי זו בדיוק הסיבה למה התכנית הזאת כל כך חשובה ולמה חשוב להכניס אותה לתוך מערכת החינוך, כי סקסיזם חוצה מגדר, עבודה על תפיסות חוצה מינים, והעבודה הזאת היא קריטית גם עם נערים כי גם הם בסופו של דבר משלמים מחיר מאד מאד יקר על הפוזיציה הזאת, על המקום הזה שבו הם נמצאים וכאן באמת המקום להודות גם למשרד החינוך, גם לשדולת הנשים על המוכנות ללכת בכיוון הזה.
יאיר אפטר: על הראיה קודם כל, על ההבנה ועל העשייה המשותפת ובאמת החשיבות שמקנות גם לעבודה עם נערים כי בסופו של דבר השינוי הוא באמת שינוי של כולם.
יאיר אפטר: כולנו צריכים לעבור את התהליך הזה גם אנחנו הגברים, גם אנחנו הנערים, וגם בעתיד אני מקווה שזה יכנס גם לגני ילדים וגם לבתי ספר יסודיים כתכנית הרבה יותר הוליסטית, תכנית המשכית שתיצור תרבות חדשה, אווירה חדשה ובאמת עתיד טוב, הרבה יותר טוב לכולנו, גם לנערים אבל גם לנערות כמובן.
יאיר אפטר: תודה רבה לכולם.
גילה גמליאל: עכשיו ננסה שוב להציג את הפרויקט.
גב' רינה ברטל: אני רוצה להודות מאד לשרה שלקחה את הזמן להשתתף איתנו הבוקר ועל כל העזרה ולמיכל כפרי, תודה רבה.
גב' רינה ברטל: תודה על כל העזרה.
גב' רינה ברטל: לפני שאני אתחיל אני רוצה להוסיף עוד כמה תודות לצוות השדולה ובעיקר לאיילה אילת שמובילה את התכנית הזו במשך 13 שנים מצידנו ולאיריס צור ממשרד החינוך שבלעדיה גם כן לא היינו יכולות לבצע את התכנית.
גב' רינה ברטל: כמשתתפת בפרוייקט ינסו להעניק לך כלים להתמודדות עם המציאות והמכשולים המחכים לך בשל היותך אישה.
גב' רינה ברטל: כמובן שזה מאוייר יפה, כתוב פה בבירור מהן מטרות הפרוייקט, המטרה העיקרית היא להקנות לך ידע בנושאים של אי שוויון חברתי בין המינים, הסיבות להיווצרותם וההשלכות הנובעות מאי שוויון.
גב' רינה ברטל: טיפוח מנהיגות והעצמת נערות בבתי הספר התיכוניים ותרומה לקהילה.
גב' רינה ברטל: אני רוצה להגיד לכם שעל כל אחד מהנושאים האלה במצגת, הם עבדו ופיתחו פה קצת איורים, קצת ציטוטים, אני ברשות
גב' רינה ברטל: כם אמשיך עוד כמה דקות.
גב' רינה ברטל: אני חושבת שלוח הזמנים שלנו מאפשר לנו עוד חמש דקות ונגיע עד כמה שנגיע ושם נסיים.
גב' רינה ברטל: כאן הם הכינו איזה מן מבדק שאת יכולה לבדוק עד כמה את אסרטיבית ומידת האסרטיביות שלך ומאחלים בהצלחה למתמודדות במבחן הקשה הזה שתיכף נגיע אליו.
השאלה השניה במבחן: דוגמה שלישית מהחיים.
השאלה השניה במבחן: אני הולכת עם חברה לקנות בגדים, לא מצאת דבר המוצא חן בעיניך אבל חברותיך מתעקשות שמכנס מסוים מתאים לך בדיוק מה תעשי.
השאלה השניה במבחן: אקנה את המכנס, החברות שלי מבינות הרבה יותר ממני באופנה.
השאלה השניה במבחן: אפשרות שניה, אני אגיד לחברות שלי שאני זו שהולכת עם המכנס ולכן אני צריכה להרגיש איתו בנוח או שאסלק את החברות שלי מהחנות ואגיד להן שהן לא מבינות כלום ושהן סתם מציקות.
השאלה השניה במבחן: אני רואה שהבנים באופן קונסיסטנטי מגיבים כפי שאנחנו מצפים שהם לא יגיבו ואיזו הפתעה.
השאלה השניה במבחן: אם ענית תשובה שניה, התנהגותך אגרסיבית, הינך דורסת את זכויות הזולת, מכלילה, מרימה את קולך, מאיימת ומביעה זלזול בסובבים אותך, כדאי שתתעשתי.
