GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי שוסהיים: אתם רואים כאן רשימה של נשים.
אלי שוסהיים: הלבנו את השמות כדי שלא תראו אותם.
אלי שוסהיים: לפני יום כיפור יצאו 698 המחאות לא על-שם האישה, אלא על-שם המכולת או סופרמרקט שהיא בחרה לתת לנו.
דנה גורדון: מתחילת השנה?
אלי שוסהיים: לא, זה עכשיו.
אלי שוסהיים: פרט לשם רשומים פה מספרי תעודת-זהות, גיל, מצב משפחתי, תאריך הווסת – כדי לדעת מתי היא אמורה ללדת.
אלי שוסהיים: כל אחת צמודה למתנדבת, וזה שווה יותר מכסף.
אלי שוסהיים: כל אחד חושב שאנחנו נותנים סכומים אדירים, לא! המתנדבת עוזרת לה ופותרת לה בעיות, היא בקשר טלפוני.
רות תדהר: ההמחאות הן חודשיות במהלך כל ההיריון, ולפחות חצי שנה אחרי הלידה.
רות תדהר: בלידה האישה מקבלת את הציוד.
רות תדהר: מטעמים חינוכיים אנחנו דורשים השתתפות של האישה כדי שתעריך את מה שהיא קיבלה.
רות תדהר: בערך שני מענקים משלמים על הציוד.
אלי שוסהיים: כל הדברים האלה עולים לנו בערך 1000 דולר.
אלי שוסהיים: פה למשל, אתם רואים שאין לנו מקרים של גיל 15; 16 יש לנו, 17, הממוצע הוא גיל 28-29.
אלי שוסהיים: יש גם מקרה של גיל 53 ו- 49.
רות תדהר: אני חושבת ש- 53 זו אתיופית שטוענת שהערכת הגיל אינה נכונה.
אלי שוסהיים: כל יום יוצאים הדברים שאתם ראיתם.
אלי שוסהיים: זה יוצא הרבה יותר גדול, זה אוטו קטן.
אלי שוסהיים: יש לנו מחסן אדיר שממנו יוצא כל יום חומר.
אלי שוסהיים: כדי שתראו את הכמות שכבר חילקנו יש לנו במחשב הפירוט של כל פריט שיוצא: מיטות תינוק – 866;
אלי שוסהיים: עגלות – כ- 900; עגלות תאומים – קרוב ל- 50; אמבטיות – כ- 700; עריסות---
דנה גורדון: לא כל אחד מקבל הכל?
רות תדהר: יש מי שלא.
רות תדהר: יש מי שהמשפחה התארגנה וקנתה מיטה או עגלה, אז היא לא לוקחת סתם.
אלי שוסהיים: יש לנו עכשיו הערכות לתינוק שהן דבר חדש יחסית.
אלי שוסהיים: אנחנו חילקנו כבר ערכות לבנים ולבנות – דרך-אגב, אתם יכולים לראות שיש מדבקה שלפי הצבע שלה אפשר לדעת מה לבן ומה לבת.
אלי שוסהיים: מספר הילדים והנשים שטופלו – אתם רואים את הגרף – מראה שהתיאבון שלנו הולך וגדל.
דנה גורדון: השאלה היא אם זה רק מפניות שאתם קיבלתם מאנשים שדיווחו לכם על נשים שמתלבטות.
רות תדהר: הבאת אותי לנקודה של העובדים הסוציאלים.
רות תדהר: אני מקבלת פניות רבות לאחרונה.
רות תדהר: אישה באה אליי כעובדת סוציאלית בקהילה מתוך מחשבה לבצע הפלה, ויחד עם רופא הנשים שלה שכנענו אותה שלא כדאי לה לעשות את זה, והיא מבקשת סיוע.
רות תדהר: אני לא מדברת על מצבים שאישה כבר התלבטה עם ההיריון, החליטה להשאיר את ההיריון, הגיעה לעובדת הסוציאלית שמפנה אלינו לקבלת סיוע, זה גם קורה.
רות תדהר: עובדים סוציאלים מפנים ל"בית חם" כל הזמן.
גילה גמליאל: זאת אומרת, חלק מהנשים מגיעות לכאן לאחר שהחליטו שהן לא רוצות לבצע הפלה, והן באות רק לסיוע כלכלי?
רות תדהר: בוודאי.
רות תדהר: ואז ועדת הסיוע מחליטה, לפי מה שהיא מספרת לנו.
אלי שוסהיים: הקשר שלנו היום עם המערכת הסוציאלית יוצא מן הכלל.
אלי שוסהיים: הייתה פה יושבת-ראש של ארגון העובדים הסוציאלים, וגם היא לא ידעה שקיים דבר כזה.
גילה גמליאל: אז למה הסטיגמה?
אלי שוסהיים: נעזוב את הסטיגמה, אולי מגיעה לנו סטיגמה כזו.
אילנה בן-שחר: הייתה תקופה – אני לא חושבת שזה עכשיו – שמתנדבות של אפרת הגיעו לוועדות להפסקת היריון.
גילה גמליאל: מהדו"ח שקיבלתי הבנתי שכבר שנתיים אין בכלל תלונות כאלה.
אילנה בן-שחר: באותה תקופה נעשה סדר שבעקבותיו יצאו הוראות על חסיון המידע, המקורות וכדומה.
גילה גמליאל: מהנתונים שקיבלתי לישיבה שהתקיימה לא התקבלו תלונות על חדירה לפרטיות בשנתיים האחרונות.
