GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גדעון סער: במקום הזה נשים רבות מאוד וגם ילדים רבים מאוד חיים תחת טרור.
גדעון סער: התופעה הזו היא תופעה שחוזרת ונשנית כחוט השני בחיים של הרבה מאוד אנשים שמתהלכים בתוכנו.
גדעון סער: היא לא אירוע חד פעמי בו אדם קורבן לעבירה, אלא מעגל חיים שלם, ולכן בצדק רב, גברתי פרקליטת המדינה, הצבת את הנושא כתופעה חברתית שצריכה לקבל טיפול ברמה הגבוהה ביותר.
גדעון סער: דיברנו כאן הרבה על נושאים של אכיפה, ענישה והטיפול המשטרתי.
גדעון סער: לדעתי, היכולת להתמודד עם התופעה החברתית הזו בצורה הטובה ביותר, היא בהירתמות של מערכת החינוך לעניין.
גדעון סער: התופעות האלה הן הרבה פעמים קונבנציות חברתיות שעוברות מדור לדור, ועל כן קשה מאוד להתמודד עם אלימות ונטייה לאלימות שלא באמצעות מערכת החינוך.
גדעון סער: אני מכיר את שרת החינוך, ואני בטוח שהיא מחויבת לנושא הזה ונעשות פעולות.
גדעון סער: אני חושב שכאשר אנחנו נתכנס כאן בעתיד כדי לדון על התמודדות עם התופעה, אנו חייבים לשתף את שרת החינוך ונציגים בכירים של מערכת החינוך.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לפרקליטת המדינה על שנענתה להגיע לכאן, ועל כל הפעילות המבורכת בנושא הזה.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן.
מל פולישוק-בלוך: גדעון, העובדה שיש כאן בעיקר נשים מעידה על כך שהפכו את הבעיה לבעיה של נשים, ולא בעיה של החברה.
מל פולישוק-בלוך: העובדה היא שיש מקלטים לנשים מוכות, כפי שנאמר על ידי סגן השר, אבל יש רק מעון אחד לגברים מכים, שגם הוא מתנהל על ידי עמותה ולא על ידי הממשלה.
מל פולישוק-בלוך: העובדה היא, כפי ששמענו מפרקליטת המדינה, היא שאין כסף לטיפול רציני ומקיף בנשים מוכות.
מל פולישוק-בלוך: העובדה הנוספת, היא שהשוטרים עדיין מתייחסים ביחס משפיל ובחוסר רצינות לתלונות של האישה.
מל פולישוק-בלוך: הם סוברים כי זה מגיע לחה, היא הזמינה את זה, היא לא היתה בסדר וכו'.
מל פולישוק-בלוך: אני התחברתי לנושא הזה כאשר השכנה שלי לפני 20 שנים באה אלי מוכה וחבולה כדי שנציל אותו מבעלה, איש מן היישוב.
מל פולישוק-בלוך: כמה שנים לאחר מכן חברתי הטובה ביותר סבלה מאותה תופעה שמאפייניה היו, נשק חם, אהבה מטורפת, אובססיביות ומעקב טורדני, כפי שציינה קודם חנה.
מל פולישוק-בלוך: כל חלומה היה ללכת לבד למכולת לקנות חלב ולחם.
מל פולישוק-בלוך: חלום של אישה משכילה מרעננה, לא מעיירת מצוקה, הוא רק ללכת לבד למכולת, כיוון ששלוש שנים הוא עשה לה את "המוות", ולבסוף הוא הגיע עם האקדח וניסה להרוג אותה, ופצע קשה מאוד את אביה.
מל פולישוק-בלוך: אם הבת שלה לא היתה שם וגרמה לו לסובב את האקדח ולהרוג את עצמו, היא לא היתה היום בחיים.
מל פולישוק-בלוך: אני הגעתי לשם דקה וחצי אחרי האירוע.
מל פולישוק-בלוך: עד היום כאשר אני מדברת על זה, גופי רועד.
מל פולישוק-בלוך: כאשר רצתי לחפש אותה, ראיתי את בעלה שרוע וירוי בראשו.
מל פולישוק-בלוך: כאשר אתה עובר את החוויה הזו, אתה יודע מהי אלימות כנגד נשים.
מל פולישוק-בלוך: אחת הסיבות לתופעה הזו, היא חוסר שוויון.
מל פולישוק-בלוך: שופטת ידועה, רוט-לוי, שכאשר אין שוויון, יש אפליה, חוסר כבוד ומכאן מגיעים גם לאלימות.
מל פולישוק-בלוך: הקשר בין חוסר שוויון לאלימות הוא קשר ישיר.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים קודם כל שוויון בפני החוק, ואין לנו שוויון בפני החוק מסיבות כאלה ואחרות.
מל פולישוק-בלוך: כאשר אין שוויון, ישנן תופעות כמו סחר נשים שעוברות לידנו כאילו כלום.
מל פולישוק-בלוך: לפני כמה ימים הראו כיצד הנשים האלה יושבות בבית המעצר כמו חיות.
מל פולישוק-בלוך: האם המדינה זעקה?
מל פולישוק-בלוך: לאקרה שום דבר.
מל פולישוק-בלוך: לא שמעתי שדיברו על זה במליאת הכנסת.
מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לא רק לדבר על סוחרי הנשים, אלא גם על משתמשי הנשים.
מל פולישוק-בלוך: איפה הגברים שהופכים את הנשים לעבד לצורכיהם המיניים?
מל פולישוק-בלוך: בואו נפרסם מי אלה הגברים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אם לא היה לזה ביקוש, לא היה לזה היצע.
מל פולישוק-בלוך: מי אלה האנשים ה"חכמים" שגרמו לילדות בנות 13 להתפשט ברחוב בכדי למכור חולצה?
מל פולישוק-בלוך: כל הדברים האלה הם חלק מהתופעה הזו שהסוף שלה ברצח.
מל פולישוק-בלוך: לא צריכים להתייחס רק לרצח, אלא לכל המערכת.
מל פולישוק-בלוך: אני יודעת כי כל אחת שיושבת פה מתייחסת לנושא הזה 365 ימים בשנה, אבל אנו צריכים גם לדרוש כי כל החברה תעסוק בנושא הזה כל ימות השנה, ושראש הממשלה שלנו גם הוא יישב פה, וכך גם השרים.
מל פולישוק-בלוך: אני מכבדת את השר נווה שהיה פה מתוקף תפקידו, אך היכן יתר השרים?
מל פולישוק-בלוך: גם שר המשפטים, חברי לסיעה, צריך לשבת פה.
מל פולישוק-בלוך: כולם צריכים לתת כתף כדי למגר את התופעה.
שלמה שוהם: כאשר אני הייתי שופט הגיע אלי יום אחד גבר שגיהץ את אשתו וגרם לה לכוויות נוראיות בכל גופה.
שלמה שוהם: אני זוכר שהסתכלתי בפניו והוא היה נראה לי בן אדם נורמלי.
שלמה שוהם: הדו שיח בינינו היה בין שופט לאדם, אך אני ניסיתי להבין.
שלמה שוהם: החלק היותר קשה היה להבין את האישה.
שלמה שוהם: האישה היתה שם כאשר הוא הכניס את המגהץ לשקע, ולמרות שהיא ידעה כי הוא אף פעם לא גיהץ, היא לא ברחה, ובנוסף היא הגיעה לבית המשפט כדי לבקש עליו רחמים.
שלמה שוהם: היא לא הבינה שכאשר אני אראה מה הוא עשה לה ואיך היא נקראת, אז הוא ייכנס לבית סוהר להרבה יותר שנים.
שלמה שוהם: השאלה מה יש בנבכי הנפש של האדם שמגיע לאלימות כל כך גדולה, ליוותה אותי הרבה שנים.
שלמה שוהם: היה מקרה בו האישה השאירה את הילדה בת השנתיים עם הבעל, והבכי שלה מאוד הפריעה לו ולכן הוא לקח אותה, זרק אותה על הרצפה והרג אותה.
שלמה שוהם: אחר כל האישה עזרה לו לקבור את הילדה בחולות, כדי שהמשטרה לא תגלה.
שלמה שוהם: בסופו של דבר איזה טרקטור גילה את הגופה.
שלמה שוהם: במקרה אחר אדם חיבק את האמא ביד אחת, ודחף אצבעות לילדה ביד השנייה.
שלמה שוהם: אני יכול להעיד על עצמי שהעונשים שהטלתי על האנשים האלה היו כבדים מאוד.
שלמה שוהם: בית המשפט העליון אפילו הוריד מהעונשים שאני הטלתי על האנשים האלה.
שלמה שוהם: שאלתי את עצמי מה באמת מביא לדברים האלה, והאם אנו באמת יכולים למנוע אותם.
שלמה שוהם: צריך לומר בצורה ברורה, כי אין לנו כרגע פתרון אחר מעבר לפתרון הענישתי.
שלמה שוהם: גם הענישה שנעשתה יותר מרתיעה, לא הביאה לתוצאות.
שלמה שוהם: הפתרון לבעיה הזו חייב להיות באמצעות שינוי התפיסה הבסיסית של: "בלעדייך אני חצי בן אדם", תפיסה שאני חייב להיות בקשר, כיוון שיש לי חרדת נטישה כל כך גדולה, שאם היא תעזוב אותי, אני לא יודע מה יקרה, או אם הוא יעזוב אותי, אני לא יודעת מה אני אעשה.
שלמה שוהם: אותה אישה שבעלה גיהץ אותה, הגיעה אלי כדי לבקש רחמים על בעלה.
שלמה שוהם: המקרים הקשים ביותר בהם השופט צריך להכריע בנושא אלימות נגד נשים, הם מקרים שבהם האלימות היא לא גדולה.
שלמה שוהם: כאשר מגיע תאריך המשפט, האישה מגיעה בהריון, חודש תשיעי, ומבקשת ממני שלא להרוס לה את המשפחה, אני רוצה אותו, סלחתי לו, זה היה רק חד-פעמי.
שלמה שוהם: יש נטייה, היום הרבה פחות, לשמור על שלמות המשפחה למען האישה הזו.
שלמה שוהם: אז אני כאילו פועל למען האישה והמשפחה, אבל אני עושה עוול הרבה יותר גדול.
שלמה שוהם: כאשר אתה לא מתערב בזמן, הסימפטום נמשך והולך ומחמיר.
