GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני עזריאל: דברים אחרים שאמורים להיות בחינם – אין.
דני עזריאל: נשאר רק נושא הבריאות לתינוק.
דני עזריאל: אם את זה רוצים לקחת, זה בדיוק כמו הסיפור עם הסוס, רק שפה הסוס הוא הציבור הרחב.
דני עזריאל: גם כך המצב אינו טוב.
דני עזריאל: חשוב שבאת לכאן, וחשוב שהוועדה שבראשותך מטפלת בנושא הזה, בצורה ציבורית.
דני עזריאל: אנחנו מאותה מפלגה, ושייכים לממשלה, אבל לפעמים אנחנו צריכים להגיד להם: עצרו.
דני עזריאל: עד כאן.
דני עזריאל: כל הכבוד לך שנרתמת לעניין הזה.
דני עזריאל: אני אומר שבנושא הזה כדאי שנאמר – חברים, לא לדרדר את זה יותר.
דני עזריאל: אם זה יגיע לשם זה יהיה חמור.
דני עזריאל: אנחנו מזהים היום, פה, במבשרת, פנים מאירות לתינוק ולאם החדשה.
דני עזריאל: הוזכר כאן קודם הנושא של מצבים לא הכי קלים שיש לזוג הצעיר, ולאם הצעירה, להתמודד אתם.
דני עזריאל: שיתחילו גם להתמודד עם ביורוקרטיה?
דני עזריאל: אני זוכר שאחד הדברים הראשונים שעשיתי כמנכ"ל הביטוח הלאומי, לגבי הנושא של מענק לידה, היה שלא צריך בכלל מגע בין האם והביורוקרטיה.
דני עזריאל: כל המגעים נעשים בין בית החולים לבין המוסד לביטוח לאומי, כולל התשלום.
דני עזריאל: אני חושב שחשוב להשאיר את זה במסגרת הציבורית, לתת את השירות המינימלי הזה.
דני עזריאל: אם תוכלי לעזור בעניין הזה, תזכי למקום של כבוד.
יונה אמיתי: אני מנהל המחלקה לאם ולילד המתבגר של משרד הבריאות, שנותנת את התמיכה המקצועית להפעלת השירות לטיפות החלב בחינוך המיוחד ובבתי הספר, ומתמודדת עם הנושא של הרפואה המונעת.
יונה אמיתי: כל נושא הרפואה המונעת, שהואר כאן על ידי קודמיי, מחייב התייחסות רחבה ביותר, משום שזו רשת הביטחון לציבור מפני תחלואה.
יונה אמיתי: ככל שהרשת הזו תיפרם, יהיו יותר תורים בקופות החולים, בחדרי מיון ובמחלקות האשפוז.
יונה אמיתי: מעבר לאימפקט הבריאותי של זה, יש לזה גם מחיר כלכלי מאד גבוה.
יונה אמיתי: יש תחשיבים, בארץ ובחו"ל, שמראים שכל שקל שמושקע ברפואה מונעת, חוסך 5 עד 10 שקלים ברפואה המתקנת.
יונה אמיתי: שמעתי לא מעט מילים בכנסת.
יונה אמיתי: ניסו לשכנע את האוצר.
יונה אמיתי: גם בראיה של כלכלה, זו הרשת שצריכה את החיזוק דווקא בימים הקשים האלה, כשהמצוקות גוברות, והקשי של הציבור בהתנהלות היום יומית הופך את התחלואה לפצצת זמן.
יונה אמיתי: מבחינה מקצועית, ד"ר חן דיברה על זה בצורה מאד ציורית – קומנדו, סיירת – אחיות בריאות הציבור והרופאים העובדים במערכת פיתחו אקספרטיזה יוצאת מן הכלל בתחום הזה.
יונה אמיתי: אני עבדתי 25 שנה בבתי חולים, כרופא ילדים, וגם בקהילה, ואני מכיר את הלך המחשבה של הרופא, אם זה בקופת החולים ואם זה בבית החולים.
יונה אמיתי: הרופא שמתמודד עם תחלואה, כשבא אליו ילד לבדיקה של 8 עד 10 דקות, הוא לא מעוניין להתעסק עם רפואה מונעת.
יונה אמיתי: הרעיון של איחוד השירות עם קופות החולים נשמע כמו סיסמא רטורית, שרק נשמעת יפה, אך בתרחישים שזה נוסה בעבר זה אומר התמוטטות וקריסה של הרפואה המונעת בישראל.
יונה אמיתי: כשמגיע ילד חולה אף פעם לא יתעסקו עם המדידות, החיסונים, ומעקב ההתפתחות בצורה מסודרת.
יונה אמיתי: באופן פרדוקסאלי, דווקא בתקופות של מצוקה, ההחלטות הולכות לפי הדברים הדרמטיים.
יונה אמיתי: הרבה יותר קל לעשות לובי לחולה סרטן או לחולה בטיפול נמרץ מאשר לשירות כזה.
יונה אמיתי: אם בסדרי העדיפויות של חלוקת התקציבים מדובר על קיצוץ של אחוז אחד בבתי החולים, של 20% בשירות המונע, זה פשוט דבר בלתי נתפס.
יונה אמיתי: אני שמח שיש אנשים בכנסת משני צדי המתרס, שמבינים את גודל האבסורד ועומדים בפרץ למנוע את ההחלטות מהסוג הזה.