אילנה בן-שחר: אני לא יודעת אם שנתיים, אבל בתקופה האחרונה.
גילה גמליאל: שנתיים, זה מה שכתבו לי במרכז למידע ומחקר של הכנסת.
רות תדהר: גם אם מתנדבות שלנו יעמדו בבית-חולים ציבורי ויתנו דף נייר לכל אישה שיוצאת מהכניסה שממנה נכנסים גם לוועדה להפסקת היריון.
רות תדהר: זה לא נקרא חדירה לפרטיות.
אילנה בן-שחר: זו בהחלט חדירה.
אילנה בן-שחר: בכניסה לוועדה להפסקת היריון?
רות תדהר: לא, אני מדברת על הכניסה הכללית של מחלקת נשים.
רות תדהר: כמו שברחוב ייתנו לך מיסיונרים, ואת יכולה להגיד "תודה".
אלי שוסהיים: בכניסה לבית-חולים אפשר לחלק נייר נגד אישור?
גילה גמליאל: יש תלונות על אבקות ההנקה, שבתוך בתי-החולים פונים לאימהות ומעניקים להן אותן בתוך בית-החולים ומציגים תמונה שהאבקות הן הדבר הטוב לילד במקום הנקה, וזה לא נכון.
גילה גמליאל: האכיפה שם היא פחות נגישה בעניין הזה.
גילה גמליאל: השאלה היא האם ההגבלה של החוק לא צריכה לנגוע גם לעניין האבקות.
רות תדהר: עובדה היא שגם נשים שעברו את הוועדה, הגיעו להחלטה הזו לא מתוך רצון שלהם.
רות תדהר: אישה שמגיעה אליי במצוקה ובקושי ובוכה כאן על הקשיים שלה, כשהיא שומעת שתהיה לה מתנדבת שתלווה אותה עד הלידה ולאחר מכן; כשהיא שומעת שמדי חודש היא תקבל סיוע קטן – לא גדול, אנחנו ארגון פרטי, והכול פה מתרומות פרטיות – ונכסה שבוע אוכל וציוד, היא יוצאת מכאן במקום אחר.
רות תדהר: היא יוצאת משיחה אתי רגועה, והיא יכולה להתייחס אחרת להיריון הזה.
אילנה בן-שחר: החובה של העובדים הסוציאלים בוועדה היא ליידע את הסיכונים, את האפשרויות.
אילנה בן-שחר: משרד הבריאות הוציא חוברת מידע---
רות תדהר: יש לך את זה?
רות תדהר: אני מאוד רוצה לראות את זה.
רות תדהר: את יכולה לתת לי אחד, בבקשה?
אלי שוסהיים: מעניין מאוד, גברת בן-שחר.
אלי שוסהיים: אני שומע כל הזמן כאילו הכל בסדר בוועדות.
אלי שוסהיים: אני יכול להראות לך ערמות כאלה שהרופאים אישרו הפלה.
אלי שוסהיים: כל הילדים האלה חיים וקיימים, אולי גם בתוך המתנדבות שהחדירו את חומר ההסברה של אגודת אפרת והגיעו לכאן.
אלי שוסהיים: מעניין מאוד, רוב המקרים שמגיעים אלינו הם מקרים שהיו בוועדה, באופן סטטיסטית.
אלי שוסהיים: אני שואל אותן כל הזמן אם הן קיבלו חומר הסברה, אם יש להן חוברת – לא.
אלי שוסהיים: אני כל הזמן שומע שיש חומר הסברה, ואנחנו מחכים.
אלי שוסהיים: תביאי לנו כדי שאנחנו נראה מה מחלקים.
אלי שוסהיים: תלכו לבדוק את זה בתוך הוועדות.
אילנה בן-שחר: לא צריך, אנחנו יודעים בדיוק, יש לנו גם בקרה על מה שקורה בוועדות.
אלי שוסהיים: תני לי הסבר, לי אין שום סיבה--- רוב המקרים שבאים אלינו היו בוועדה, ואני שואל אותם שאלה ראשונה, ואת יכולה להבין מדוע, משום שהדגל שלנו הוא הסברה.
אלי שוסהיים: החוק מחייב הסברה, וכל הוועדות קבעו הסברה.
אלי שוסהיים: עם כל הכבוד למשרד הבריאות זה לא נעשה.
אלי שוסהיים: הפעם היחידה שמישהו רצה להכניס את זה, זה החזיק מעמד חצי יום; סגן השר בניזרי הוציא את החוברת ומצא שהיה שר הבריאות הוריד אותה מיד.
אלי שוסהיים: אני אדע כשיחולק הדבר הזה, אני אגיד לך.
אלי שוסהיים: יש לי טסט, לכל דבר יש לי טסט.
אלי שוסהיים: את יודעת מתי?
אלי שוסהיים: כשאחת מחברות הכנסת: גלאון או דיין יצעקו איך הם מחלקים חומר כזה.
אלי שוסהיים: כל זמן שאחת מחברות הכנסת מסוג זה לא יצעקו, לא מחלקים.
אלי שוסהיים: תקבלי את העובדה הזאת, כי אצלי הכול מדעי.
אילנה בן-שחר: חלק מהנהלים של משרד הבריאות – גם לעבודה הסוציאלית יש נהלים, גם למשרד, יודעים בדיוק מה צריך לעשות, יש יחידת בקרה, זה לא עובד בכדי.