שלמה שוהם: איך אישה שמתחילה לצאת עם גבר יודעת האם היא במקום הנכון או לא במקום הנכון?
שלמה שוהם: איך להתריע מראש לא להיכנס לקשרים זוגיים שמביאים אחר כך לתוצאות האלה?
שלמה שוהם: הדבר הראשון הוא התייחסות בכבוד למחשבות, לרעיונות ולהישגים.
שלמה שוהם: את צריכה להסתכל על אותו אדם שטוען שהוא אוהב אותך ולראות האם הוא מכבד אותך, מקבל אותך ומעריך אותך שם יש רמז ראשון, כבר ביום הראשון שאת רואה את האישה.
שלמה שוהם: אחר כך מתחיל הסיפור שהוא יודע איך את צריכה להתלבש.
שלמה שוהם: נשים משחקות את המשחק הזה, גם במשפחות טובות בהן אין אלימות.
שלמה שוהם: אני כאילו רוצה לרצות את בעלי, ועל כן אני אתלבש כמו שהוא רוצה.
שלמה שוהם: אמנם צריכה להיות התחשבות בין בני זוג, אבל לא פעם שם מתחילה שליטה שאנחנו לא שמים לב אליה.
זהבה גלאון: מה זאת אומרת שהיא משחקת אותה כדי לרצות אותו?
זהבה גלאון: עצם ההנחה שלך שזה מה שקורה והלגיטימציה שאתה נותן לעניין הזה, היא מאוד בעייתית בעיני.
שלמה שהם: אני אומר כי ברגע שאישה רוצה לרצות את בעלה, הוא מתחיל להגיד לה מה היא חושבת, מה היא מרגישה, ומה היא תלבש, שם מתחילה שליטה.
שלמה שהם: אחרי כמה פגישות, אותה אישה צריכה לחשוב האם היא קיבלה משהו, או שלקחו ממנה משהו.
שלמה שהם: היא צריכה לחשוב האם שולטים בי, או האם היא נעשתה שבעת רצון יותר.
שלמה שהם: מה קורה במהלך השיחה?
שלמה שהם: האם בן הזוג נינוח או מתוח?
שלמה שהם: לפעמים כשבן הזוג מתוח, ניתן לפענח מכך הרבה דברים.
שלמה שהם: היא צריכה לחשוב, האם הוא אדם נוקשה או גמיש?
שלמה שהם: האם הוא אדם מדוכא?
שלמה שהם: אלא הם אינדיקטורים קטנים לדור הצעיר בכדי לבחון את הקשרים שלהם.
שלמה שהם: לפי דעתי, מזמן היה צורך למצוא את הפתרון לא בהגליית נשים למקלטים לנשים מוכות, אלא בהגליית הגברים לשם.
שלמה שהם: יש בהחלט מקום לומר לגברים כי הם כרגע החלק המסוכן, ועל כן לא ייתכן שאתה תישאר בביתך והאישה תהייה במעון לנשים מוכות.
שלמה שהם: זה חייב להשתנות.
רשף חן: הנושא הוא נושא קשה מאוד.
רשף חן: תופעת הנשים המוכות מעוררת כעס אדיר ורצון אמיתי להעניש את מי שעושה את זה בצורה הכי קשה ותקיפה שאפשר.
רשף חן: עם זאת, הנושא הוא יותר מורכב מתגובת בטן ומשחור ולבן, וזה מה שעושה את הטיפול בנושא הזה לעניין כל כך קשה ומסובך.
רשף חן: זה נובע לדעתי מכך שיותר מכל תחום פלילי אחר, עומדים פה אינטרסים סותרים אחד מול השני, אשר סוחבים את הפתרון לשני כיוונים הפוכים.
רשף חן: במתח בין האינטרסים האלה שהם לגיטימיים מצוי תחום האכיפה, החקיקה והענישה.
רשף חן: מצד אחד ישנו את ערך הצדק המוחלט והמופשט בנוגע למה נכון וצודק בחברה הישראלית של שנת 2003, ובעניין הזה התשובה היא ברורה וחד משמעית, האלימות נגד נשים היא רע מוחלט מבחינה חברתית ומבחינה אישית.
נורית זיו: צריך שתהיינה ראיות.
רשף חן: יכול להיות שצריך שתהיינה ראיות, ויכול להיות שצריך בסיטואציה הזו לקחת את אותו אדם, לעצור אותו ל-24 שעות ולחקור אותו.
נורית זיו: על סמך איזה סעיף?
רשף חן: על סמך הסעיף שמצביע על חשד סביר שמדובר בעבירת אלימות.
רשף חן: בסיפור הזה היה את כל היסוד לחקור אותו.
רשף חן: הגישה שאנו שומעים כאן, אומרת כי אם הגברת לא מתלוננת, אז אנחנו לא יודעים.
רשף חן: לבוא ולהגיד, כי התלונה שלה היא הכל או כלום, איננה נכונה.
נורית זיו: ההצגה לא משקפת את החיים.
רשף חן: אני יודע שההצגה לא משקפת את החיים.
רשף חן: אני מכיר את החיים טוב, ואני יודע שבסיטואציה הזו השוטרים לא הולכים לחקור את השכנים, למרות שהם היו צריכים ללכת ולחקור את השכנים.