יונה אמיתי: השירות שלנו סבל וסובל מכרסום רציני, ונמצא באיום מתמיד.
יונה אמיתי: אמרה יעל דוידסון, שעצם העובדה שכבר במשך 30 שנה שומעות אחיות בריאות הציבור שעומדים לסגור את השירות, זה פוגע מורלית, פוגע ביציבות, פוגע בכל המערך של השירות.
יונה אמיתי: קופות החולים, כאשר התבקשו לתת את ההערכה התקציבית שלהם אם הן תיקחנה על עצמן את השירות, שתי קופות חולים נתנו הצעת מחיר שגבוהה פי 2 או 3 מהעלות הנוכחית של הפעלת השירות בידי משרד הבריאות.
יונה אמיתי: כשמגיע רגע של אמת גם באוצר, כנראה, יודעים שזה לא רציני, אבל עצם הנפנוף באופציה הזו, עצם האיום הזה, מזיק.
יונה אמיתי: יש ואקום גדול בשירות לתלמיד בבתי הספר.
יונה אמיתי: הילדים בגיל בית הספר מגיעים לרופא פעם בשנה-שנתיים, כאשר יש להם בעיה אקוטית, אבל ההתמודדות עם כל תחלואי הנוער, עם יצירת הרגלי הבריאות הנכונים, לעמוד בפרץ בפני עישון, סמים, התנהגויות מיניות מסוכנות, אובדנות ואנורקסיה – מי עושה את זה?
יונה אמיתי: אנחנו עומדים בפרץ, והנה, מורידים לנו 20%.
יונה אמיתי: צריכים לתפוס את הדברים לא רק בראייה של מצוקת הרגע.
יונה אמיתי: אז עושים כיבוי שריפות, מורידים 20% מהתקציב, וממוטטים את השירות.
יונה אמיתי: גם כך הוא נשחק וכורסם מאד בשנה אחת.
יונה אמיתי: עצם הביקור שלך כאן, וההתייחסות התקשורתית לנושא זה צעד יוצא מן הכלל בהעלאת המודעות של מקבלי ההחלטות, לא רק של הציבור, לגבי החשיבות של השירות הזה והאיומים המתמידים עליו.
מירה חיינוביץ: אני אחות בשירות הבריאות לציבור.
מירה חיינוביץ: אני רוצה להוסיף לדברים שנאמרו, ושאני מתחברת אליהם – כשאנחנו מדברים על טיפת חלב לעומת קופת חולים אנחנו מדברים על שני תחומי מומחיות.
מירה חיינוביץ: המניעה היא מומחיות אחת, כאשר עובדים עם בריאים – איך מונעים את המחלות, מאתרים אותן מוקדם ככל האפשר, לעומת הטיפול שניתן בבית החולים.
מירה חיינוביץ: אם פרופ' אמיתי דיבר הרבה על העניין של השילוב, והסביר שכאשר ילד חולה לא עושים לו את כל הדברים, גם אותו צוות שעובד בקופת החולים, ואמור לעסוק בחולים ובבריאים יחד, אי אפשר שאותו אדם יעשה זאת, כי אלה שני תחומי מומחיות.
מירה חיינוביץ: צריך לדעת שמניעה זו מומחיות.
מירה חיינוביץ: כשעובדים עם ציבור בריא זה לא אותו הדבר כמו שעובדים עם ציבור חולה.
מירה חיינוביץ: למי שיש מחלה מסוימת, הוא צורך את השירות בעצמו.
מירה חיינוביץ: הוא הולך לקופת החולים, ולא צריכים לחפש אותו.
מירה חיינוביץ: כאשר אנחנו עובדים עם אנשים בריאים, המטרה שלנו היא לגלות ולאתר מוקדם ככל האפשר.
מירה חיינוביץ: כאשר עובדים עם אוכלוסייה בריאה ורוצים לתת עוד ועוד חינוך לבריאות, כדי למנוע, כדי לא להגיע לכל המחלות הכרוניות שיכולות להיות, באוכלוסייה בריאה, כביכול, זאת התייחסות אחרת, אלה אסטרטגיות פעולה אחרות, וזו מומחיות בפני עצמה.
מירה חיינוביץ: לכן, השילוב, כפי שאנחנו חושבים, אינו יכול להיות, אלא אם כן יעבדו תחת כיפת גג אחת, אך זה מנדט של ארגון שמתמחה במניעה, לעומת מנדט של ארגון שמתמחה במתן טיפול מתקן.
נעמי אדלשטיין: אני המפקחת המחוזית.
נעמי אדלשטיין: הכנו חומר בעזרת כל הצוות במחוז, ואני רוצה לחלק לכם אותו.
נעמי אדלשטיין: אני מקווה שהוא יוסיף ראייה נוספת על כל מה שנאמר פה.
מוריה אשכנזי: בנוסף, יש לנו כאן זוג הורים ותינוק, ויש להם כמה דברים לומר.
הלנה קירמאייר: לבת שלנו קוראים פאני, והיא מטופלת בטיפת חלב מגיל מינוס 9 חודשים, כלומר, מתחילת ההריון.
הלנה קירמאייר: באתי לכאן אחרי שניסיתי להיות מטופלת בקופת חולים, וקצת התאכזבנו.
הלנה קירמאייר: הגענו לפה ומההתחלה קיבלנו טיפול מעולה – את כל הבדיקות של לפני הלידה, ואחרי הלידה הבאנו את התינוקת לכאן.
