GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי עדוי: במשרד העבודה יש יחידה מיוחדת לפיתוח של הון אנושי לפי צרכי השוק הישראלי, וצריך לבנות קורסי הכשרה התואמים בדיוק את הצרכים, וכך להעביר אותם.
עדי עדוי: כי אין רק אנאלפבתיות ערביות, אלא יש גם מובטלות אקדמאיות, ויש מובטלות בוגרות תיכון.
עדי עדוי: בישיבת ועדת השרים לענייני ערבים האחרונה, בתאריך 19 לאוגוסט 2003, ועדת השרים הטילה על שרת החינוך, התרבות והספורט, על שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ועל שר הפנים והמועצה לביטחון לאומי – להכין תוכנית מפורטת, לרבות מנגנון ביצוע ולוחות זמנים, לטיפול בבעיות המרכזיות של המגזר הערבי שבתחומי אחריותם.
עדי עדוי: אני מציע, שכבוד יו"ר הועדה לקידום מעמד האישה תפנה לאותם שרים, לזרז את הטיפול בנושא.
עדי עדוי: אלה הם הגורמים האחראים ישירות על תעסוקת נשים, על תעסוקת גברים, ועל הקצאת אזורי תעשייה במגזרים הערביים, או אזורי תעשייה משותפים.
עדי עדוי: נמצא איתנו ח"כ ואסל טאהא, שבמסגרת היותו ראש הרשות, הוא קידם עניין של אזור תעשייה של כפר קנבי, ובנוסף גם אזור תעשייה משותף עם נצרת עילית.
עדי עדוי: בנקודות האלה, הרשות הקצתה משאבים, זימנה ישיבה עם נציגי משרדי התמ"ת, התיירות, המרכז היהודי - ערבי לפיתוח כלכלי, הג'וינט, הסוכנות ונוספים.
עדי עדוי: צריך גם לפנות לתמ"ת, על מנת להקים יחידה מיוחדת - שהיתה פעם במט"י - שתטפל בהכשרת נשים.
עדי עדוי: הרשות למעמד האישה מתכוונת לקיים מגעים עם מט"י, עם המרכז היהודי – ערבי, ועם גורמים אחרים.
עדי עדוי: זאת, על מנת לפעול כפיילוטים בצפון, כאשר אותן נשים שיוכשרו לכל מיני מקצועות, גם ישווקו וינהלו.
עדי עדוי: זאת אומרת, שתהיה עשייה של נשים.
לילי סופר: ברצוני להרחיב את הנקודה הזאת.
לילי סופר: כל הדברים שנאמרו פה מתנקזים בעצם לפיתרון.
לילי סופר: שמי לילי סופר, ואני עובדת ברשות לעסקים קטנים, שזה הזרוע הביצועית של התמ"ת.
לילי סופר: יש לנו 26 סניפי מט"י, של מרכז טיפוח יזמות.
לילי סופר: במגזר הערבי יש לנו סניף בנצרת, שעכשיו די סובל מקושי לא קטן ולא פשוט, ואנחנו מודעים לכך.
לילי סופר: אולם זה לא אשמת הרשות לעסקים קטנים, אלא הבעיה נעוצה במדיניות של ראש הרשות שם, מבחינת העברת תקציבים.
לילי סופר: עובדה היא, שיש סניפים אחרים שכן מצליחים לשרוד.
לילי סופר: מרכזי טיפוח היזמות מרכזים את כל הגופים, כמו שעדי תיאר כאן קודם.
לילי סופר: אנחנו מנסים לעבוד עם כולם, עם הג'וינט, שיש להם תקציב אדיר לנושא של אוכלוסיות של נשים ושל המגזר הערבי, ועם כל הגופים הנוגעים בדבר – כדי לארגן משאבים ולתת פיתרון.
לילי סופר: אני התלבטתי מה אנחנו עוד יכולים לעשות.
לילי סופר: אנחנו לא יכולים להסתמך רק בקורסים להעצמת נשים בלבד, כי זה לא מספיק.
לילי סופר: האישה צריכה בית שילווה אותה לכל אורך הדרך, משום שלהקים עסק היום זה לא דבר פשוט.
לילי סופר: לפעמים אנחנו מעדיפים שלא יקימו, מאשר שיקימו וייפלו.
לילי סופר: הסטטיסטיקה שלנו תמיד מסתכלת לא על ה"פלוס", אלא על מה יכול להיות "מינוס" בעוד כמה שנים.
לילי סופר: זה היתרון הכי גדול שיש למט"י, ולא צריך להמציא גופים נוספים.
לילי סופר: אני מסכימה עם ההצעה של עדי, לפיה יש לתחזק ולסמן למגזר הזה את התקציב, וכמובן לנשים.
לילי סופר: אין לזלזל בעסקים קטנים, עד 15 מועסקים, כי זה הפיתרון היום.
לילי סופר: הדימוי שעולה כששומעים "עסק קטן", הוא אישה שיושבת בבית ותופרת, אבל לא בכך מדובר.
גילה גמליאל: אני חושבת שהסיוע של מט"י יכול מאד לעזור.
גילה גמליאל: השאלה, מה לטעמך דרוש מצד הממשלה, כדי שבאמת יהיה ניתן להוציא את המקסימום מבחינת מט"י לגבי המגזר?