רשף חן: הם גם לא הולכים לחקור את המשפחה ואת הקרובים, למרות שיכלו ללכת ולחקור אותם.
רשף חן: המשטרה בסיטואציה הזו מעדיפה לנקוט בדרך מסוימת שמעניקה לקורבן את הקניין והבעלות על השאלה, האם ינקטו פה בצעדים או לא.
רשף חן: אני חושש כי האישה לא נמצאת במצב שהיא באמת זו שיכולה להחליט, כיוון שהלחץ שמופעל עליה, בעיקר לאחר הפעם הראשונה כאשר היא עדיין מאמינה שאולי זו רק הפעם הראשונה וזה לא יקרה עוד פעם, הוא גדול.
רשף חן: על ידי הגישה הזו, כל מי שנמצא פה יודע כי אם האישה בפעם הראשונה לא מטופלת, הפעם השנייה היא רק עניין של זמן.
רשף חן: בעניין הזה הייתי רוצה לראות שינוי מדיניות.
רשף חן: מערכת הטיפול מחייבת הרבה מאוד כסף.
רשף חן: יש לנו בעיה עם זה, כיוון שהחברה שלנו לא מוכנה להשקיע את כמותך הכסף שדרושה כדי לטפל בבעיה הזו.
רשף חן: אנחנו זקוקים לזיהוי אינטיליגנטי רציני של המסוכנות, מפני שיש מצב בו מישהו היכה, אך מדובר באירוע חד פעמי, אך יש מצב בו אם מישהו היכה ואנו נשחרר אותו, הוא ילך ויהרוג.
רשף חן: אם אנחנו לא מצליחים ליצור את שני המנגנונים שיזהו ויבחינו בין שני המצבים, אז אנחנו כחברה מקבלים את העובדה שבמקרים מסוימים יהיה רצח.
רשף חן: הפתרון האמיתי נמצא בחינוך.
רשף חן: הבעיה של אלימות בתוך המשפחה, היא בסימפטום אחד של בעיה הרבה יותר כללית של שוביניזם בחברה שלנו כולה.
רשף חן: זה הסימפטום הקיצוני והחמור ביותר של העניין הזה.
רשף חן: אנחנו חייבים לחנך לשוויון בכל מקום, בצה"ל, באוניברסיטה ובפרקליטות.
רשף חן: דובר כבר קודם על הכתבה המזוויעה שפורסמה.
רשף חן: אני חושב שאנחנו צריכים להתחיל לחנך לזוגיות שוויונית.
רשף חן: אנחנו לא מדברים על הדגם הנכון של זוגיות.
רשף חן: אנחנו אשמים כחברה, על ידי מנגנוני המס שלנון, בכך שאנו מעודדים את הגברים לעבוד ואת הנשים להישאר בבית.
רשף חן: הדבר הזה יוצר תבנית מסוימת שהיא מאוד בעייתית, אשר מובילה למצב של חוסר שוויון, ובמקרים הקיצוניים גם לאלימות.
רשף חן: המושא של החינוך הזה הם לא הגברים ולא הנשים, אלא אנחנו כחברה.
רשף חן: הבעיה היא שהחברה שלנו היא חברה שוביניסטית, חברה שמעודדת ומחנכת לאי שוויון, ואנחנו צריכים להפסיק עם זה.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לחה"כ רשף חן, ולומר כי למרות שהוא אומר לעיתים דברים שמעוררים כמה אנשים, אין ספק שהוא בין חברי הכנסת, אם לא החבר כנסת, בכל מה שקשור לקידום מעמד האישה.
גילה גמליאל: בפעילות שלו כאן בתחום, הוא מספר אחת.
גילה גמליאל: כל הדברים המקוממים שהוא אומר, הם כתוצאה מהמערכת החינוך שבה הוא גדל.
גילה גמליאל: אין ספק שהוא בין האנשים שקוראים לשוויון אמיתי ומלא בין המינים.
מיכל יודין: יש כסף או אין כסף?
גילה גמליאל: צריך לציין, שראש הממשלה אמר אתמול שלא יהיו קיצוצים בכלל בכל מה שקשור לרווחה ולטיפול באלימות.
גילה גמליאל: אין ספק שאנחנו צריכים תמיד לדרוש יותר, כיוון שהתופעה היא מאוד קשה ונרחבת.
יהודית פלוטקין: אתמול התקיים אירוע של הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, במעמד ראש הממשלה, שרים שרלוונטיים לנושא וחה"כ גילה גמליאל.
יהודית פלוטקין: זה היה אירוע הוקרה לפעילים בתחום מיגור האלימות בקהילה, מנהלות מקלטים,
יהודית פלוטקין: מנהלות מרכזים לתקיפה מינית, מנהלות מרכזים למניעת אלימות במשפחה, מנהלות קווי חירום וארגוני נשים שהיו הראשונים שהרימו את הדגל הזה.
יהודית פלוטקין: עשינו את זה כאקט סמלי בכדי לומר תודה לכולם.
יהודית פלוטקין: ראש הממשלה התבטא באירוע הזה, ואמר כי הוא לא ייתן לפגוע בתקציבי רווחה בכלל, ובתקציבים הקשורים לטיפול באלימות כלפי נשים בפרט.