הלנה קירמאייר: היא עוד מעט בת חודשיים.
הלנה קירמאייר: אנחנו נהנים מכל רגע שאנחנו נמצאים פה.
הלנה קירמאייר: הטיפול מצוין.
הלנה קירמאייר: מכירים אותנו פה, ויודעים לטפל בנו בכל כך הרבה חום ואהבה.
הלנה קירמאייר: זה פשוט נחמד להגיע למקום כזה.
הלנה קירמאייר: חוץ מזה שאני יודעת שלא מביאים לכאן ילד חולה, אז אני לא חוששת להביא את הילדה שלי לכאן.
הלנה קירמאייר: אני מביאה אותה לשקילה, למעקב.
הלנה קירמאייר: לכל אמא צעירה יש שאלות רבות.
הלנה קירמאייר: אנחנו מביאים אותה לכאן בלי חשש שהיא תתפוס וירוס.
הלנה קירמאייר: הכל נעשה ממש בכיף.
הלנה קירמאייר: ממש כיף לבוא לפה.
מוריה אשכנזי: אתם עולים חדשים?
הלנה קירמאייר: אנחנו כאן 14 שנה.
הלנה קירמאייר: הגענו מקזחסטן וממוסקבה.
מוריה אשכנזי: אני רוצה לחדד נקודה – האם הזו ציינה שהיא לא חוששת לבוא לכאן כי היא יודעת שלכאן לא מביאים חולים.
מוריה אשכנזי: אם נתאר את הסיטואציה שכרגע יושבת אחות בקופת חולים, ומקבלת את המטופל של טיפת חלב, אם נכנס ילד עם חום גבוה ושלשולים, מה יהיה סדר העדיפות בטיפול, באותו רגע?
מוריה אשכנזי: קודם כל, תהיה חשיפה של אותו תינוק בריא לזיהום ויראלי.
מוריה אשכנזי: מצד שני סדר העדיפות יהיה לוותר על הטיפול בתינוק הבריא, כי המקרה השני הוא אקוטי.
מוריה אשכנזי: זו הסכנה.
מוריה אשכנזי: הראיה של האוצר היא באופן שלא רואים את מה שמצוי מתחת לפנס, אז ודאי שהראייה היא לא לטווח של לראות מה יש מאחורי הפנס.
מוריה אשכנזי: אם אנחנו נותנות היום חיסון של שתי טיפות נגד שיתוק ילדים, אתם יכולים לראות, מנגד, את המאבק של הנכים.
מוריה אשכנזי: מתוכם, קבוצה גדולה היתה של נפגעי פוליו משנות ה- 50.
מוריה אשכנזי: איזה עלות יש בזה למדינה?
מוריה אשכנזי: אני נותנת שתי טיפות ומונעת מחלה שהעלות שלה, אם היא תתפתח, חס ושלום, היא הרבה יותר יקרה.
יונה אמיתי: נשארו 4,000 נכים כתוצאה ממגפת הפוליו של שנות ה- 50.
יונה אמיתי: האוכלוסייה בישראל היתה אז כמיליון וחצי איש.
יונה אמיתי: כלומר, לו מגפה כזו היתה פורצת במדינה כמו המדינה שלנו היום, היה מדובר בסדרי גודל של עשרות אלפי חולים.
מוריה אשכנזי: אם אני עושה בדיקת שמיעה ומאתרת לקות בשמיעה, יש לי את כל האופציות לאן להפנות.
מוריה אשכנזי: התפקיד שלנו גם מהווה רמזור, לדעתי.
מוריה אשכנזי: אני מאתרת בעיות, ואני יודעת לאן לנתב לטיפול, כי הייחודיות שלי היא במקצועיות שלי, הבלעדית, של אחות בריאות הציבור, בראייה ממש רחבת טווח.
מוריה אשכנזי: מדובר על כל ההיבטים: קשר עם שירותי הרווחה, עם מחלקת החינוך – עם כל המחלקות ברשויות.
מוריה אשכנזי: חשוב שלא לתת לאקט הזה לעבור ולהשאיר את השירות כפי שהוא.
מוריה אשכנזי: מילא אם היינו שירות לקוי.
מוריה אשכנזי: יש לנו את דו"ח מבקר המדינה מלפני שנה.
מוריה אשכנזי: יש לנו כמה קבוצות חלשות באוכלוסייה.
מוריה אשכנזי: קבוצה אחת היא התינוקות.
מוריה אשכנזי: קבוצה שניה היא קבוצת הקשישים.
מוריה אשכנזי: קופות החולים התחייבו לתת את החיסון נגד דלקת הריאות וחיסון נגד שפעת.
מוריה אשכנזי: הם התחייבו לחסן את כלל האוכלוסייה המזדקנת שלהם, החל מגיל 65.
מוריה אשכנזי: הנתונים שהיו בפועל הם שבקושי הגיעו ל- 28 עד 30 אחוז.
מוריה אשכנזי: אז ניתן להם גם לטפל בתינוקות?
מוריה אשכנזי: זו הרי ממש סכנה.
מוריה אשכנזי: זו סכנה שאורבת בפתח.
מוריה אשכנזי: אני לא מוכנה להרשות למצב שלאיזה שהוא תינוק יחסר חיסון נגד דלקת קרום המוח או נגד שיתוק ילדים, או נגד דיפטריה.