אילנה בן-שחר: יש דרך עבודה; עובדים מהימנים עובדים בוועדות ומסבירים בדיוק, יודעים מה צריך להציג ואיך, יש החוברות שהאישה יכולה לעיין בה, לא דוחפים לה בכוח את החוברת, היא יכולה לקחת.
אילנה בן-שחר: מציגים לה את כל האלטרנטיבות, אישה היא אדם מבוגר ועצמאי, והיא יכולה להחליט.
אילנה בן-שחר: צריך לקחת בחשבון שאישה שמגיעה במצב כזה לוועדה היא נמצאת בהתלבטות.
אילנה בן-שחר: כשמתחילים להיכנס אליה מכל הכיוונים בכניסה למקום ובמקומות אחרים גורמים לה יותר בלבול.
רות תדהר: זה היה באמת מאוד מעניין לראות את החוברת הזו.
רות תדהר: תוכלי לדאוג לי לזה?
אילנה בן-שחר: כן, גם אוכל לבקש מהדובר שלנו.
אלי שוסהיים: הייתי עושה טסט.
אילנה בן-שחר: אני לא רוצה לעשות שום טסטים.
אלי שוסהיים: מדוע לא?
אילנה בן-שחר: אני לא עושה טסטים בתוך המערכת, יש לנו מערכת הבקרה שלנו.
אלי שוסהיים: בואו נעשה טסט, מפה ניסע ארבעתינו לאחת הוועדות ונבדוק את הדברים האלה.
אילנה בן-שחר: זו לא דרך מקובלת עליי.
אלי שוסהיים: אני יודע שזה לא מקובל.
גילה גמליאל: אנחנו צריכים לסייר גם בוועדות כדי להתרשם בעיקר מהמסקנות של הישיבה דאז.
אילנה בן-שחר: גם אנחנו קיימנו ישיבה פנימית שלנו, אני חושבת שקיבלת את החומר.
אילנה בן-שחר: אחת המסקנות הייתה לקיים ישיבה רבת משתתפים, והתקיימה כזו מאוד טובה.
גילה גמליאל: יופי, אז תעבירו לי את החומר.
גילה גמליאל: בתום הישיבות שלנו אני בודקת יישום החלטות של הוועדות, אחד מהיישומים הוא להגיע לכאן וגם לסיור של הוועדות.
רות תדהר: אני רוצה להביא סיפור קטן מהחודשיים האחרונים שמדבר על ההחלטה, כמה ההחלטה לבצע הפלה היא החלטה סופית או נתונה ללחצים במיוחד כאשר היא מתקבלת תחת לחצים.
רות תדהר: הגיעה אלינו בחורה לפני זמן מה, שביקשה שנעזור לה לעשות הפלה.
רות תדהר: "אני צריכה לעשות הפלה, אמרו לי שאתם יכולים לעזור לי בזה".
רות תדהר: לקחתי אותה לחדר והסברתי לה שאנחנו לא בדיוק עוזרים לעשות הפלה, אבל אם כבר הגעת לפה תראי לאן הגעת.
רות תדהר: הראיתי לה את "פרפרים בבטן", הושבתי אותה עם עצמה לראות את זה, לא רוצה להיות נוכחות לוחצת, וכשחזרתי אני פוגשת אותה בוכה.
רות תדהר: שאלתי אותה מה קרה.
רות תדהר: היא אמרה: "תראי, אני נמצאת יחד עם חבר שלי כבר חצי שנה, אנחנו מאוד אוהבים זה את זה, אבל אני מנותקת מהמשפחה שלי כבר שנים".
רות תדהר: היא בחורה מסודרת, עובדת, משלמת שכירות, מחזיקה את עצמה, בחורה רגילה.
רות תדהר: "אימא שלו יכולה לעזור לנו קצת, אבל היא לא תיתן כלום אם הצד שלי גם לא ייתן שום דבר.
רות תדהר: אני לא הייתי בקשר עם ההורים שלי כבר 10 שנים, אני מחוץ לבית מאז שאני קטנה" – היא לא הייתה צעירה, היא הייתה בת 29.
רות תדהר: שאלתי אותה: "אם הכול היה בסדר, את רוצה את ההיריון הזה?
רות תדהר: " "בטח שאני רוצה את ההיריון הזה, אני אוהבת אותו"; אמרתי: "את יודעת שיש לנו עזרה מיוחדת לחתונה, בדיוק בשביל מצבים כאלו.
רות תדהר: נותנים סכום מסוים שמיועד לחתונה".
רות תדהר: עוד כשהדמעות בעיניים שלה היא חייכה חיוך שהאיר את כל החדר, אני לא יכולה לתאר את ההתרגשות שלי.
רות תדהר: "רגע, אני מתקשרת לחבר שלי".
רות תדהר: היא התקשרה, והוא הגיע תוך 5 דקות.
רות תדהר: בחור שעובד, משתדל להחזיק, אבל המצב מאוד קשה היום.
רות תדהר: הם ישבו כאן, ישבתי יחד עם המזכ"ל, והוא שואל: "אם הכול היה בסדר, אתה רוצה את ההיריון?
רות תדהר: " והבחור עונה: "בטח שאני רוצה את הבן שלי, בטח שאני רוצה את האישה הזאת, רק מה, כסף לחתונה אין לנו כרגע, וזה לא מתאים לנו בלי חתונה.