השאלה השניה במבחן: אם עניתם את התשובה השלישית, התנהגותך אסרטיבית, הינך מבטאת באופן ישיר, פשוט וקל את דעותייך, מחשבותייך ורגשותייך, גישתך עניינית ואת מכירה בזכויות הזולת.
השאלה השניה במבחן: חזק ואמץ.
גילה גמליאל: לכולן, יש כאן יותר נשים.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר לילדות הנערות והנערים שנמצאים כאן שאתם עוברים עכשיו תהליך של חברה מתוקנת יותר, שוויונית יותר וטובה יותר לכולנו.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות מעומק הלב לגב' רינה ברטל, לשדולת הנשים בישראל שעושה עבודת קודש.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לשרה לימור ליבנת, אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן, כמובן ליושבת ראש הסוכנות האישה הראשונה אני חושבת שנתת לנו כבוד גדול בהישג הזה, ההישג הנכבד ששם עכשיו הדלת תהיה פתוחה אבל לכולם, לכולן אני רוצה לומר שאיפה שיחשבו לסגור לנו את הדלת, אנחנו נכנס מהחלון.
אתי לבני: שלום לכולם.
אתי לבני: שני משפטי סיום, אני מבינה שכבר אין לנו סבלנות.
אתי לבני: ראשית כל פעם ראשונה שאני נחשפת לתכנית הזאת והיא פשוט מרגשת אותי, היא יוצאת מן הכלל.
אתי לבני: אנחנו ממלאות את התפקיד האחר בכנסת כחברות כנסת.
אתי לבני: אנחנו נאפשר באמצעות חקיקה לפתוח את הדלתות לנערות האלה שתרצנה לבוא, אנחנו נחוקק חוקים לגבי ייצוג הולם בחברות ציבוריות מעבר לחברות ממשלתיות.
אתי לבני: אנחנו נפתח את המקצועות בצבא ליותר וליותר נשים, אנחנו נעשה חקיקה שהשוויון ייעשה גם הלכה למעשה.
גילה גמליאל: אז תודה רבה, הארוע הסתיים.
גילה גמליאל: בוקר טוב לכולם.
גילה גמליאל: אנחנו רוצים לקדם את הצעת החוק של חברות-הכנסת זהבה גלאון ואורית נוקד בעניין ייצוג הולם של נשים בספורט.
גילה גמליאל: לשמחתנו, ההצעה עברה בקריאה ראשונה בקונצנזוס מקיר לקיר של כל סיעות הבית.
גילה גמליאל: הבנתי שהיה ניסיון בעבר לקדם את הצעה והיא נפלה, אז זו כבר בשורה טובה.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר עוד מספר דברים שצריך להוסיף להצעת החוק: אחד מהם הוא עניין חובת הדיווח גם לרשות לקידום מעמד האישה נוסף על הדיווח לדיווח לוועדה לקידום מעמד האישה.
גילה גמליאל: דיברנו על זה גם בישיבה הקודמת, ואמרנו שלאחר הקריאה הראשונה נוסיף את העניין הזה.
גילה גמליאל: היו מספר הסתייגויות בעניין; קראתי מכתב שנשלח מעורך הדין של "מכבי צעיר" שטוען שחובת הדיווח לוועדה בכנסת מכביד עליו ביורוקרטית.
גילה גמליאל: לא מקובל ולא נהוג, זה יוצר תלות מכיוון שהם צריכים לדווח לכל כך הרבה---מי שירצה לעיין בזה המכתב נמצא פה.
גילה גמליאל: הם לא הגיעו לכאן היום.
גילה גמליאל: חבר הכנסת גדעון סער שנבצר ממנו להגיע לכאן מכיוון שהוא נמצא עם ראש-הממשלה באיטליה, שאל מדוע הוספנו גם את העובדים ואת ההנהלה.
גילה גמליאל: מן ההגינות להעלות את זה כאן ולהסביר.
גילה גמליאל: ניתן ליועצת המשפטית הלית לעדכן אותנו.
גילה גמליאל: מבחינתי לא צריכה להיות מניעה להשאיר את זה כך.
גילה גמליאל: אני רוצה לזרז את זה.
גילה גמליאל: אני רוצה להעלות את זה להצבעה – כבר אמרתי את זה אז – ולקדם את זה הלאה.
הלית מגידו: אנחנו דנים בהצעת חוק שנמצאת על התפר הדק והעדין שבין משפט ציבורי לבין משפט פרטי.
הלית מגידו: אנחנו מבקשים להחיל כאן עקרונות של ייצוג הולם, עקרונות של שוויון שמקומם הטבעי הוא במשפט הציבורי על גופים שיש להם אלמנטים חברתיים.