מוריה אשכנזי: היתה תקופה שהורידו חיסון נגד שעלת.
מוריה אשכנזי: מה קרה?
מוריה אשכנזי: – התחילה שעלת.
יונה אמיתי: פי חמש.
יונה אמיתי: זה אומר עליה של 500% במקרי השעלת.
מוריה אשכנזי: כל עוד אני לובשת את התלבושת הזו, ועד יומי האחרון, אני מאמינה בבריאות הציבור.
מוריה אשכנזי: אני אומרת שוב: זו ממש סכנה לאוכלוסייה העתידית.
גילה גמליאל: אני שמחה לבוא לכאן.
גילה גמליאל: כשעלה לפני כמה זמן הרצון לקצץ את עניין השירות בטיפות החלב, בזמן הדיונים על התוכנית הכלכלית, זה היה אחד מהנושאים שהיוו קווים אדומים שהצבנו לעצמנו, בוועדה לקידום מעמד האישה.
גילה גמליאל: זה היה חלק אינטגרלי מההכרה שלנו בחשיבות העליונה של הטיפול המונע, הקליטה, המעקב תוך כדי מהלך ההריון, כל מה שקשור באלימות בתוך המשפחה – דברים שנחשפים כאן.
גילה גמליאל: לטעמי, מה שהצגתם כאן זה דבר שהוא מאד חשוב לעתיד.
גילה גמליאל: אחת הבעיות הקשות שלנו, במדינה, שהראיה היא אף פעם לא לטווח של עשר או עשרים שנה קדימה, אלא יותר ראייה שמצטמצמת לפן של מגבלות התקציב פר קדנציה.
גילה גמליאל: אז נוצרות הבעיות, ונוצרות סיטואציות מאד קשות שמנסים להעביר את קבלת ההחלטות פר משרד, כלומר- שמשרד הבריאות יחליט האם הקיצוץ יהיה בטיפות החלב או בטיפול במחלות סופניות.
גילה גמליאל: עוד נושא שעולה היום על הפרק, בהקשר הזה – האם יהיה קיצוץ בטיפולי המבחנה או בדברים אחרים.
גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה בדיוק צריך להיות השיח.
גילה גמליאל: אמרתי את זה גם במספר ישיבות שקיימנו בנושא הזה.
גילה גמליאל: הקימו איזושהי ועדה, שהיא, מצד בתי החולים וקופות החולים תצטרך להחליט מה סדר העדיפות.
גילה גמליאל: אני המלצתי להם לא לקבל את התפקיד, שהוא יוקרתי עבורם, כביכול.
גילה גמליאל: הצעתי להם לבטל את זה על הסף, ולהשאיר את זה לקובעי המדיניות, שיקבלו הם את ההחלטות.
גילה גמליאל: כאן מדובר בראיה של קביעת מדיניות, ולא של קבלת החלטות שרירותיות, שאמורות לקבל את הפן הרגשי.
גילה גמליאל: צריכה להיות כאן ראייה אסטרטגית לטווח הארוך.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר שגם מוריה אשכנזי וגם דני עזריאל עשו עבודה מאד גדולה כאשר הנושא הזה רק עלה, בזמנו, על סדר היום.
גילה גמליאל: דני עזריאל הוא האדם שבזכותו יש לי את המנדט לכהן כחברת כנסת.
גילה גמליאל: הוא מאד סייע לי, בזמנו, וזו ההזדמנות להודות לי.
גילה גמליאל: גם מוריה אשכנזי עשתה עבודת קודש, ונלחמה על מנת לסייע לכל האנשים כאן.
גילה גמליאל: זה בוער בעצמות, כפי שאמרתם קודם.
גילה גמליאל: לצערי, אני רואה שיש סימפטום שמופיע לפעמים, שכאשר רוצים להראות שנגזרות גזירות קשות, גוזרים גזירות חמורות ואחר כך מתפשרים.
גילה גמליאל: כנראה שאין מה לעשות, ושהסצנריו הזה יחזור על עצמו בכל פעם, בהקשר של טיפות החלב.
גילה גמליאל: לפעמים גם מראים גזירות שלא באות לידי ביטוי, כדי להראות שהיתה התפשרות.
גילה גמליאל: אני יכולה להבטיח לכם שכחברת כנסת וחברה בוועדה לקידום מעמד האישה, לא אתן יד לפגיעה בטיפות החלב.
גילה גמליאל: אני הגעתי לכאן היום כי הבטחנו שתהיה המשכיות, ואמרנו שנקיים סיורים על מנת להעלות את המודעות.
גילה גמליאל: הדברים האלה גם יעוגנו בצורה המתחייבת מהמציאות.
גילה גמליאל: נעשה את כל שביכולתנו על מנת למנוע את זה.
גילה גמליאל: אתם ודאי נשארים פעורי פה נוכח הנתונים שנשמעו כאן היום – איך לא חושבים על זה, איך לא רואים את הדברים.
גילה גמליאל: לצערי, כשמגיעים לדרג של מקבלי החלטות, לפעמים מציגים תמונות כל כך קשות, וצריך להחליט בין רע לגרוע.
גילה גמליאל: כאן, בהיבטים האלה, צריך לחדד את הראיה קדימה.
גילה גמליאל: זה דבר שמאד לוקה בחסר.
גילה גמליאל: תמיד צריך להציג את מה שלא רואים היום.