רות תדהר: " הסברנו לו על העזרה שאנחנו יכולים לתת, וזה כבר סיפק.
רות תדהר: מפה הם הלכו לרבנות להירשם, וכעבור 3 שבועות הם התחתנו.
גילה גמליאל: שאלתם את כל השאלות שיש לכם?
אלי שוסהיים: נרכז בסוף את כל השאלות יחד.
אלי שוסהיים: סיפור נוסף משנת 89'.
אלי שוסהיים: כותבת לי האם: "קוראים לי ארז כהן, ואני בן שבוע; אותי רצו להשמיד, אך בזכותכם באתי לעולם, שמור את תמונתי למזכרת, מי יודע, אולי כשאגדל אבוא להביע את תודתי על שאני קיים בזכותך.
אלי שוסהיים: מי ייתן והרבה יזכו לצאת לאוויר העולם".
אלי שוסהיים: היא ביקשה שאני אשאיר את התמונה, וכפי שאתם רואים אני השארתי, והוא אמר שהוא יבוא לבקר.
אלי שוסהיים: למעשה, הילד הזה אחרי בר-מצווה, אבל פה הוא בא כשהוא היה יותר קטן.
אלי שוסהיים: אחד הדברים שאנחנו שומעים כל הזמן, "האישה החליטה, אל תתערבו, אל תשכנעו ואל תשפיעו".
אלי שוסהיים: אנחנו לומדים ממה שנשים כותבות לנו: "לאנשים הטובים בעולם, אני שולחת את תמונת יצחק הקטן שלי, הנשמה שלי והרוח החיה של החיים שלי.
אלי שוסהיים: הילד הזה יצחק החזיר לי את שמחת החיים ואת הברכה לבית.
אלי שוסהיים: אני מודה לכם מכל הלב שמנעתם ממני לעשות שטויות ברגעים של לחץ".
אלי שוסהיים: הביטוי הזה חוזר על עצמו; נכון, לאישה יש רצון, רצון מאונס, לא רצון.
אלי שוסהיים: המצב מביא אותה להחליט כאילו זו החלטה, אבל בסופו של דבר היא עמוסה בגלל הלחץ שיש לה מסביב מסיבה כלכלית, משפחתית וכדומה.
אלי שוסהיים: התוצאה בסופו של דבר כשאנחנו פותרים את הלחץ הזה היא מבטאת את הרצון האמיתי שלה.
אלי שוסהיים: תראו מה משתנה.
אלי שוסהיים: יש פה סיפור מעניין של אישה שלא רצתה ילדים משום שיש לה שני ילדים, והיא מגיעה לרופא בגלל איחור בווסת, הוא עושה אולטרה-סאונד, והוא אומר לה "גברתי, יש לך תאומים".
אלי שוסהיים: היא נתקפת פחד, ואומרת שהיא לא רוצה ילד אחד, עכשיו היא תקבל שניים?
אלי שוסהיים: אנחנו אמרנו לה שנעזור לה, כל ילד מביא ברכה.
אלי שוסהיים: בסופו של דבר אלה התאומים ששמו אותם בפרסומת של "גרבר".
אלי שוסהיים: כשראיתי את האמא אז היו לה פנים של תשעה באב, והיום היא מרוצה מאוד.
אלי שוסהיים: לעומת זאת, מקרה נוסף שפורסם ב"ידיעות אחרונות", גם כן של תאומים.
אלי שוסהיים: היא כותבת בסוף שהיא מצטערת: "אין לי כסף, אז הפלתי את התאומים שלי".
אלי שוסהיים: יש פה מקרה מעניין של אישה שהכרחתי אותה לעשות הפלה משום שהייתה צריכה לעבור השתלת כבד, ואמרתי לה שאולי אחרי ההשתלה היא תוכל ללדת בכל-זאת, והיא אכן ילדה.
אילנה בן-שחר: הנתונים בבדיקה של משרד הבריאות, אבל יש דיווח On-Line של כל ההפלות מכל הסיבות ביחידת מידע ומחשוב אצלנו, ובבדיקה שלנו ראינו שאין עלייה במספר ההפלות.
אילנה בן-שחר: לעומת הטענה של אגודת אפרת שיש עלייה---
אלי שוסהיים: לא, מי אמר?
אלי שוסהיים: איפה כתוב?
אלי שוסהיים: מתי שמעת דבר כזה?
גילה גמליאל: הוא לא טען שיש עלייה, הוא טען שאין ירידה.
אלי שוסהיים: לא, סליחה, אני כן אומר שיש ירידה, וזה בזכות אגודת אפרת.
אלי שוסהיים: אם את רוצה אני אראה לך.
אלי שוסהיים: קיבלנו ממשרד הבריאות סטטיסטיקה של אלו שקיבלו אישור ואלו שבסופו של דבר לא עשו.
אלי שוסהיים: זה בהשפעת אגודת אפרת.
אלי שוסהיים: את מבינה?
אילנה בן-שחר: זה אתה אומר.
אילנה בן-שחר: אבל כל דבר הוא לטובה.
אילנה בן-שחר: אלי שוסהיים זה שאת אומרת שזה לטובה, ברוך השם, זה כבר דבר אחר.
אילנה בן-שחר: אם זה נעשה בדרכים המקובלות---
דנה גורדון: יש לך נתון כמה היו בוועדה, וכמה בסופו של דבר עשו?
אלי שוסהיים: יש לי הנתונים, בוודאי.