יהודית פלוטקין: הוא אפילו פנה לשר הרווחה ואמר לו כי בנושאים האלה דלתו פתוחה, ואם יש איזושהי בעיה, שיבוא אליו.
יהודית פלוטקין: ברשות לקידום מעמד האישה אנחנו מאוד מאמינים באסטרטגיה של עבודה בקהילה.
יהודית פלוטקין: בית המחוקקים עושה כל כך הרבה, וכולנו ביחד נלחמים גם על משאבים, אך אם אנחנו לא נעשה את העבודה בשטח בטיפול בשורש הבעיה של אי השוויון והאלימות כלפי נשים, אז כל העבודה הגדולה שנעשית בתחומים האחרים, לא יהיה לה ערך.
נורית זיו: הם מטופלים היום בשב"ס.
יהודית פלוטקין: אני חושבת שמגיעים לכם המון קומפלימנטים.
יהודית פלוטקין: אני מדברת על הוספה שלך מסגרות טיפול.
יהודית פלוטקין: אני מדברת על שחזור המסגרת הזו של כלא חרמון שבו מקבלים הגברים טיפול אינטנסיבי, ובו מבודדים הגברים מגברים אלימים אחרים, ולא חוזרים מהטיפול ונמצאים בכלא יחד עם גבר אלים אחר שצוחק עליהם על התהליכים שהם עוברים בתוך הסדנה.
יהודית פלוטקין: אני חושבת שיש עוד הרבה דברים שאפשר לעשות במשטרה.
יהודית פלוטקין: אני מוכרחה לומר המון קומפלימנטים למשטרה ולסנ"צ נורית זיו.
יהודית פלוטקין: אני בכובע של השוויון בין המינים והמאבק כנגד של האלימות, כבר 20 שנה.
יהודית פלוטקין: לפני 20 שנה היה מקובל שכאשר נשים היו מגיעות לתחנת המשטרה להגיש תלונה, השוטר היה מתייחס לתלונתה כמו אל סכסוך שכנים, ומציע לבני הזוג לחזור הביתה להתפייס ולעשות ילד.
יהודית פלוטקין: תראו איזו מהפכה ענקית נעשתה במשטרה.
יהודית פלוטקין: צריך לומר כל הכבוד למשטרה, אך עדיין אסור לנו לשבת ולנוח על זרי הדפנה.
יהודית פלוטקין: היום קיימים שירותים בקהילה.
יהודית פלוטקין: אנחנו הוצאנו חוברת עם כל השירותים הקיימים בקהילה.
יהודית פלוטקין: כל הכבוד למשרד הרווחה שעושה עבודת קודש להרחיב את השירותים.
יהודית פלוטקין: אנחנו צריכים שיהיו המון פונים, כדי שיבוא שר הרווחה לראש הממשלה ויגיד לו, כי המרכזים קורסים מהעומס, ושמנהלי קווי החירום יגיד כי אין להם יכולת לקבל את כל הפניות.
יהודית פלוטקין: המצב היום הוא כזה שאם לא מעוררים מודעות, הפניות המגיעות הן עשירית מאשר מצב בו מעוררים מודעות.
יהודית פלוטקין: אנחנו העברנו את הקו לרשות, לפתיחת אירועי נובמבר, בהשתתפות השר דני נווה, השרה ציפי לבני, חה"כ גילה גמליאל וחה"כ זהבה גלאון, ודיווחו לנו כי באותו ערב הפניות עלו מ-15 שיחות ל-100 שיחות.
יהודית פלוטקין: המקרים נמצאים שם, ואנחנו צריכים לעודד פניות.
יהודית פלוטקין: מהמחצית השנייה של נובמבר עד המחצית השנייה של דצמבר אנחנו יצאנו במבצע של 160 ימי עיון בכל הארץ.
יהודית פלוטקין: פילחנו את האוכלוסייה וזיהינו מובילי דעת קהל, מדריכים בתנועות נוער, מתנדבות בארגוני נשים ויועצות למעמד האישה.
יהודית פלוטקין: זיהינו אוכלוסיות שהן יותר למקרים של אלימות כלפי נשים, והכנו קיט שכולל את ההצגה שראינו כאן, הצגות נוספות והרצאות לזיהוי סימנים של אלימות.
יהודית פלוטקין: אנו מקווים להגיע ל-30,000 איש שזה 30,000 משפחות בחודש אחד.
יהודית פלוטקין: אנחנו מקווים שהם יעבירו את זה הלאה.
יהודית פלוטקין: אנחנו מאמינים כי יחד עם העבודה החשובה שנעשית בבית המחוקקים, במשרד הרווחה, במשטרה, במשרד הבריאות, בארגוני הנשים, במרכזים ובקווי החירום, הרשתות שאנחנו נפרוש בקהילה יחד עם המודעות של הנשים, יביאו לעלייה בפניות וירידה במקרי האלימות.
רינה בר-טל: נשארנו כאן קומץ קטן של אוהדים ואוהדות את הנושא.
רינה בר-טל: אני אשנה את דבריי ואומר דברים מעט שונים מהדברים שתכננתי לומר.
רינה בר-טל: אני מזועזעת מהנתון ששמענו אתמול והיום משר הבריאות.