לילי סופר: התקציב כבר סגור.
לילי סופר: אנחנו יודעים מה התקציב של הרשות, והוא בכי רע, והוא כמובן ישפיע גם על המגזר, כי אנחנו מתקצבים אותו.
לילי סופר: היתה הקצאה להלוואות שניתנות בתנאים מועדפים, אבל עדיין היא לא מספיקה לאישה שהיא מתחילה והיא חלשה.
לילי סופר: אישה כזו אפילו לא תגיע לתנאי ההלוואה, מלכתחילה היא לא יכולה אפילו להיכנס למסלול הזה.
לילי סופר: לפי דעתי, הפיתרון צריך להיות ריאלי.
לילי סופר: ההכשרה המקצועית תכשיר לאזורי תעשייה שיקומו רק בעוד כמה שנים, גם אם נצא בקריאה לזרז תוכניות מתאר.
לילי סופר: פעולות שנעשות לטווח הרחוק הן מבורכות, אך יש אנשים שחיים בשטח, שצריכים להתפרנס כצורך מיידי, והם לא יכולים לחכות.
לילי סופר: אז ההכשרה המקצועית לא תיתן פיתרון, כי כרגע אין אזורי תעשייה.
לילי סופר: באותו אופן, אנחנו לא יכולים לדאוג במהרה לכך, שקו אוטובוס יגיע לכפרים הערבים.
לילי סופר: אם אנחנו, עם כל הגופים, נבוא בקריאה לממשלה, שהיזמות העסקית היא הפיתרון המיידי שיאפשר לנשים להתפרנס ולהתרומם – אז אני חושבת שהעסק הקטן הוא הזול ביותר והמהיר ביותר.
לילי סופר: הקמת מקום עבודה עולה 45 אלף דולר, ואף אחד במציאות הכלכלית הנוכחית לא ייתן יד לזה, וההכשרה המקצועית ספגה מכה, וגם אם יכשירו נשים, זה לא מבטיח להן מקומות עבודה.
לילי סופר: עלינו להסתכל על מה כן ניתן לעשות, וזה לאתר ולמיין, באמצעות הכלים המקצועיים שיש למט"י, מי כן יכולה להקים עסק ומי לא, ולצרף אותן למועדוני עסקים, ששם נשים יתמכו זו בזו.
לילי סופר: גם כרגע הן תומכות אחת בשניה, מוכרות אחת לשניה, כל אחת באה עם הדברים שהיא יודעת לעשות.
לילי סופר: מומלץ להקים עסקים מהבית, כדי לא לקחת סיכונים רבים, כדי לא להעמיס עליה כספית, וכדי שהיא לא תבוא בעוד שנה – שנתיים ותגיד: "אלה באו ועודדו אותי להקים עסק – לאיזה ברוך וחובות הכניסו אותי".
לילי סופר: אני רוצה להגיד בנימה אופטימית, שאם אנחנו הצלחנו בבני ברק, במגזר החרדי, הצלחה גדולה – אז אפשר להצליח גם כאן.
לילי סופר: אני מוכנה להזמין את יו"ר הועדה ואת הועדה מתי שתרצו, לסיור בחוץ, לראות כיצד נשים, כנגד כל הסיכויים, כאשר הבעל לומד בישיבה – הצליחו להקים עסק.
לילי סופר: העסקים הקטנים מהבית סובבים סביב הקייטרינג, האפייה.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה יכול להיות פשוט הפיתרון, אם מסתכלים על הטווח של החמש שנים הקרובות.
מגלי והבה: אני מברך את היושבת ראש על כל הפעילות שלה, ובמיוחד בנושא החשוב של הנשים במגזר הערבי.
מגלי והבה: אני חושב שעברנו כברת דרך לא קטנה, ויש שינוי חיובי.
מגלי והבה: למשל, במגזר הדרוזי, שאני מעורה בו יותר, מספר הסטודנטיות הדרוזיות היום הוא גבוה יותר ממספר הסטודנטים הגברים, וזו עוד חברה יותר שמרנית באופי שלה.
מגלי והבה: מדינת ישראל מחוייבת לתת תעסוקה לכל אזרחיה, בכל התחומים, ולא צריך להפלות אף אחד.
מגלי והבה: אבל אני קצת מאוכזב מהאוכלוסייה הערבית בנושא הזה של קידום נשים, גם בנושא הפוליטי.
מגלי והבה: זאת אומרת, תעסוקה זה חשוב, אבל ציפיתי שתקום תנועה אזרחית – פוליטית, שיהיה בה ייצוג יותר אמין ונכון למה שחושבת האוכלוסייה הערבית באמת, ולא מה שחושבת מפלגה זאת או אחרת, במשך חמישים שנה.
מגלי והבה: הכוונה לאלה שרוצים להשתלב, לחיות, להיות שווים בין כולם, ולטפל בבעיות האוכלוסייה המקומיות.
מגלי והבה: אני בקואליציה, כמו גם חברתי היו"ר, ואנחנו יודעים מה המצב הכלכלי גם כאן, וגם במדינות האחרות, למרות שצרת אחרים לא צריכה לנחם אותנו.
מגלי והבה: אני חושב שהיום הכל תלוי בכן, הנשים, גם בפן של העלאת הנושא – ואני התחלתי להודות לחברתי היו"ר – כי צריך להעלות את הנושא ולקדם אותו.