אלי שוסהיים: אני שלחתי מכתב לעיתון הרפואה, ואני שואל את הקולגות שלנו.
אלי שוסהיים: אני פעם נפגשתי עם שר הבריאות לשעבר, צור.
אלי שוסהיים: אני כותב את זה במאמר ופרסמו את זה.
אלי שוסהיים: אני אמרתי לו: "הייתי מציע שבוועדה להפסקת היריון יישב רופא שיניים".
אלי שוסהיים: כמובן, הוא צחק, אבל אמרתי שאני לא צוחק, אלא מתכוון לכל מילה ברצינות.
אילנה בן-שחר: עם כל הכבוד, אנחנו צריכים להתייחס למצב של היום ולא למצב של פעם.
אלי שוסהיים: זה אותו מצב.
אלי שוסהיים: אם הייתי יושב במשרד הבריאות עם כל הקולגות הייתי אומר כדלקמן: מנסים ועושים כל מאמץ להקטין תמותת ילדים, סיבוכים של ניתוחים, סיבוכים מתרופות וכל מיני דברים.
אלי שוסהיים: יש דבר אחד שאני לא יכול להבין, מדוע לא עושים יותר כדי להקטין את מספר ההפלות?
אלי שוסהיים: אני הייתי בין מי שתמך דווקא בוועדות מפני שאם אישה בזמנו, לפני החוק, הייתה עושה הפלה לא יכולנו להגיע אליה, לא הייתה שום תחנה שרופא יציע לה אלטרנטיבה אחרת, מדוע זה הכרחי?
אילנה בן-שחר: הצוות עושה את המקסימום.
אילנה בן-שחר: זה הצוות המיומן ביותר, המוכשר ביותר, עושה את המקסימום לפי כל הכללים האתיים.
אלי שוסהיים: עצם העובדה שיש יותר מאלף, פירושו שזה כישלון.
גילה גמליאל: זה לא הדיון כרגע.
גילה גמליאל: אני רוצה שנסכם.
אלי שוסהיים: אני כל הזמן חושב שאני לא עושה את המקסימום.
אלי שוסהיים: אני חושב שכולנו צריכים לחשוב שניתן לעשות יותר, והוכחנו שאפשר לעשות יותר.
אלי שוסהיים: אם נעשה את המקסימום ומסבירים ומפנים.
אלי שוסהיים: למה אתם לא מפנים לאגודת אפרת את המקרים הסוציאליים?
אלי שוסהיים: אנחנו נמצאים כדי לעזור, לא מבקשים שום דבר, אנחנו רק רוצים לתת, זה הכל.
אלי שוסהיים: היום עובדים סוציאליים מפנים יותר, אבל לא כל-כך מהוועדות.
אלי שוסהיים: אני מבקש – ובכך אני מודה לחברת-הכנסת גילה – שתבואו לבקר, תראו מה אנחנו עושים.
אלי שוסהיים: יושבת-ראש נעמ"ת הייתה פה, ופתאום פתחה את העיניים וראתה שאנחנו לא כפי שהיא חשבה, שאנחנו נמצאים כדי לתת.
אלי שוסהיים: את רואה שאנחנו לא מתווכחים על שום דבר, אנחנו לא נמצאים בשביל ויכוחים, אלא כדי לעזור לנשים ולגרום להן להיות מאושרות.
אלי שוסהיים: יש סטיגמה שאישה החליטה, זה מה שהיא רוצה, ולכן אל תתערבו, ואל תיכנסו לחייה.
אלי שוסהיים: זה לא נכון! האישה החליטה, זה לא הרצון האמיתי שלה.
אלי שוסהיים: אנחנו רוצים לעזור.
אלי שוסהיים: אני מבין, המערכת אינה מסוגלת לתת את מה שצריכים לתת, וזה עמותות, כמו בתחומים אחרים.
אלי שוסהיים: המדינה הייתה צריכה להקים את יד-שרה, אבל היא לא הקימה, אז יש בן-אדם שהקים את יד-שרה, פנטסטי! אדרבא, תנצלו את הדברים האלה.
אלי שוסהיים: אנחנו נמצאים כדי לתת, וכמה שיותר.
אלי שוסהיים: בהמתנה לוועדה תשימו מה שאנחנו נשים---
אילנה בן-שחר: אנחנו לא שמים שום דבר, ואתם לא תשימו שום דבר, יש כללים שמקובלים, ואני לא רוצה שניכנס לזה בכלל.
גילה גמליאל: אני רוצה לנעול את הישיבה.
גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה להודות לכם על המצגת, אני חושבת שנעשים פה דברים טובים.
גילה גמליאל: אותי הפחידו מעמותת אפרת, אני לא הבנתי בדיוק את הסיבות.
גילה גמליאל: אני חושבת שגם האישור על ניהול תקין וגם הרצון הטוב והסיוע לאנשים מתוך הבנה שהזכות היא זכותה הבלעדית של האישה לקבל את ההחלטה על גופה, אני חושבת שהדברים האלה יכולים להשתלב יחד במקביל.
גילה גמליאל: מבחינת משרד הבריאות, תמיד אפשר לבקר ולומר שאפשר לעשות יותר.
גילה גמליאל: אנחנו עדיין לא ביקרנו בוועדות להפסקת היריון, נבקר גם שם, וניקח לתשומת לבנו את ההערות וההארות שהועלו כאן; אנחנו נבדוק אותן ונתרשם.