גילה גמליאל: מה הבעיה בטיפות החלב?
גילה גמליאל: שהטיפול הוא טיפול מונע.
גילה גמליאל: טיפול מונע מקבל הנחות כלכליות לטווח רחוק.
גילה גמליאל: אם בזמנו ניתן חיסון נגד מחלת הפוליו, היום, כל הטיפול בנפגעי המחלה עולה פי כמה וכמה מאשר המניעה.
גילה גמליאל: אין בכלל מה להשוות מבחינת העלויות.
גילה גמליאל: אני תמיד דואגת להציג את הנקודה של שינוי התפיסה – נכון, אולי בנקודת הזמן הזו, למקבלי ההחלטות, קל יותר לסגור.
גילה גמליאל: כמו שנאמר קודם – אם נראה מה יקרה בעוד 20 שנה, הרי שאז העלויות תהיינה הרבה יותר גבוהות, ולא יהיה מאיפה לקצץ.
גילה גמליאל: אני רוצה לציין שהיו צריכים להצטרף עוד מספר חברי כנסת.
גילה גמליאל: לצערי, כיוון שמדובר פה בזמן של פגרה, רובם עסוקים במחויבויות אחרות, וחלק הודיעו הבוקר שהם נאלצים לבטל את השתתפותם.
גילה גמליאל: על כל פנים, המסר יועבר אליהם, והדברים יקבלו את הביטוי גם בפן הזה.
גילה גמליאל: 2.
גילה גמליאל: ביקור בטיפת חלב במרכז קליטה "הראל", מבשרת ציון
רונית טהר: אני רוצה להציג את עצמי- שמי רונית, ואני אחות בתחנה.
רונית טהר: התחלתי לעבוד כאן
רונית טהר: במאי 99 כשהודיעו על העליה ההמונית שמתחילה להגיע.
רונית טהר: משרד הבריאות התגייס, ואנחנו היינו נותן השירות הראשון שהתחיל לעבוד פה באתר.
רונית טהר: התחלתי לעבוד בעזרה לצוות.
רונית טהר: היתה פה התגייסות המונית.
רונית טהר: עבד פה צוות של אחיות שגויסו מכל המחוז לעשות את הבדיקות הראשוניות לגילוי מחלות, ולמתן חיסונים ראשונים שנותנים לפי נהלי משרד הבריאות, לפי קבוצות גיל – כל גיל והחיסונים המתאימים לו.
רונית טהר: עשינו השלמות חיסונים של עשרות חיסונים ביום.
רונית טהר: באו לפה אחיות מכל המחוז.
רונית טהר: זו היתה ממש כוורת רוחשת באזור.
רונית טהר: אחרי פחות משנה קיבלתי את האחריות על התחנה, ומאז אני עובדת פה.
רונית טהר: יש לי מספר אנשי צוות: אירית, שהיא אחות בחטיבת הביניים פה, היא עוזרת לי בעבודה.
רונית טהר: יש לי אחות שנולדה באתיופיה ועלתה בגיל 16 לארץ.
רונית טהר: היא לומדת עכשיו לימודי השלמה להסמכה.
רונית טהר: הקשר הבלתי אמצעי שלה עם הקהל, בהיותה דוברת את השפה ומכירה את המנטליות, מאד עוזר לי.
רונית טהר: יש את שלי, שהיא דוברת אמהרית, והיא המזכירה שלנו שעוזרת לי מאד בעבודה.
רונית טהר: בגלל שהקשר הוא עם האם, אני חייבת מישהו שידבר את השפה ויתרגם את דבריי לאם ואת דברי האם אלי.
רונית טהר: הקשר הוא קשר מתמשך.
רונית טהר: אני נפגשת עם האמהות לפחות פעם בחודש.
רונית טהר: מאד חשוב לי הקשר.
רונית טהר: עוד אחת בצוות היא פריאות, שהיא מחנכת לבריאות.
רונית טהר: היא עבדה שנים בגבעת המטוס.
רונית טהר: היא מיומנת, מכירה את הקהל.
רונית טהר: אם תסתכלו סביב תראו את הפלקטים שהכנו.
רונית טהר: אנחנו מתחילים בדברים בסיסיים שלנו הם ברורים.
רונית טהר: לנו לא צריכים לומר לרחוץ ידיים אחרי ביקור בשירותים.
רונית טהר: לנו לא צריכים להגיד איך להתקלח ואיך להשתמש בנייר טואלט.
רונית טהר: אלה הם דברים שאני חייבת לשנן כאן יום יום ובכל ביקור.
רונית טהר: אני מספרת למפקחות שלי על העבודה שלי.
רונית טהר: אני נותנת את הטיפות של החיסון נגד פוליו, וההוראה היא להדריך על רחצת ידיים אחרי ביקור בשירותים.
רונית טהר: אני לוקח את הילד לברז, ומלמדת אותו איך לרחוץ ידיים בסבון.
רונית טהר: אדם נוסף איתנו בצוות הוא שמעון, שמחלק תרופות לאלה שחשודים בשחפת.
רונית טהר: יש לנו את חיה שגם היא דוברת אמהרית, והיא מגשרת בין בית החולים הדסה לבין הנשאים, במקרים של HIV.
רונית טהר: היא המגשרת והיא חלק מהצוות שלנו, שעובד יחד בצורה מלוכדת.