מגלי והבה: במסגרת ההעדפה המתקנת, גוייסו בשנה וחצי האחרונות עשרה פרקליטים לתביעות של המשטרה, וכולם ערבים.
מגלי והבה: אני אומר, שלכל מטבע יש שני צדדים.
מגלי והבה: כל מה שקשור למדינה, לממשלה ולמדיניות – אנחנו נילחם בשביל להשיג.
מגלי והבה: אבל מהצד השני, יש מה שתלוי בנו.
מגלי והבה: אם אנחנו נמשיך כל הזמן לעסוק באותם דברים שכבר נאמרו – לא נצליח להתקדם.
מגלי והבה: אני מצפה היום שיהיו חמש או שלוש חברות כנסת ערביות.
מגלי והבה: תוכנית הממשלה להכניס משרות מיוחדות לערבים, עדיין קיימת ועובדת, אפילו בזמן הקיצוצים.
מגלי והבה: אני יודע על מספר תפקידים שכבר אויישו, וכבר בשנת 95', כשהחליטו להקצות משרות לבני המיעוטים - נכנסו לשירות המדינה 125 עובדים, בתפקידים ובמשרות מגוונים.
מגלי והבה: אבל זה לא מספיק.
מגלי והבה: כעת אנחנו נמצאים בתקופה כלכלית קשה, אבל זה לא אומר, שאין משרות שמיועדות למגזר הערבי, אם יהיו אנשים מתאימים ומוכשרים.
מגלי והבה: בנוסף, אנחנו נילחם שתהיה העדפה מתקנת לנשים.
מגלי והבה: אני רוצה לברך שוב את היו"ר על הנושא הזה, ולהוסיף כי שנינו יכולים, כחברי קואליציה, לראות איך אפשר להפעיל לחץ, גם על נציב שירות המדינה, וגם על מקבלי ההחלטות במשרדי הממשלה השונים – על מנת לאפשר העדפה מתקנת לנשים.
מגלי והבה: כפי שאמרתי, הכל תלוי בכם.
מגלי והבה: עליכם לעבוד נכון, ולהמשיך לפעול בצורה נכונה.
מגלי והבה: חשוב להפריד בין מפלגות קטנות שהולכות עם קו מדיני מסויים, שהוא בהחלט לא עולה בקנה אחד עם מטרות המדינה ועם קיום המדינה – ובין המטרות האלה.
מגלי והבה: בתוך עמי אני חי, ואני קורא את העיתונות של סוף השבוע, ושומע את חברי הכנסת מכל הקשת הפוליטית.
מגלי והבה: כאזרח בתוך המדינה הזאת, אני אומר לכם, שאם תמשיכו לסמוך על הקו הפוליטי הזה – לא תגיעו רחוק.
גילה גמליאל: תודה למגלי.
גילה גמליאל: אני חושבת שהמסר שמגלי רצה להעביר, הוא שברגע שמציבים יעדים ובודקים את הכיוונים הנכונים, בהיבט הפרקטי של העניין, ולא הופכים את זה לדיון פוליטי – רק אז ניתן באמת להגיע להישגים.
אדלה ביאדי: אני אדלה ביאדי ממרכז "מוסאוא", המרכז לזכויות אזרחים ערבים בישראל.
אדלה ביאדי: רציתי להתחיל מהפיתרונות.
אדלה ביאדי: אני מסכימה עם כל מה שהועלה כאן בנוגע לבעייתיות, גם כל הבעיות של האוכלוסייה הערבית, וגם המצב הכלכלי – החברתי של האזרחים הערבים בכלל בישראל.
אדלה ביאדי: כחלק מדו"ח של מרכז מוסאוא, שפורסם לפני שבוע וחצי, התייחסנו בפרק שלם, לכל הנושא של אבטלת נשים ערביות, וחלק ממנו אף מצוטט כאן במסמך שיש בידיכם, ומוצעות שם גם הצעות לפיתרון.
אדלה ביאדי: אני לא אחזור על כולן, אולם לפי דעתי, אחת החשובות ביותר, היא ההצעה השלישית.
אדלה ביאדי: אם אנחנו רוצים לשלב נשים במעגל העבודה, צריך להתייחס לכמה נקודות.
אדלה ביאדי: יש להעביר סקר צרכים של הנשים, לאיזה קורסים של יזמות עסקית או עסקים קטנים וכולי, הן יכולות להיכנס.
אדלה ביאדי: לא כל אישה יכולה להיכנס לקטגוריה של אחרת.
אדלה ביאדי: ישנן ארבע קבוצות שצריך לקחת בחשבון, והן: נשים צעירות שאינן לומדות במוסדות להשכלה גבוהה, נשים שסיימו את לימודיהן במכללות להשכלה גבוהה, נשים נשואות המבקשות להצטרף לשוק העבודה, ונשים מבוגרות יחסית.
אדלה ביאדי: עבור כל קבוצה, צריך לראות איזה סוגים של קורסים יכולים לעזור להן בשילובן בעבודה.
אדלה ביאדי: על זה צריך להוסיף גם העדפה מתקנת, פיתוח יזמות עסקית, והקמת תשתית.
אדלה ביאדי: אסור לשכוח שיש כאן תפקיד מאד חשוב לארגוני הנשים.