גילה גמליאל: אני מאמינה שבסך-הכל משרד הבריאות עושה את המקסימום, אולי יש אפשרות להעיר ולשפר, וזאת תהיה המטרה שלנו.
אלי שוסהיים: שזו טובת האישה.
גילה גמליאל: מכאן אני רוצה לצאת בקריאה שאולי לפעמים יש דברים בוערים בנשמה ורוצים לשפר ולקדם אותם, אבל צריך לראות מה קורה גם בצד האחר.
גילה גמליאל: אולי אין בפניכם עכשיו כל הנתונים, עכשיו הם יעבירו לנו את הדו"חות ונראה הכל בדיוק.
גילה גמליאל: אולי התמונה תיראה אחרת כמו שהתמונה באפרת נראית אחרת היום.
גילה גמליאל: ניגש לשם ונבדוק את הדברים.
אלי שוסהיים: בכל הוועדות שהוקמו מאז ועדת שנקר, לאחר מכן הייתה ועדת ריפטין הוכיחו חד-משמעית---
גילה גמליאל: היום טענו שהחלטות הוועדה היו שאפשר לשכנע.
אלי שוסהיים: בדיוק ככה.
גילה גמליאל: לי אמרו בזמנו שזה לא חוקי.
אילנה בן-שחר: אנחנו לא משכנעים, אנחנו מציגים אלטרנטיבות קיימות.
אילנה בן-שחר: אין דבר כזה, האישה היא אדם בוגר שלוקח אחריות על החיים שלה ועל הרצון שלה.
אילנה בן-שחר: החובה שלנו והדרך המקצועית שלנו בשיטות של עבודה סוציאלית להציג את האופציות, לדבר, לבדוק, לעזור.
אילנה בן-שחר: את ההחלטה מקבלת האישה.
רות תדהר: זה בדיוק המשפט שאני מוכנה להגיד בתור עובדת סוציאלית באגודת אפרת.
גילה גמליאל: כאן יש הסכמה כללית, היא לא ניתנת לשום פרשנות, זו אמירה חד-משמעית שהזכויות הן של האישה, זכויות על גופה, והיא הסמכות היחידה שמחליטה.
גילה גמליאל: אין ספק בכך, וגם פה זה נאמר חד-משמעית.
אלי שוסהיים: אין שום ויכוח.
גילה גמליאל: בנוסף לכך יש גם מקרים קשים, לצערנו, בהפלות לגבי הנשים שספגו התעללויות מיניות, אונס במשפחה, והם ברורים ביותר.
גילה גמליאל: פעם זה היה מעוגן בחוק במסגרת ההיבט הסוציאלי, וצריך לבדוק איך נותנים סיוע מלא כדי שהאישה תוכל לקבל את ההחלטות מבחינתה בצורה הטובה ביותר בעבורה.
גילה גמליאל: בתחילת שנה חדשה אחרי יום כיפור אני מאחלת לכולנו שנה טובה, ותמשיכו לעשות עבודה טובה.
אלי שוסהיים: אני קודם-כל מברך אותך.
אלי שוסהיים: אין דבר יותר יסודי וגורלי לאישה, וכשמדובר על עשרות אלפי נשים שמתלבטות.
אלי שוסהיים: עצם ההתחמקות מההתמודדות עם נושא כזה--- אני תמיד אומר לאישה שאני לא פרקליט של עוברים, אשמח שייוולד, אבל אני רוצה בטובתך.
אלי שוסהיים: אם הייתי יודע שאשפיע עלייך רק כדי להציל עובר, הייתי עושה את זה.
אלי שוסהיים: לפעמים לוקחים נושא שנוגע לקבוצה של 500-1000 נשים ומתעסקים בזה ומוציאים הרבה אנרגיות.
אלי שוסהיים: פה יש דבר שנוגע לעשרות אלפי נשים מידי שנה, ואני שמח מאוד שמרגע שנכנסת לתפקיד הזה לקחת את הנושא, ואת רוצה באמת לעסוק בו כדי לשפר את המצב הקיים.
אלי שוסהיים: אני אשמח מאוד שתעשי את הריכוז לגבי הדברים האלה משום שהוועדה היא המקום שבו מחליטים מי יחיה ומי לא יחיה.
גילה גמליאל: עצם העובדה שבעבר לא היו כלל ועדות, והיום יש, אפשר תמיד לשפר וליזום.
אלי שוסהיים: אני אשמח מאוד אם תמצאי לנכון להזמין לישיבה מטופלות שהיו בוועדה.
אלי שוסהיים: תשמעי ממקום ראשון מה הן אומרות על כך.
גילה גמליאל: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
מוריה אשכנזי: לכבוד הוא לנו שחברת הכנסת גילה גמליאל הגיעה אלינו.
מוריה אשכנזי: אני, באופן אישי, רוצה להודות לה בשם כל אחיות בריאות הציבור.
מוריה אשכנזי: כאשר היתה ישיבה אצלה בכנסת היא נתנה תרומה גדולה לאין שיעור לטיפות החלב, שנחשפו לסכנה שהן תעבורנה לקופות החולים.
מוריה אשכנזי: היא הצליחה להעלות את הנושא על פני המפה, והגענו למצב שבעזרת סיעת הליכוד כולה, בעזרתה של חברת הכנסת גמליאל, הצלחנו לעבור את התהליך של הפיצול.
מוריה אשכנזי: אנחנו נמצאים במאבק.