רונית טהר: אחרי שתיארתי לכם באופן כללי את העבודה בתחנה, שכוללת המון הדרכה והמון דברים מעשיים, אפשר להבין את דבריו של ד"ר לבנטל שאמר שהעבודה בתחנה הזו משמעותה להביא את האנשים למאה ה- 21.
רונית טהר: זה חוזר על עצמו בכל ביקור וביקור.
רונית טהר: כאשר אנחנו מקבלים הודעה על עליה שצריכה להגיע, יש לי רופא דובר אמהרית שבודק את העולים בדיקה ראשונית.
רונית טהר: הוא לא רופא של קופת חולים.
רונית טהר: זה חשוב.
רונית טהר: הוא רופא של משרד הבריאות.
רונית טהר: הוא עושה את האבחון הראשוני, ואם הוא מוצא איזה ליקוי או חשד לליקוי הוא מפנה הלאה לקופת חולים, או לאן שצריך.
רונית טהר: כאשר מתקבלת הודעה על עליה אני בקשר עם האתר.
רונית טהר: מודיעים לנו את שעת הנחיתה הצפויה, ואנחנו כבר עומדים דום ומחכים.
רונית טהר: אנחנו מגיעים לבית של המשפחה אחרי שהם נכנסים.
רונית טהר: אנחנו בודקים בדיקה ויזואלית לראות אם יש דברים חריגים, כמו דלקות עיניים או דבר אחר שמצריך טיפול.
רונית טהר: כך אנחנו עוברים מדירה לדירה, בודקים את כולם ומדברים עם כולם.
רונית טהר: אני, מעשית, בודקת פנקסי חיסונים.
רונית טהר: למחרת בבוקר אני או הצוות שלי יוצאים שוב לביקורי בית, לראות אם דברים נעשו, אם יש צורך בעזרה בדברים הראשוניים.
רונית טהר: אנחנו מסבירים להם את הכל – איך מדליקים בויילר, וכן הלאה.
רונית טהר: יש גם את הצוות של האתר שמדריך אותם.
רונית טהר: בדרך כלל, זו לא בדיוק העבודה הרגילה של אחות בטיפת חלב.
רונית טהר: אנחנו בודקים שיש להם נייר טואלט ומגבות, ואת המצרכים הבסיסיים הדרושים.
רונית טהר: אם יש תינוק במשפחה אנחנו מזמינים אותו לתחנה, ומתחילים במעקב כדי לבדוק את מצב בריאותו.
רונית טהר: לפני שאני מציגה את ממיט, אני רוצה לומר בקצרה – ב-2001 הוחלט במשרד הבריאות לפתוח תחנה באתיופיה, במתחם של השגירות.
רונית טהר: פתחו שם טיפת חלב.
רונית טהר: נסעה לשם תדלה, האחות שקודם סיפרתי עליה.
רונית טהר: הם הכשירו שם אחות, שמתחילה לקבל שם קהל, לעשות בדיקות שחפת וצילומים.
רונית טהר: הם פותחים שם פנקסי חיסונים שאני מקבלת פה.
רונית טהר: אנשים כבר מקבלים שם את החיסונים הראשוניים והבדיקות הראשוניות.
רונית טהר: בביקור הראשון שלי אצל המשפחה, בארץ, אני פותחת את הפנקסים כדי לוודא שאת החיסונים הראשונים, החשובים להגנה על בריאות התושבים פה, ניתנו.
רונית טהר: באתיופיה יש מחלות שפה לא נפוצות.
רונית טהר: יש כמה חיסונים שניתנים באתיופיה כדי למנוע את הפצת המחלות פה.
רונית טהר: אני פותחת כל פנקס ובודקת שמחזיק הפנקס חוסן.
רונית טהר: היתה תקופה שהיתה בעיה עם החיסונים.
רונית טהר: התגייסנו וישבנו פה שעות, כדי לחסן את כל אנשי אותה עליה.
רונית טהר: שמה של אישה שאני רוצה להציג בפניכם הוא ממיט.
רונית טהר: היא הגיע לארץ לקיבוץ נתיב הל"ה.
רונית טהר: אליציה שעובדת בבית שמש קלטה אותה.
רונית טהר: זו סגירת מעגל שהן נפגשות כאן היום.
רונית טהר: יש לממיט מילים מאד טובות להגיד עלינו.
רונית טהר: ניסינו אתמול לשאול מה זה בשבילה טיפת חלב, מה אומר לה המקום הזה.
רונית טהר: נשמע מה יש לה לומר.
ממיט: (מתורגם מאמהרית): מה שאני מקבלת בטיפת חלב זו הדרכה לגבי התפתחות הילד, מעקב על המשקל.
ממיט: אם אני לא יודעת מה לעשות אני פונה לטיפת חלב, והם נותנים עצות והדרכה.
פריאות: אתמול, כאשר פגשנו אותה והזמנו אותה לדבר פה, שאלנו אותה מה זה בשבילה טיפת חלב.
פריאות: היא ידעה מאד יפה להגיד את ההבדל בין תחנה לבריאות המשפחה לבין קופת חולים.
פריאות: היא אמרה שפה הטיפול הוא כדי למנוע מחלה, ושכאשר חולים הולכים לקופת חולים.
פריאות: זה, בעיניי, ההצלחה שלנו, שהצלחנו לשדר לה מה זו התחנה לבריאות המשפחה.