אדלה ביאדי: אמנם לא באג'נדה של כל אחד מהם נמצא עניין תעסוקת הנשים, אבל כל ארגון נשי צריך לשמש כתומך עבור ארגון אחר.
אדלה ביאדי: כמובן שיש להתייחס גם לעניין היזמות העסקית, 6 מיליון השקלים שנמצאים, ועדיין לא נעשה איתם כלום, כמו כל מיני החלטות ממשלה במגזר הערבי.
אדלה ביאדי: תודה.
סייד אחמד: אני סייד אחמד מסכנין, ובאתי לכאן עם חברתי זהבה מזור, כדי להראות לה בדיוק מה קורה במגזר הערבי.
סייד אחמד: דיברנו על כל מיני בעיות, לגבי אבטלה, לגבי שכר, ולגבי התחבורה הציבורית.
סייד אחמד: אנחנו מסתכלים היום על דבר אחד ויחיד, שנובע מהבעיה של האישה במגזר הערבי.
סייד אחמד: במגזר הערבי אין תחבורה ציבורית בכלל, אפילו תחבורה פנימית בתוך העיר סכנין.
סייד אחמד: היו"ר ביקרה אצלנו, וראתה מה זה סכנין.
סייד אחמד: זה לא כפר קטן, זה עיר.
סייד אחמד: לגבי הקורסים לעסקים, גם אם רוצים לקיים אותם היום, אין מקומות לעשות זאת.
סייד אחמד: גם התוצאה של הקורסים היא אפסית.
סייד אחמד: היום, בסכנין יש 4,800 מובטלים, אז אין מאיפה להביא את התקציב.
סייד אחמד: גם לגבי מעונות היום, חסרים הרבה מקומות בסכנין, ולצערי הרב אין תקציב.
סייד אחמד: אין תקציבים בכלל, גם אם מסתכלים על כל המגזר הערבי, ולא רק על סכנין.
סייד אחמד: היום כל המועצות נמצאות במצב קשה מאד.
גילה גמליאל: אני לא רוצה שזה יצוייר כאילו זה קורה רק בגלל שזה במגזר הערבי.
גילה גמליאל: לדוגמא, קריית מלאכי נמצאת היום במצב קשה מאד.
גילה גמליאל: אם ראיתם, יש את הגמלאית שצועדת מקריית מלאכי לירושלים ברגל, כתוצאה מזה שתשעה חודשים לא שילמו משכורות, לא לשלוחות, אלא לעובדי העירייה עצמם.
גילה גמליאל: עכשיו נכנס ראש עיר חדש, ואין לו מענה או פיתרון מאף אחד.
גילה גמליאל: אם לא נשב, וניתן את דעתנו לגבי מה שקורה ברשויות המוניציפליות – זאת תהיה קריסה, והיא זו שיוצרת את האבטלה ואת כל הבעיות מסביב.
סייד אחמד: וכל הבעיות האלה יתפתחו גם לאלימות במשפחה.
סייד אחמד: יש אבטלה, הבעל לא עובד, האישה לא עובדת, הילד לא עובד – אין כסף.
סייד אחמד: אז הכל מצביע לכיוון של אלימות במשפחה, שהיא תופעה מאד נפוצה היום במגזר הערבי.
עו"ד בושרה ג'רייס: אני עו"ד בושרה ג'רייס מכפר יאסיף, ממלאת מקום יו"ר הועדה למעמד האישה בלשכת עורכי הדין.
עו"ד בושרה ג'רייס: קודם כל, אני רוצה לפתוח בדוגמא אישית, ולפנות לחברי עלי חיידר.
עו"ד בושרה ג'רייס: אני עבדתי עד שנת 2000 בירושלים, במשרד פרטי.
עו"ד בושרה ג'רייס: לאחר מכן חזרתי לכפר יאסיף, ומשום שעשיתי קורס באוניברסיטת חיפה, חשבתי להתקשר לעלי.
עו"ד בושרה ג'רייס: שלחתי קורות חיים לפני שנתיים, ומאז לא שמעתי כלום.
עו"ד בושרה ג'רייס: אני חושבת שיש פה עניין של חקיקה, שצריך לטפל בה.
עו"ד בושרה ג'רייס: בנציבות שירות המדינה יש כבר משרות, שצריך לאייש אותן.
עו"ד בושרה ג'רייס: צריכה להיות נגישות לסקטור הציבורי, כאשר כרגע אין נגישות, ואין אפשרות בכלל לברר איפה אפשר להתקדם.
גילה גמליאל: אני רוצה שנגיע לשלב הסיכומים, ואם שכחתי להציג איזה נתון מסויים, תעירו לי.
גילה גמליאל: ברור שבצד הקוסמטי, אנחנו מכירים בכך שהנשים הערביות סובלות פעמיים מהפליה, הן בשל היותן נשים, והן בשל היותן במגזר הערבי, ששם יש גם יותר בעיות.
גילה גמליאל: מה שאני חושבת שצריך להיעשות בפן הפרקטי, הוא קודם כל פנייה לנציב שירות המדינה, למתן העדפה מתקנת לנשים ערביות.
גילה גמליאל: זה, בכל מה שקשור לשירות הציבורי ושירותי המדינה.