הלית מגידו: אמנם בשנים האחרונות יש האצה בהחלה של העקרונות הציבוריים על המשפט הפרטי, אבל עדיין אנחנו מאוד נזהרים, אנחנו לא עושים את זה כלאחר יד בצורה פשוטה, אף על פי שאותה ההצעה ניכרת במיוחד בגופים דו-מהותיים – מה שאנחנו מכנים דואליות נורמטיבית.
הלית מגידו: בחוק הספורט המחוקק הטיל כבר חובות רבים על גופי הספורט השונים, אבל החובות נוגעים בעיקר לספורטאים, כמו למשל נושא הביטוח והבדיקות הרפואיות.
הלית מגידו: היה כשל שהמחוקק חש בו בעיקר מהעברת הספורטאים וניתן לכך מענה בסעיף 11 א' רבה.
הלית מגידו: אני קיבלתי פנייה שטענה שבעצם החוק הזה מיותר; כאילו אין בו צורך משום שבסעיף 10 ב' יש כבר התייחסות לכך שבתקנונים צריכה להופיע "הזדמנות שווה לנשים בספורט".
הלית מגידו: אני רוצה לענות על העניין הזה ולומר שהסעיף הזה מתייחס לספורטאיות, הוא לא מדבר על ההנהלה, הוא מותיר המון חופש פעולה בתקנון להבדיל מהצעת החוק שלפנינו שמטילה חובה על החוקה.
הלית מגידו: הצידוק שנמצא בהצעת החוק כפי שהיא מנוסחת כרגע הוא שאותם גופים ממומנים בידי המדינה.
הלית מגידו: כלומר, יש כאן תמיכה ציבורית לפי חוק יסודות התקציב.
הלית מגידו: נשאלתי האם אנחנו צריכים לראות את דין מי שמקבל שקל אחד מקופת המדינה כדין מי שמקבל 90% מהתקציב הציבורי, ולעניין הזה חשוב לי שהוועדה תיתן את דעתה, כי אני נתקלתי בנושא הפחתת השכר שנכנס לתוקף מכוח חוק התכנית הכלכלית של מאי-יוני.
הלית מגידו: שם נקבע שלא כל עמותה מחויבת בהפחתת השכר, אלא רק עמותות ש- 25% מהתקציב שלהן או יותר ממומן בידי המדינה.
הלית מגידו: הוועדה צריכה לתת את דעתה האם אנחנו צריכים לחייב בחובת הייצוג ההולם החל מהשקל הראשון או שמא מן הראוי לתת קו אובייקטיבי שלפיו רק אותם עמותות או ארגונים שמקבלים אחוז מסוים ומעלה מתקציב המדינה.
הלית מגידו: לעניין שאלתו של חבר-הכנסת סער, נושא העובדים לא הוכנס בידינו.
הלית מגידו: אנחנו לקחנו את העובדים וההנהלה מחוקים אחרים שמתייחסים לביטוי הולם, יש לזה תקדימים, וזו לא הייתה המצאה או גחמה של הוועדה.
הלית מגידו: לגבי חובת הדיווח, אנחנו לא נוהגים ככלל לכתוב בחקיקה דיווח לגופים באשר הם, אבל הרשות לקידום מעמד האישה היא חריג בעניין זה; היא גוף סטטוטורי, היא הוקמה מכח חוק, ויש לכך אפילו תקדים בחוק הרשויות המקומיות – יועצת לענייני מעמד האישה.
הלית מגידו: משום כך אני לא רואה מניעה להטיל חובת דיווח.
גילה גמליאל: אני רוצה להרחיב את הנקודה הראשונה שהעלית.
גילה גמליאל: כל עמותה שמקבלת מכספי המדינה, אם הם רוצים לוותר על השקלים הבודדים האלה, שיוותרו עליהם.
גילה גמליאל: כל עמותה באשר היא צריכה ליישם את נושא הייצוג ההולם ולא משנה אם הם מקבלים שקל או עשרות אלפי שקלים.
גילה גמליאל: זה צריך לעמוד בעינו.
גילה גמליאל: בנושא חובת הדיווח חברת הכנסת גלאון רוצה להעלות הצעה.
זהבה גלאון: אני מקבלת את עקרון חובת הדיווח לוועדה ובראש ובראשונה לרשות.
זהבה גלאון: פנה אליי מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל, אפרים זינגר, והסב את תשומת לבי לנקודה ששווה שנדון בה כי היא נראית לי הגיונית.
זהבה גלאון: הוא אמר לי שגופי הספורט פועלים בקדנציות של ארבע שנים.