מוריה אשכנזי: עברנו קריאה ראשונה, אך המאבק שלנו לא תם.
מוריה אשכנזי: אנחנו כל הזמן דואגים.
מוריה אשכנזי: אני מדמה את עצמי לציפור טרף שמחכה לעוט על כל מי שמנסה להעביר אותנו לקופות החולים, ויש עדיין כאלה שמנסים.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לציין כאן שהשירות שלנו הוא שירות ייחודי, שירות אוניברסלי, שנותן את עצמו לכל האוכלוסייה.
מוריה אשכנזי: אין כאן הבדל בין חברים בקופות חולים שונות.
מוריה אשכנזי: לא משנה אם מקבל השירות הוא עובד זר או עולה חדש.
מוריה אשכנזי: מי שרוצה, אפילו אם הוא מתגורר בעיר אחרת, יכול לבוא לתחנה שלנו ולקבל את השירות.
מוריה אשכנזי: אין שום מגבלה בקבלת טיפול.
מוריה אשכנזי: בשל הייחודיות שלנו זכינו בפרס מגן הילד של ראש הממשלה, בזמנו של ראש הממשלה יצחק רבין, זכרונו לברכה.
מוריה אשכנזי: יש לנו את אות ההוקרה של ארגון הבריאות העולמי, על הנושא של הטיפול המונע.
מוריה אשכנזי: אנחנו יכולים להתגאות, בזכות האחיות שלנו, בכך שהכיסוי החיסוני שלנו הוא שווה ערך לזה שקיים בארצות כמו שבדיה.
מוריה אשכנזי: אנחנו אפילו עולים על הנתונים שמגיעים מארצות הברית.
מוריה אשכנזי: כאן הכיסוי החיסוני מגיע לערכים מאד גבוהים של למעלה מ-90%.
מוריה אשכנזי: מדובר על ילדים וכל קבוצות האוכלוסייה שצריכה להתחסן.
מוריה אשכנזי: אנחנו דואגים להם.
מוריה אשכנזי: זה בזכות הפעילות שאנחנו עושות, ה- reaching out, כלומר, ביישום.
מוריה אשכנזי: אני, בתור אחות טיפת חלב, כאשר אני רואה שאישה לא מגיעה לתחנה, ולילדה מגיע חיסון, אני אחפש אותה באמצעים שונים, כולל ביקורי בית.
מוריה אשכנזי: לא אתיר שיהיה כאן איזשהו מחדל שבו ילד לא יקבל חיסון או שילד לא יעבור בדיקת שמיעה.
מוריה אשכנזי: מעבר לזה, בקבלה רגילה שאנחנו מקבלות – למשל, כאשר מגיעה משפחה חדשה, או כאשר אנחנו שומעים על מקרים של דיכאון לאחר לידה, על אלימות במשפחה, פגיעה בנשים.
מוריה אשכנזי: אלה דברים שהייחודיות שלנו בהם היא מעל ומעבר.
מוריה אשכנזי: אני לא חושבת שיש עוד סקטור שהוא בעל מיומנות כזו, שנותן שירות מכפר ראג'ר בצפון ועד אילת בדרום.
מוריה אשכנזי: אנחנו מכסים כמעט 80% מכלל הטיפול המונע בארץ.
מוריה אשכנזי: אני שוב אומרת – לכבוד לי שבאת לכאן, כי באמת אנחנו כולנו משמשות את בריאות הציבור, ומעריכים את המאמץ שעשית.
מוריה אשכנזי: אנחנו מקווים שהאנשים כאן יוסיפו ויציגו את הפעילות שלהם.
מוריה אשכנזי: טיפת חלב כאן זה מבנה, אך יש לו פעילות גם בתוך הקהילה.
חן זמיר: אני רופאת המחוז פה, של ירושלים רבתי, כולל גם בשטחים שמעבר לקו הירוק – בקעת הירדן וגוש עציון.
חן זמיר: אני מאד שמחה שבאת לכאן, אלינו.
חן זמיר: השירות שלנו הוא שירות בן 100 שנים, פחות או יותר.
חן זמיר: התחילה אותו הנרייטה סולד בירושלים העתיקה, כשהיה כאן לילדים גרענת בעיניים, ולא היה להם מה לאכול.
חן זמיר: אני חושבת שכדי לקלקל דבר כזה צריכים אומץ, מצד אחד, כי אף אחד לא יודע מה יהיה המצב כאשר יקלקלו, והרושם שלי הוא שיהיה צורך להקים את זה מחדש, ובמחיר גבוה יותר, גם במחיר בריאותי.
חן זמיר: יש כאן גם איזשהו חוסר בחשיבה לטווח ארוך.
חן זמיר: כל מי שיושב פה היה בטיפת חלב.
חן זמיר: מדדו אותנו, שקלו אותנו וחיסנו אותנו, ואנחנו יושבים פה היום.
חן זמיר: למבשרת יש דימוי קצת אליטיסטי.
חן זמיר: כאשר בדקנו את אשכולות היישובים – מבשרת והר אדר הן השמיניות היחידות שלנו.
חן זמיר: אני חושבת שהתחנה פה היא אופיינית לכל המקומות האחרים, של אחיות שאני אומרת שאין כמותן.
חן זמיר: זה מין חינוך ואופי כזה שהן לא יושבות בשקט.
חן זמיר: הן מחפשות את האנשים, יוזמות.