גילה גמליאל: שם יצטרכו לבחון את כל האיזונים סביב ההעדפה המתקנת שקיימת היום כלפי ערבים, וההעדפה המתקנת שקיימת היום כלפי נשים - ולראות איך הנשים הערביות לא נופלות בין הכיסאות, כי זה מה שקורה היום בפועל, לטעמי.
גילה גמליאל: שנית, אני חושבת שיש לפנות לשר התמ"ת, על מנת שינתב את העניין של מט"י כפיתרון לבעיית תעסוקת הנשים במגזר הערבית.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה יכול להיות פיתרון יישומי.
גילה גמליאל: לגבי ההכשרה המקצועית, לא ממש הרגשתי כאן מהם הכיוונים לפיתרון מעשי.
גילה גמליאל: בל נשכח שאני כרגע לא שרה, ובל נשכח שהוועדה צריכה לנתב מסקנות אופרטיביות, על מנת שאנחנו גם נוכל לבחון מה נעשה.
גילה גמליאל: לכן אני רוצה שנתקדם בהיבט הפרקטי של העניין, ושתי הנקודות הראשונות נראות לי המתאימות ביותר.
גילה גמליאל: בנוסף, בנוגע לעניין של ההכשרה המקצועית, כדאי להכניס את העניין של שינוי הכיוון - מקורסים במקצועות מסורתיים, כגון תפירה, ספרות ומזכירות,
גילה גמליאל: לקורסים במקצועות כמו מתכנתת מחשבים, שיש להם ביקוש.
מיה שטיבל: אני רוצה לדבר על עניין הקורסים.
מיה שטיבל: אני חושבת שהנוכחים כאן תוקפים מקצועות כמו מקצוע הספרות, בגלל החשיבה שאם זה מקצוע נשי, הוא נחות.
מיה שטיבל: יש אחוז עצום של נשים, שעושות עסקים בבית עם ספרות ועם קוסמטיקה, ומתפרנסות יפה.
מיה שטיבל: השנה גם קיבלנו הוראה לא לעשות קורסים כאלה, מכיוון שמה שחשוב זה רתכות או מקצועות אחרים של גברים.
מיה שטיבל: חשוב גם לציין כי הקורסים האלה נוגעים לכל הנשים, ולא רק לנשים הערביות.
גילה גמליאל: לגבי ההכשרה המקצועית, אנחנו פונים להרחיב את מגוון ההכשרה המקצועית, גם למקצועות הטכנולוגיה.
עלי חיידר: אני רוצה להוסיף עוד שתי נקודות: האחת, לקרוא לשרים שאחראים על מינוי דירקטורים להפעיל את סמכותם, ולמנות דירקטוריות ערביות בחברות הממשלתיות שהם אחראים עליהם; זאת, משום שנציב שירות המדינה לא אחראי לזה.
עלי חיידר: יש חוק לגבי העדפה מתקנת, אבל השרים צריכים להפעיל את הסמכות שלהם, ולמנות דירקטורים.
גילה גמליאל: אם כן, נפנה לממשלת ישראל, ולנציבות, לבחינה של ההעדפה המתקנת לנשים.
רבקה שקד: ההעדפה המתקנת שניתנת לערבים בשירות המדינה, היא הרבה יותר פרקטית, מאשר זו שניתנת לנשים, במובן זה, שכבר שנים רבות משריינים משרות לערבים, כאשר לנשים אין משרות משוריינות.
עלי חיידר: הנקודה השניה נוגעת להגדלת ייצוג הערבים בהנהלת בתי המשפט.
עלי חיידר: צריך לפנות לוועדה למינוי שופטים, על מנת להגדיל את מספר השופטים הערביים כולל שופטי בית המשפט העליון, ועל מנת להגדיל את מספר העובדים במערכת בתי המשפט.
עלי חיידר: נקודה נוספת היא יוזמות החקיקה, וזה דבר שתלוי בכם.
גילה גמליאל: היום אנו נדון בהצעת החוק למניעת הטרדה מינית (תיקון הטרדה בשירות לאומי) של חה"כ אתי לבני, מלי פולישוק-בלוך וחה"כ רשף חן.
גילה גמליאל: ועדת השרים אישרה את הסעיף הראשון, ובהסכמה עם חה"כ אתי לבני, סעיף מס' 2 לא יעלה היום.
גילה גמליאל: כך הממשלה מבחינתה מוכנה לאשר את זה.
גילה פינקלשטיין: מה הממשלה מאשרת בעצם?
גילה גמליאל: ועדת השרים אישרה את הצעת החוק, תיקון סעיף 2, סעיף 1 בחוק הטרדה מינית.
גילה גמליאל: צריך לציין כ הוועדה לקידום מעמד האישה היא זו אשר חוקקה את החוק בשנת 1998.
גילה גמליאל: הלית, היועצת המשפטית של הוועדה תאמר לנו מהם הסעיפים הרלוונטיים שאליהם אנו נתייחס במהלך הדיון.
גילה גמליאל: באותם סעיפים מדוברים, אנחנו נצטרך להוסיף את ההתייחסות לכל מה שקשור לשירות הלאומי.
גילה גמליאל: היום יש התייחסות בחוק לשירות הצבאי, לכל מי שעובד במוסד ובשירותי הביטחון, אבלך אין התייחסות למשרתים בשירות הלאומי.
גילה גמליאל: רצוי לציין, כי אנו מברכים על החוק ומקדמים אותו בברכה.