רינה בר-טל: 40,000 נשים פונות במהלך השנה לבתי חולים וחדרי מיון ו-15,000 נשארות לאשפוז, ושום דבר לא זז.
רינה בר-טל: אם 40,000 גברים היו מגיעים לבית חולים למחלקת מיון כל המדינה היתה עומדת על הראש.
רינה בר-טל: בשבילי זו התמצית של כל הדבר הזה.
רינה בר-טל: חה"כ פולישוק אמרה כי כל עוד לא יהיה שוויון, לא יהיה כלום.
רינה בר-טל: זה לא רק עניין של כסף.
רינה בר-טל: היינו אתמול אצל ראש הממשלה ושמענו ממנו כי הוא לא יקצץ בתחום הזה.
רינה בר-טל: אני בטוחה שהוא לא יקצץ.
רינה בר-טל: אז מה?
רינה בר-טל: האם מישהו היה מאמין לפני עשר שנים כי במדינה הזו גברים יהודים יכו נשים וירצחו אותן?
רינה בר-טל: האם מישהו היה מאמין לרמת האלימות שהגענו אליה?
רינה בר-טל: האם מישהו היה מאמין שעם המצב הכלכלי הקשה והאבטלה הגדולה והעובדה ש-300,000 איש לא עובדים, הראשונות שיחטפו מזה תהיינה הנשים?
רינה בר-טל: כולם עומדים, ושום דבר לא קורה.
רינה בר-טל: אני יודעת שהמשטרה ובתי המשפט מאוד השתפרו וכל הכבוד להם, וכך גם הרשות למעמד האישה, שדולת הנשים והמקלטים.
רינה בר-טל: בכל יתר הנושאים אני מאוד אופטימית, אפילו בנוגע לנשים בפוליטיקה.
רינה בר-טל: אני רואה יותר נשים מעיזות ומשתתפות, אבל אז מתפרסמת מטונפת כזו בעיתון גדול והורסת הכל.
רינה בר-טל: אתם יודעים למה היא הורסת הכל?
רינה בר-טל: כי אם הן לא היו מצליחות, לא היתה כתבה.
רינה בר-טל: אני ארמוז בצורה הכי דקה שאני יכולה ואומר, כי אם הן לא היו נוקטות קו מסוים בעד מישהו מסוים, ייתכן והכתבה הזו לא היתה נכתבת.
רינה בר-טל: יותר אני נוטה להאמין שאם הן היו לא מוכשרות, לא מוצלחות ולא מתקדמות, לא היתה כתבה בעיתון.
רינה בר-טל: מצד אחד מבקשים שנהיה מצליחות, שנוכיח את הכישורים שלנו, שנצליח ונתקדם כמו הגברים, וכאשר אנחנו מתקדמות, אנחנו חוטפות.
רינה בר-טל: ממי?
רינה בר-טל: לא מאנשים פשוטים או פרימיטיביים.
רינה בר-טל: הדברים ששמענו כאן היום הם דברים איומים ונוראיים.
רינה בר-טל: הם הרבה יותר גרועים מכל דבר אחר שמישהו יכול לעולל לנו, כיוון שזה מבטא את השימוש בנו כחפץ.
רינה בר-טל: אנחנו לא שוות כלום בעיני הרבה מאוד אנשים.
רינה בר-טל: תמיד אני אופטימית ותמיד יש לי רעיונות טובים, אך בעניין הזה אני נעולה עם עצמי מחוסר ברירה.
רינה בר-טל: אני שואלת את כל הנשים בחוץ, האם התעייפנו כל כך?
רינה בר-טל: האם כל כך לאט אכפת לנו יותר מעצמנו, עד כדי כך שאנו נותנים ל-40,000 נשים להגיע לחדרי המיון כל יום ואנחנו לא עושות כלום?
רינה בר-טל: זה צריך להיפסק.
רינה בר-טל: אנחנו צריכות למצוא דרך לעשות משהו על מנת לשנות את זה.
רינה בר-טל: שמעתי את הנתון הזה אתמול בערב והיום, וזה נשמע כאילו מישהו מקריא את זה.
רינה בר-טל: זה נורא ואיום לאן שהחברה שלנו הגיעה.
רינה בר-טל: זה עניין חברתי, זה עניין תרבותי, זה עניין דתי וזה עניין קהילתי.
רינה בר-טל: זה לא קשור לנשים, זה קשור לחברה בה אנו חיים.
רינה בר-טל: אני יותר מאשר מודה לנציגי הפרלמנט שהגיעו לכאן.
רינה בר-טל: אני מודה לחה"כ גמליאל על שכינסה את הישיבה והזמינה כל כך הרבה דוברים, אורחים, שופט והצגה.
רינה בר-טל: זה קשה ביום אחד לתפוס את כל הדברים.
רינה בר-טל: אחת המסקנות שלי, היא שצריך להזכיר את הנושא הזה הרבה יותר פעמים במהלך השנה, ולראות איך מפה עושים דברים.
רינה בר-טל: אני אומרת עוד פעם, זה לא תמיד הכסף.
רינה בר-טל: יש דברים שקודמים לכסף.
רינה בר-טל: הכסף יימצא, אך קודם אנחנו צריכים להדביק במעורבות הזו ובמודעות הזו אנשים שיושבים בחוץ.