כריסטינה קוסמה: אני רוצה להוסיף שבאות לכאן אמהות עם תרופות שהן קיבלו בקופת חולים, כדי לקבל כאן הסבר מה לעשות, איך לקחת את התרופות.
כריסטינה קוסמה: הם לא מקבלים שם את ההסבר הזה.
כריסטינה קוסמה: אפשר לפנות כאן בכל שאלה.
כריסטינה קוסמה: מקבלים תשובה עם קשר אישי ועם יחס חם.
רונית טהר: יש סיפור שתמיד מרגש אותנו כאשר אנחנו חוזרים ומספרים אותו.
רונית טהר: זה קרה לפני יותר משנה.
רונית טהר: ילדה פה אחת הנשים בבית חולים בירושלים.
רונית טהר: שמענו על כך שהיא קצת שונה מבחינת ההתנהגות שלה.
רונית טהר: אצל הישראלים זה נקרא "דיכאון אחרי לידה".
רונית טהר: ביררנו מה קורה עם האישה והתברר שהפנו אותה, דרך קופת החולים, לאשפוז פסיכיאטרי.
רונית טהר: סגרנו את התחנה מייד והגענו לאותו בית החולים.
רונית טהר: אירית, אני ותדלה היינו שם.
רונית טהר: הגענו לבית החולים ודיברנו עם הפסיכיאטרית שטיפלה באותה אישה.
רונית טהר: הסברנו שבעדה זה נחשב שנכנס באישה הזו שד, ושעד שלא יעשו טיפול לאישה להוצאת השד, היא לא תבריא.
רונית טהר: היתה בעיה איך לשחרר אותה.
רונית טהר: המשכנו לנסוע לבית החולים, והאישה כבר קיבלה תרופות פסיכיאטריות.
רונית טהר: תדלה הצליחה להיכנס לוועדה הפסיכיאטרית שמתכנסת מידי כמה זמן, ועדה שיש בה הרבה רופאים מכובדים.
רונית טהר: היא הסבירה להם מה קורה לאישה הזו מבחינת ההוויה של העדה.
רונית טהר: הצלחנו להוציא את האישה מבית החולים הפסיכיאטרי.
רונית טהר: היא קיבלה את הטיפול שהיא היתה זקוקה לו – הוצאת השד.
רונית טהר: היום האישה במצב טוב.
רונית טהר: ה אחד הדברים המופלאים שהיו, בהתערבותנו המעשית והלוחצת.
רונית טהר: אני מקדמת בברכה את מאיר רוסו, מנהל אתר הקליטה , אתו אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק.
רונית טהר: אנחנו ממש משפחה, אפשר לומר.
מאיר רוסו: המתחם הזה, שאנו נמצאים בו, קיים משנת 72.
מאיר רוסו: הוא הותאם לקליטת עולי אתיופיה משנת 99.
מאיר רוסו: הוא נפתח מחדש.
מאיר רוסו: הוא היה סגור.
מאיר רוסו: הוא בעצם, מצד אחד, שכונה בתוך מבשרת, ומצד שני הוא מתנהל כמרכז קליטה לכל דבר.
מאיר רוסו: אפילו יותר מכך, לדעתי – יותר ממרכז קליטה רגיל.
מאיר רוסו: זה הוא מרכז קליטה ענק.
מאיר רוסו: אין אח ורע בארץ לכזה מרכז קליטה.
מאיר רוסו: יש בו 1,300 עולי פלשמורה.
מאיר רוסו: הם עוברים פה גיור ולימוד באולפנים.
מאיר רוסו: אחרי שנה וחצי, בממוצע הם עוזבים לדיור של קבע.
מאיר רוסו: התהליך הזה, בפרק זמן הזה, אנחנו עושים את המקסימום שאנו יכולים כדי לחבר אותם לחברה הישראלית, עד כמה שאפשר.
מאיר רוסו: החברה הישראלית היא דבר מאד מורכב, וזו משימה לא פשוטה.
מאיר רוסו: הם לא קונים בדירות במבשרת.
מאיר רוסו: יקר פה.
מאיר רוסו: הם קונים דירות באזורים כמו נווה יעקב, בית שמש, ראשון לציון, רמת אליהו.
מאיר רוסו: הם מפוזרים כמעט בכל הארץ.
מאיר רוסו: אני יכול לומר שהמרכז פה הוא מאד מורכב.
מאיר רוסו: אנחנו מגיעים כאן לסדר גודל של בערך 11 כיתות אולפן בבוקר.
מאיר רוסו: זה המון.
מאיר רוסו: יש פה בממוצע בין 250 ל- 300 משפחות.
דני עזריאל: זאת כאשר מרכז הקליטה הזה מיועד לקבל בסך הכל 500-600 נפש בלבד.
דני עזריאל: כלומר, התפוסה היא כפולה כאן.
מאיר רוסו: המספרים נעים כל הזמן.
מאיר רוסו: 1,300 נפש זה בהחלט לא מעט.
מאיר רוסו: זה צפוף, אך מצד שני המרכז בנוי על שטח עצום, ענק, של כ- 40 דונם.
מאיר רוסו: הוא חוצה רחובות רוחביים של מבשרת ציון, עובר בתוך שכונות שלה.
מאיר רוסו: המבנה שלו הוא מורכב.
מאיר רוסו: מצד אחד, משרד הקליטה הוא זה שמממן פה את רוב הפעולות.