הלית מגידו: כפי שאמרת, מדובר בחוק שהתקבל בשנת 1998 לאחר שנדון בוועדה הזו, ולא כפי שנאמר במליאה, כאילו נדון בוועדת חוקה, חוק ומשפט.
הלית מגידו: החוק כולל בתוכו שני אלמנטים מרכזיים הקשורים לנושא של הטרדה מינית, ומאפשר במסלול אחד הגשת תביעה פלילית בגין הטרדה מינית, ובמסלול האחר הגשת תביעה אזרחית במסגרת עוולה, כאשר סעיף 3 שהוא הסעיף המרכזי מבחינתנו, חרף זה שאנחנו מיד נתקן את סעיף 2, קובע רשימה של מעשים שיהוו הטרדה מינית, ובתוך כך באותה רשימה נמצאות הטרדות חוזרות בעלות אופי מיני והתייחסויות חוזרות המופנות לאדם ומתמקדות במיניותו.
הלית מגידו: פסקה 3 ופסקה 4 קובעות תנאי, שאותו אדם שההתייחסויות האלה הופנו אליו, צריך להראות כי הוא איננו מעונין באותן התייחסויות והצעות.
הלית מגידו: פסקה 6 שמתייחסת במיוחד לאוכלוסיות, כמו חיילות, עובדי שירות בתי הסוהר, קטינים חסרי ישע ומטופלים בשירות רפואי, קובעת שהתנאי שהאדם יופנו ההתייחסויות האלה לא צריך להראות שהוא לא מעוניין בהצעות או ההתייחסויות האלה.
הלית מגידו: בכך, למעשה, ישנה מעין הקלה.
הלית מגידו: חשוב לומר כי ההגדרה ל"שירות", כוללת היום את שירות כוחות הביטחון, שמוגדרים כצבא הגנה לישראל, משטרת ישראל, שירות בתי הסוהר וארגוני הביטחון האחרים, כמו השב"כ והמוסד.
הלית מגידו: הצעת החוק שמובאת בפנינו מציעה להוסיף לאותו שירות ביטחון את המתנדבים בשירות הלאומי, ולהחיל דין שווה עליהם, כפי שמוחל היום לגבי חיילות צה"ל.
גילה גמליאל: אנחנו נרצה לשמוע קודם כל את חה"כ אתי לבני מגישת ההצעה, ואת יתר הדוברים שיפרטו לגבי אופי השירות הלאומי, יחסי עובד מעביד, ויתר נקודות ההשקה בעניין הזה.
אתי לבני: מדובר על תיקון שהוא פשוט מתבקש.
אתי לבני: בעקבות פניות שקיבלתי ממשפחות ששלחו את בנותיהן לשירות הלאומי, אני מכניסה את התיקון הזה.
אתי לבני: בדקתי את המספרים עליהם מדובר, ומצאתי כי יש כל שנה 8,500 בנות שהולכות לשירות לאומי, בדרך כלל הן מגיעות מהמגזר הדתי או הדתי-לאומי.
אתי לבני: כאשר דיברנו עם היועצת לענייני נשים בצבא, היא מסרה לנו כי ישנם 40,000 חיילות בשירות הצבאי, כאשר הערכה היא שישנם 20% מקרים של הטרדה מינית.
אתי לבני: כלומר, אחת מכל 5 חיילות מוטרדת מינית.
אתי לבני: עם זאת, יש רק 400 תלונות בשנה, 1% אחד.
אתי לבני: שמענו כיצד מייצרים את המודעות, יכולת הפנייה והחינוך כלפי החיילות, ואני התרשמתי כי יש תזוזה בכיוון הזה.
אתי לבני: כלומר, תהיינה יותר תלונות ומקרי ההטרדה המינית יצומצמו, המטרידים יבינו את הרצינות שבה אנו מטפלים בנושאים האלה.
אתי לבני: מובן שצריך להחיל את זה גם על השירות הלאומי.
אתי לבני: הבנות שמגיעות לשירות הלאומי יוצאות מהבית ומגיעות למצב חדש, מצב של חוסר אוריינטציה מסוים, כך שאנשים שהם ביחסי מרות איתן יכולים לנצל את זה.
אתי לבני: אני מבקשת שכולן תתמוכנה בהצעה הזו.
אתי לבני: אני לא אדבר על הסעיף השני, אך אני חושבת שאנחנו נצטרך באיזשהו שלב לתת את הדעת גם על הסעיף השני בחוק שמתייחס ליחסים עם איש דת.
אתי לבני: גם התיקון הזה בא בעקבות פניות, תלונות ומקרים.
אתי לבני: מכיוון שהממשלה חשבה שיהיה קשה להגדיר יחסים עם איש דת, אני הסכמתי להוריד את הסעיף הזה בשלב הזה, כדי להשיג חלק מהתיקון.
אתי לבני: אתם יודעים כמה זה חשוב שהממשלה תתמוך בנושא הזה.
אתי לבני: בסעיף הראשון הממשלה תומכת באופן חד משמעי, ועל כן נוכל להעביר אותו מהר ולעשות תיקון בכיוון הזה.
אתי לבני: קיבלתי הרבה מאוד אמירות של תודה מהמשפחות שהבנות שלהן הולכות לשירות לאומי.