חן זמיר: כאשר מגיעה משפחה חדשה, עוד בטרם שילמה ארנונה, מייד אחות של בריאות הציבור דופקת להם בדלת.
חן זמיר: ככה זה הולך.
חן זמיר: זו שיטת העבודה – לא יושבים פה ונחים.
חן זמיר: מחפשים כל הזמן, ומעורבים כל הזמן בקהילה.
חן זמיר: אם אני רוצה לדעת אם יש מחלה זיהומית, אם יש בעיה בריאותית – אני שואלת את אחיות התחנה, ואין דבר כזה שהן לא יודעות.
חן זמיר: הן בדרך כלל גם תושבות אותו יישוב, והן יודעות.
חן זמיר: איך הן יודעות?
חן זמיר: – אני לא יודעת, אך הן יודעות.
חן זמיר: לפעמים מדובר בדברים מאד עדינים, והן מוצאות את הדרך הנכונה והטובה לעשות את זה.
חן זמיר: פה זה מקום שכל אחד יכול לבוא ולהיכנס.
חן זמיר: אין שום מכשלה, שום עיכוב, לא צריך להראות שום כרטיס חבר.
חן זמיר: מספיק שהוא עובר פה, הוא לא צריך להיות אפילו תושב.
חן זמיר: זה דבר מאד פשוט.
חן זמיר: כל אדם, כל אם, כל ילד – יתקבלו.
חן זמיר: אין שום מגבלת קבלה.
חן זמיר: אין תנאי קבלה.
חן זמיר: הדבר המיוחד, שנראה אותו אחר כך, זה הנושא של קליטת העליה.
חן זמיר: קליטת העליה האתיופית היא ממש דבר מדהים פה.
חן זמיר: נכון שהיו פה גלים קודמים של עליה מארצות אחרות, ואני לא הכרתי אותם, לצערי, כי עדיין לא הייתי בתפקיד, אבל אני זוכרת שהגיע גל עולים גדול בבת אחת, ואז אמרנו שנקים במרכז הקליטה תחנה של טיפת חלב.
חן זמיר: זה משהו ייחודי ויוצא מגדר הרגיל, שאנשים שבאים מתרבות אחרת, עם בעיות מאד משמעותיות, בתוך שנה לא רואים הבדל – אותם חיסונים, אותו מצב בריאות, אותו שיעור גדילה.
חן זמיר: איך זה קורה?
חן זמיר: – זה הודות למאמץ שמשקיעים.
חן זמיר: זה לא משהו היולי או מקרי.
חן זמיר: אלה הן העובדות.
חן זמיר: אני לא רוצה להכביר במספרים, הכינו פה האחיות מצע שלם לדיון.
חן זמיר: השירות הזה הוא חשוב.
חן זמיר: הוא בליבנו, ואנחנו מוכנים לעשות כל דבר שהוא על מנת לשכנע שלא כדאי, לא רצוי ואפילו אסור לצמצם אותו או לסגור אותו כפי שהציעו.
דני עזריאל: יצא לי לפגוש את טיפת חלב לעומק, לפניי ולפנים, כאשר הייתי מנכ"ל המשרד לביטוח לאומי.
דני עזריאל: ראיתי את העבודה הזו כאחד הדברים הכי חשובים לחברה הישראלית.
דני עזריאל: אני לא יודע כמה מכם זוכרים את התקופה שבה קופות החולים היו על כרעי תרנגולת, והם באו להתחנן לכספים.
דני עזריאל: המוסד לביטוח לאומי התנדב לגבות עבורם כספים.
דני עזריאל: היה חוסר איזון בין הקופות השונות.
דני עזריאל: הדבר הנפלא שיש בכלל בבריאות הציבורית זה הנושא של השוויון, כפי שהוזכר כאן.
דני עזריאל: הנושא הזה הוא חשוב מאד גם מבחינות אחרות – מהבחינה של חוסר מחויבות להיכנס לביורוקרטיה כלשהי.
דני עזריאל: לפעמים חוסר הרצון הזה נובע מבעיה כספית.
דני עזריאל: בדרך כלל אנחנו מגלים את זה אצל זוגות צעירים – אין להם כסף לשלם דמי חבר, ואז הם לא ייכנסו לקופת החולים.
דני עזריאל: פה זה מקום שנותן את המינימום שהמדינה מחויבת לתת כשירות בריאות לציבור.
דני עזריאל: יש את חמשת המ"מים שז'בוטינסקי דיבר עליהם בזמנו.
דני עזריאל: אחד הדברים הבודדים שנשארו כאמיתיים, מטעם המדינה, זה הנושא הזה של בריאות הציבור וטיפות החלב.
דני עזריאל: אם גם את זה מורידים, ומעבירים לקופות החולים אנחנו יודעים מה יהיה.
דני עזריאל: כולנו יודעים מה קורה בקופות החולים – אם אתה מעוניין בתוספת שירות מסוג מסוים –צריך להוסיף כספים.
דני עזריאל: מה יהיה אם לא, לא ישקלו את התינוק בזמן?
דני עזריאל: או לא יתנו מספיק חיסונים?
דני עזריאל: אלה דברים שאסור שיקרו.
דני עזריאל: לצערי הרב, הממשלה, בנושא הזה, הולכת לחטוא בגדול.
דני עזריאל: כבר "אכלנו אותה" בחינוך, בעניין הזה.
דני עזריאל: היום, כשמדברים על חינוך חינם – אין.