גילה גמליאל: בעצם האמירה הספונטנית מהלב שהצגת כאן היום, דיברת בשם כולנו, ואנו מזדהות עם כל הדברים שנאמרו על ידך.
גילה גמליאל: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לדודו וולף.
דודו וולף: אני פועל כבר 7 חודשים בתפקיד, ואני רוצה לומר כי אני גאה כגבר להוביל את כל נושא האלימות מתוקף תפקידי.
דודו וולף: אני חושב שהגנה על הקורבן הינה אחת המטרות המרכזיות בטיפול בנפגעי האלימות במשפחה.
דודו וולף: חוק כבוד האדם וחירותו קובע כי כל אדם זכאי להגנה על חייו, גופו וכבודו.
דודו וולף: לגבי נשים נפגעות אלימות, מדי יום נרמסת היכולת שלהן להגן על כבודן, גופן ובמצבים קיצוניים, אף על חייהן.
דודו וולף: בשנים האחרונות חלה התפתחות בנושא איתור ואבחון מסוכנות והגנה על הקורבן, וחלק גדול מן המסגרות העוסקות בתחום האלימות במשפחה, מכלילים את הערכת המסוכנות בתהליך קבלת ההחלטות.
דודו וולף: למרות זאת, אנו עומדים בפני שוקת שבורה אל המון פגיעות קיצוניות בנשים ורצח.
דודו וולף: עד לסוף חודש אוקטובר 2003 נרצחו בארץ 20 נשים, כאשר 13 מתוכן נרצחו על ידי בני זוגן.
דודו וולף: בשנים 1992 עד 2002 נרצחו 226 נשים, ובשנים 2001-2002 היתה אף עלייה במספר הנשים שנרצחו.
דודו וולף: חלק מהנשים מוכרות לגורמים המטפלים, ואחרות לא.
דודו וולף: בחודש אוגוסט 2003 זועזעה הקהילה הטיפולית בארץ בהיוודעה שגברת רננה סוזר נרצחה.
דודו וולף: גברת סוזר, פסיכולוגית אשר עסקה במתן סדנאות בנושא האלימות במשפחה, נפלה קורבן בידי בן זוגה האלים.
דודו וולף: קדמו לכך תלונה במשטרה, מעצר על תנאי וניסיון להעביר את הקורבן למקלט לנשים מוכות אשר לא הצליח.
דודו וולף: במקביל גויס התוקף לשירות מילואים וקיבל נשק שהיה כלי הרצח בסופו של דבר.
דודו וולף: חודש קודם לכן נרצחה גברת מיכל פטר בידי בעלה, אשר שם קץ לחייו לאחר מכן.
דודו וולף: בני זוג לא היו מוכרים לגורמים המטפלים, אך טרם הרצח החלה האישה בהליכי פרדה.
דודו וולף: שני המקרים שתיארתי כאן מבטאים את הקושי הקיים בהגנה ובהערכת הסיכון.
דודו וולף: במקרה השני מדובר בזוג אשר לא היה מוכר לגורמים המטפלים, ותהליך הפרדה נתפס על ידי בן הזוג כבלתי נסבל ואיום ממשי על הקיום.
דודו וולף: במקרה הראשון, למרות הכרות של הקורבן עם המערכת, חברו להם ביחד האמונה של הקורבן שהיא יכולה להגן על עצמה, והעדר ההידברות בין הגורמים השונים, משטרה וצבא.
דודו וולף: שתי דוגמאות אלה מבטאות את המורכבות הקיימת במאמצים להגיע איתור של המצבים המסוכנים ולמנוע אותם.
דודו וולף: הדבר הראשון הוא סיכון גבוה לגבי זוגות אשר כלפי חוץ הכל נראה בסדר, יש הסתרה והם אינם מוכרים למערכות המטפלות.
דודו וולף: הדבר השני, הוא מצבים של שינויים מהירים וקיצוניים אשר יש קושי לנבא אותם, והדבר השלישי הוא כשל בהערכת המסוכנות על ידי הגורמים המטפלים.
דודו וולף: הדבר הרביעי הוא העדר ההידברות בין הגורמים, המאפשרת ראייה של המצב הכולל.
דודו וולף: הדבר החמישי, הוא קושי לשכנע את הקורבן להיכנס למסגרת מוגנת.
דודו וולף: לעניות דעתי, לא נעשה די בכדי להפיץ באופן ברור ומקיף את המשתנים אשר ברור לכולנו שהם מהווים סיכון.
דודו וולף: יש לשאוף לכך שכל מטפל אשר נפגש עם אישה מוכה או עם גבר מכה, יהיה מסוגל להעריך את מידת הסיכון.
דודו וולף: יש לפעול לכך שלא רק מטפלים, אלא כל אדם במדינה יהיה מסוגל לזהות מצבי סיכון ולהתריע עליהם.
דודו וולף: צריך בראש ובראשונה ללמד את הנשים כולן.
דודו וולף: אני רוצה לציין שהוצאתי חוברת המכילה את כל סימני הזיהוי הראשונים בנושא האלימות, ואת כל זכויות הנשים וגורמי הסיוע.
קריאה: תחליפו את התמונה.
דודו וולף: מה שחשוב הוא לטפל באנשים, ולא להתעסק בתמונות.