אתי לבני: אני מקווה שזה יגרום תחושת רגיעה למשפחות האלה.
גילה פינקלשטיין: אתי, הייעוץ הרוחני נמצא גם במגזר החילוני.
אתי לבני: אנחנו לא מטפלים בזה עכשיו.
גילה פינקלשטיין: עכשיו יש כל מיני ממסגרות תקשור גם במגזר החילוני.
אתי לבני: אף אחד לא שולח אצבע מאשימה.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חה"כ אתי לבני על היוזמה.
גילה גמליאל: כאן מדובר על תיקון שהוא חסך שלא נתנו עליו את הדעת בחוק, וצריך להוסיף אותו.
גילה גמליאל: אני כבר היום ארצה שנצביע על כך, כדי לזרז את התהליך בנושא הזה.
גילה פינקלשטיין: החוק הקיים באמת לא נותן מענה לנקודה הזו.
גילה פינקלשטיין: צריך לקחת בחשבון שהבנות האלה אכן נמצאות מחוץ לבית פגיעות וחשופות.
גילה פינקלשטיין: גם על רקע החינוך שהן מקבלות, הן מגיעות תמימות, הן לא יודעות מה נכון ומה לא נכון ואיפה הגבול, ואין להן את הכלים להתמודד עם פגיעות כאלה.
גילה פינקלשטיין: על רקע זה הצעתי לחינוך הדתי להכין את הבת לשירות הלאומי בכיתות יא'-יב', כפי שמכינים את החייל לקראת שירותו בצה"ל ומלמדים אותו איך להמשיך ולשמור מצוות.
גילה פינקלשטיין: שמעתי כי בוועדה של משרד הרווחה שנועדה לקבל תלונות על הטרדות מיניות מבנות שירות הלאומי, יש אפס תלונות.
אתי לבני: זה לא יכול להיות.
גילה פינקלשטיין: לכן צריך להגביר את המודעות, ושתהיה במסגרת אתיקה מסוימת.
גילה פינקלשטיין: החוק הוא במקום.
גילה פינקלשטיין: יישר כוח.
גילה גמליאל: האם נציג האולפנות , הרב אייזמן נמצא?
גילה גמליאל: אני מבניה שהוא לא נמצא וחבל.
גילה גמליאל: אם כך נשמע את עליזה נציגת אגודת "קולך".
23599: אנחנו בשנה האחרונה מצאנו את עצמנו מטפלות בנושא של הטרדות מיניות, שלא על פי בחירתנו.
23599: מצאנו את הנושא הזה פרוץ ולא מוגדר.
23599: אין הלך עבודה תקין.
23599: זה מסוג הדברים שלא קורים במקומותינו, אי אפשר לתאר אותם, לא שמעו עליהם, הכל נמצא מתחת לשולחן.
23599: אפילו השימוש במושג, "הטרדה מיני", הוא בעייתי משום שהמילה "מינית" היא טעונה ולא מוכרת.
23599: אנחנו מצאנו כמה דפוסים בכל מה שקשור למפגש שבין הסמכות לבין בנות שמועסקות, סמכות ארגונית או סמכות הלכתית.
23599: ברגע שיש אינטראקציה בין גורם סמכותי לבין בנות שמגיעות מתהליך הכשרה, אולפנות ובתי הספר הדתיים, אין להן כלים להתמודד עם כך במובן של שמירת הבת את גופה, אחריות של הבחורה על הגוף שלה, או היכולת להביע התנגדות ולהיות אסרטיבית.
23599: לא מדברים איתן על כך, ולא מכינים אותן לכך.
23599: בשירות הלאומי, אין היררכיה ברורה של איך פונים, למי פונים ומה הכלים שעומדים בידי הארגון כדי לבוא ולעזור לנערות.
23599: הדברים לא מסודרים בשירות הלאומי.
23599: בשל כך אנחנו קידמנו כמה וכמה דברים במסגרת של העלאת הבעיה על השולחן, להציג את הבעיות בפני הרבנים ונשים שמקדמות את העניין.
23599: יש פה אנשים רבים שעזרו לנו בתחילת הדרך, כמו הילה שיושבת כאן.
23599: אני מברכת על כך שיהיה חוק בעניין.
יהודית אפרמן: בבתי הספר אנחנו נוגעים בנושא הזה משני הכיוונים, מכיוון המניעה שדרכו אנו מנסים להעלות את הנושא של אני וגופי, הכרה ביכולות שלי ואיך אני יכול להתמודד עם הדברים, דרך נושאים של מניעה, שאנחנו מנסים לפרוש את זה בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי.
יהודית אפרמן: בבתי הספר התיכוניים, אנחנו נוגעים בנושאים של הכנה לצה"ל, ואנחנו ממקדים מה לעשות.
יהודית אפרמן: יש דברים שמדברים עליהם, ויש דברים שקשה יותר לדבר עליהם.
גילה פינקלשטיין: מי מעביר את התוכניות האלה?
יהודית אפרמן: את התוכניות האלה מעבירים היועצים, דרך חדרי המורים.
גילה פינקלשטיין: באיזה כיתות מועברת התוכנית, "אני וגופי"?
יהודית אפרמן: התוכנית הזו מתחילה מגיל גן ועד כיתה יב'.
גילה פינקלשטיין: אני לא ראיתי שום תוכנית של משרד החינוך לכיתות יא'-יב'.