מאיר רוסו: התקציבים הם תקציבי המשרד, באמצעות הסוכנות שהיא הקבלן הטיפולי, לצורך העניין, הגוף המטפל.
מאיר רוסו: במקביל אלינו עובד קבלן, זכיין של משרד הקליטה- "עמידר", בכל מה שקשור לתחזוקת המבנים.
מאיר רוסו: אין פה תוספת מבנים.
מאיר רוסו: כל המבנים שקיימים כאן, כמו תחנת טיפת החלב - -
רונית טהר: המבנה הזה היה דירה, של שתי משפחות.
מאיר רוסו: כאן התגוררה משפחה של עד 5 נפשות.
מאיר רוסו: משפחה של עד 5 נפשות מקבלת יחידת דיור כזו.
רונית טהר: אני קצת מרגישה מצוקת דיור, כאשר ילדים גרים עם הורים, סבא וסבתא ולפעמים יש מקרים - - -
קריאה: כמה זמן הם אמורים להיות כאן?
מאיר רוסו: עד שנה וחצי.
מאיר רוסו: השאיפה שלנו היא לכמת את הקליטה שלהם לשנה.
מאיר רוסו: זה מאד בעייתי, בעיקר בגלל תהליך הגיור, שיש לו כללים וחוקים אחרים.
מאיר רוסו: אי אפשר לתחום אותו כמו באולפן עברית, לקבוע שהוא מסתיים בפרק זמן מסוים.
מאיר רוסו: עם גיור יש כללים אחרים.
מאיר רוסו: לגבי מה שאמרה רונית טהר – אנחנו עושים פעולות משלנו.
מאיר רוסו: אנחנו משתדלים שהצעירים לא יהיו כאן.
מאיר רוסו: כלומר, חתך הגילאים של מ-17 עד 26, מופנים לתוכניות צעירים בארץ.
קריאה: גם אם הם עם משפחות וילדים?
מאיר רוסו: בפירוש.
מאיר רוסו: בעיקר אם הם משפחות וילדים.
מאיר רוסו: כל צעיר בחתך גיל של 17 עד 25 עובר איזשהו הליך מיון, ומבחנים.
מאיר רוסו: זה מוכיח את עצמו.
מאיר רוסו: הבעיה היא שהם חוזרים אחרי שנה, כשהתוכנית הסתיימה.
מאיר רוסו: כמו שיש אפשרות לתעסוקה, ופה פתחנו אפיקים במאמצים שלנו עם האגף להכשרה של משרד העבודה.
מאיר רוסו: היה עיכוב של כמה חודשים.
מאיר רוסו: הם רוכשים דירות, אך מצד שני אנחנו במצב שיש כאלה שלמעשה גמרו את החובות שלהם, גמרו את הגיור שלהם, ואין להם לאן ללכת.
מאיר רוסו: זו בעיה רצינית מאד.
מאיר רוסו: בזה אנחנו צריכים להיזהר, כי כל עוד התחלופה עובדת, זה בסדר.
מאיר רוסו: נשאלתי לגבי תחלופה – מ-99 ועד היום החלפנו פעמיים וחצי את האוכלוסייה.
חן זמיר: צריך להבין שמבחינה בריאותית, הגילאים פה הם מאפס ועד 120, כלומר- זה לא רק תינוקות ואימהות.
חן זמיר: פה יש סינון בריאותי לכל האוכלוסייה בכל קבלה.
גילה גמליאל: מה שיפה פה הוא מה שאת אומרת – כי אם המקום לא היה כאן, אם היתה מגיעה מישהי עם כל ההערכות המקצועיות, ואומרת את הדברים שאמרת – אולי גם אותה היו מאשפזים.
מאיר רוסו: זה הרבה יותר מורכב.
מאיר רוסו: אתם מוזמנים לבקר במרכז הקליטה, יש שיפורים, אבל אם נחזור לעניין הבריאות- אני חושב שאנחנו כאן המודל בדיוק לעניין של למה צריך תחנה של טיפת חלב.
מאיר רוסו: אנחנו יושבים פה בסמוך לשתי תחנות של קופות חולים – אחת מהם של קופת החולים הכללית, שרצתה מאד לבוא לכאן.
מאיר רוסו: קופת חולים מכבי היגיעה לכאן בשנת 99, ופתחה את האתר.
מאיר רוסו: קופת החולים הכללית דרשה גם את האפשרות לפתוח פה תחנה.
מאיר רוסו: פינינו דירה והם בנו כאן מרפאה.
מאיר רוסו: אני אומר לכם שיש פה שתי קופות חולים, הקשרים מאד טובים וקופות החולים נהדרות – אך אין תחליף לתחנת טיפת החלב פה.
מאיר רוסו: לא יעזור כלום.
מאיר רוסו: הטיפול, ומה שמקבלות כאן האמהות מהרגע הראשון – אין לכך תחליף בקופות החולים.
מאיר רוסו: אולי הן תהיינה ערוכות לכך בעתיד, אך כיום אין לטיפת חלב תחליף, במיוחד לא באתר כל כך סוציאלי כמו מרכז הקליטה כאן, במבשרת.
מאיר רוסו: יש כאן שירותים וטיפול תוך הבנת המנטליות.
מאיר רוסו: קשה לי לראות את קופות החולים מתמודדות עם דבר כזה, היום.
רונית טהר: אנחנו גם עושים את המעקב של נשים בהריון.