גילה גמליאל: אני רוצה להתנצל בשמה של חה"כ אורית נוקד שלא יכלה להגיע היום עקב השתתפותה בכנס לשימור אתרים.
נורית זיו: באופן סימבולי אני אחרונה בין הדוברים.
נורית זיו: התפקיד הקלאסי של המשטרה היא לא בעבודת המניעה.
נורית זיו: , אלא כאשר מתפתח המשבר והתמונה נעשית גלויה לעין.
נורית זיו: כל זמן שהמקרה אינו גלוי ואינו מובא לידיעה של מישהו, המשטרה מתוקף תפקידה ועל פי חוק לא יכולה להיכנס לבתים של אנשים, לבחון את המצב ולעשות את עבודת המניעה הקלאסית שעליה מדובר.
נורית זיו: כעל זה אמונים הגורמים שעוסקים בחינוך, בריאות וברווחה.
נורית זיו: חלק מהקולגות שהיו כאן שאנחנו מכירים אחד את השני לא באופן מקרי, עוסקים בזה.
נורית זיו: עצם הפעילות של המשטרה, כאשר המקרה מגיע לידיה, מהווה גורם של הרתעה.
נורית זיו: הגורם ההרתעתי כשלעצמו בסופו של דבר גם מהווה את המניעה לאחר מכן.
נורית זיו: כלומר, הוא גורם שמהווה מניעה גם לאותם אנשים שביקרו בתחנת המשטרה.
נורית זיו: למרות התרעומת של זהבה גלאון, בשביל חילק מהגברים עצם הביקור בתחנת המשטרה היווה סמן שעצר אותם.
נורית זיו: יושבים פה אנשים שיודעים שהאנשים האלה אינם חסרי שליטה.
נורית זיו: הם עושים את הדברים שהם עושים מתוך רצון לשלוט.
נורית זיו: ברגע שהם מבינים שההתייחסות היא מאוד רצינית, האלימות הפיזית ב-20% מהמקרים מסתיימת.
נורית זיו: ישנם גם אנשים שעדיין לא הובאו לתחנת המשטרה ושומעים על הטיפול החמור והמהיר, ועל כן כאשר הם חושבים על העובדה שהם יכולים גם כן להתגלגל לפתחה של המשטרה, הם נמנעים מלעשות את הדברים האלה.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן היום ולהתנצל בפני מי שהגיעה ורצתה לדבר ולצערי לא ניתנה לה זכות הדיבור היום.
גילה גמליאל: אנחנו בוועדה לקידום מעמד האישה העלנו במהלך כל השנה מספר לא קטן של פעמים נושאים שונים הקשורים להטרדות מיניות ואלימות במשפחה.
גילה גמליאל: ערכנו סיורים במקלטים לנשים מוכות ובבית נועם.
גילה גמליאל: אנחנו נמשיך ונפעל על מנת למגר את התופעה הזו.
גילה גמליאל: אנחנו דיברנו על כך גם מההיבט של משרד החינוך ששם מתבצעת עבודה מצוינת לשוויון בין המינים.
גילה גמליאל: הדרך היא עוד ארוכה.
גילה גמליאל: נכון להיום מספר הנשים שנרצחו על ידי בני זוגן הוא אפילו גדול יותר מהמספר של שנה שעברה, דבר שצריך להדליק לנו את הנורות האדומות בדבר הטיפול שלנו בנושאים האלה.
גילה גמליאל: אנחנו צריכים לטפל גם בנושא של ההתעללויות המיניות.
גילה גמליאל: אני לא יכולה להתעלם ממה שסיפר כאן השופט שוהם.
גילה גמליאל: תחשבו מה עובר על אותה נערה שהאבא והאמא נמצאים לידה.
גילה גמליאל: אלה דברים שלא יכולים להיתפס.
גילה גמליאל: תחשבו מה עובר על האמא ואיזו משפחה גדלה.
גילה גמליאל: נמצאת אתנו ענבל גור-אריה, בת 30, נשאית נגיף האיידס מזה 11 שנים, שנבחרה לפני חודשיים לתפקיד מטעם הארגון של האו"ם, תפקיד שהוא מקביל למעמד של שגרירה מרצון טוב מטעם האו"ם.
גילה גמליאל: היא גם חברה בהנהלה של ארגון פרוייקט איידס בירושלים, שפועל בעיקר בתחומי מניעה.
גילה גמליאל: נשמע ממנה את כל הנתונים.
גילה גמליאל: יש לפנינו את המסמך של המ"מ שכתבה מיכל כספי, עובדת מחקר ומידע בכנסת, שבו היא מציגה נתונים, את חלקם אציג בפניכם, לגבי מה קורה היום במדינת ישראל.
גילה גמליאל: כיום יש בישראל 1,165 נשים נשאיות או חולות במחלה, מתוכן 633 נשים ממוצא אתיופי, 236 אינן ישראליות - בעיקר מהגרות עבודה, ו-296 נשים הן ישראליות ותיקות ואחרות.
גילה גמליאל: בקרב נשים ישראליות ותיקות בארץ אין מגמה של עלייה בשיעורי ההידבקות בנגיף והן מהוות מיעוט מסך הנדבקות, שזה נתון חשוב.