יהודית אפרמן: יש תוכנית שאנחנו הפצנו, שנקראת "זוגיות ללא אלימות".
גילה פינקלשטיין: למי זה הגיע?
גילה פינקלשטיין: האם זה מיועד לחינוך הממלכתי-דתי?
יהודית אפרמן: התוכנית הזו פועלת כבר 5-6 שנים.
יהודית אפרמן: בחלק מבתי הספר שהיועצים יצאו להשתלמויות.
יהודית אפרמן: זה גם מיועד לבתי הספר ממלכתי-דתי.
יהודית אפרמן: אני אשמח באחות ההזדמנויות להביא את התוכנית לוועדה.
יהודית אפרמן: זו תוכנית יפה שמדברת על הנושא של זוגיות ללא אלימות.
הילה קרנר-סולימאן: אלה תוכניות שלא מועברות בשטח.
הילה קרנר-סולימאן: במרבית בתי הספר אין כוח אדם שיכול להעביר את התוכניות האלה.
הילה קרנר-סולימאן: אלה תוכניות מדף.
יהודית אפרמן: במסגרת התפקיד שלי אני מכשירה הרבה מאוד יועצים בנושא הזה.
גילה פינקלשטיין: אבל אין מודעות לזה.
גילה פינקלשטיין: אני הייתי מנהלת בית ספר, ואני לא מכירה את התוכנית הזו.
יהודית אפרמן: חבל שלא הכנתי נתונים לגבי מספר בתי הספר שאצלם התוכנית הזו מועברת.
יהודית אפרמן: נקודת המוצא של כל התוכניות האלה הם באמת מנהלי בתי הספר, עד כמה הם מקדישים לכך זמן.
גילה פינקלשטיין: אפשר להעביר לכל המנהלים מכתב, בכדי לידע אותם על התוכנית הזו.
הילה קרנר-סולימאן: בוודאי יש קושי להיכנס לבתי ספר תיכון דתיים.
יהודית אפרמן: זה קצת יותר קשה להיכנס לבתי ספר תיכוניים, אבל כן יש התאמה לחינוך הממלכתי-דתי.
דבי גרוס: אנחנו רואים שיש קושי עם זה.
דבי גרוס: אנחנו נכנסים לכל בית ספר שאין בו תוכנית כזו ממשרד החינוך ופועלים.
דבי גרוס: עמותה פרטית צריכה לעשות את העבודה הזו.
יהודית אפרמן: אני חושבת שצריך להציע שהתוכנית הזו תגיע בפעם הבאה לוועדה, כדי להראות ולחשוף את התוכנית הזו בפני הוועדה.
יהודית אפרמן: זה נכון שזה קם או נופל לפי מנהלי בתי הספר, כיוון שזו תוכנית שצריך להקדיש לה זמן.
יהודית אפרמן: זו תוכנית שכוללת 10 מפגשים עם תלמידי התיכון.
יהודית אפרמן: המפגשים האלה מכשירים צעד אחר צעד את כל הנושא הזה, כאשר גם הנושא של הטרדה מינית, נכנס פנימה מאוד ברצינות.
יהודית אפרמן: אם מנהל בית הספר רוצה להרים את הפרוייקט הזה, אז התוכנית מועברת אצלו בבית הספר, אך אם מנהל בית הספר רוצה רק לסמן וי, הוא מזמן את אחד הארגונים החיצוניים שיבואו וידברו על הנושא.
יהודית אפרמן: אני חושבת שצריכה לצאת אמירה מתוך האנשים המכובדים שיושבים פה, שהתוכנית הזו תיכנס לבתי הספר.
גילה פינקלשטיין: האם את מכירה בתי ספר שהתוכנית הזו מועברת שם?
יהודית אפרמן: כן.
יהודית אפרמן: אני מכירה בתי ספר בירושלים, כי אני אחראית על אזור ירושלים.
יהודית אפרמן: אני יודעת על יועצים שהשתלמו אצלי בנושא.
יהודית אפרמן: אנחנו עושים כל הזמן פיילוט יחד עם המרכז למניעת אלימות במשפחה.
גילה גמליאל: אני רוצה למקד את הדיון בהצעת החוק בנושא של השירות הלאומי.
גילה גמליאל: אין ספק שאם נטמיע את כל הנושא של הטרדה מינית בבתי הספר, זה יעזור לפתור את כל הבעיות.
שמעון נחמה: הבנות עושות הכשרה אצלנו במערכת החינוך.
שמעון נחמה: במערכת החינוך מועסקות 3,800 בנות, כאשר 3,150 על תקן המשרד ו-700 בנות נרכשות על ידי גופים שונים, מוסדות ורשויות.
שמעון נחמה: עיריית תל-אביב רוכשת 150 בנות ממערכת החינוך.
חנה קהת: אני מבקשת לא להשתמש במילה "נרכשת", זה לא נעים לשמוע את זה.
שמעון נחמה: אני חוזר בי.
שמעון נחמה: המשרד משלם עבור 3,150 תקנים ומשבץ את הבנות במערכת, ויש עוד 700-800 תקנים שהמוסדות או הרשויות משלמים עבור התקנים הללו.
שמעון נחמה: המערכת מבצעת הכשרה של 9 ימים לבנות השירות הלאומי, טרם הכניסה שלהן לשירות.