GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
4404: אני מאד מסכימה עם מה שחבר הכנסת טיבי אמר, לגבי תנאי העבודה.
4404: לא פעם היו פניות אל נעמ"ת, ואליי באופן אישי, על שכר מחפיר, במיוחד בענף הייצור ובענפים שהם לא ממשלתיים, כי שם לא חייבים לשלם שכר מינימום כקבוע בחוק.
4404: כלומר, ניתן לראות ניצול מאד רציני.
4404: לעתים הנשים אף עוזרות להמשך הניצול, אך אני לא מאשימה אותן, כי אם הן פותחות את הפה להתלונן, אז הן בחוץ.
4404: אז הרבה פעמים הן מסתפקות ב-2,000 או 3,000 שקל, ולא מוכנות למחות, למרות שהן מכירות את החוק.
4404: העניין הזה באמת מאד בעייתי.
4404: החלק של ההכשרה המעשית קיים פה ושם, על אף שאני חשה שהוא אכן טיפה מצומצם.
4404: לדעתי, זה לא רק בגלל תקציבים, אלא גם בגלל עניין של חוסר נכונות ורצון אצל נשים שיש להן מסגלות אישית, והן רוצות לעבוד.
4404: חלק מהנשים שגמרו קורסים של הכשרה מקצועית, וזה עשוי להוות עבורן אמצעי להשגת המטרה, אינן משתלבות, בשל בעיות של מרחק ושל מחסור באזורי תעשייה ומקומות תעסוקה.
4404: דבר זה, בעצם, מקרין גם על האחרות לא להשתלב.
4404: היום הן כבר למדו טכניקה, כלומר, אם מציעים להן להשתלב בלימודים, הן טוענות כי לאחר הקורס ממילא לא מובטחת להן עבודה.
4404: לכן, הן מעדיפות לא להשקיע את הזמן ואת המאמץ, ולפעמים הן מוותרות מראש.
4404: מה שכן, יש פה ניצוץ של תקווה, בחלק של עסקים קטנים שמתפתחים.
4404: אנחנו רואים את זה בקורסים משולבים, וגם בנעמ"ת אנחנו עושים קורסים של יזמות עסקית, ואף קידמנו יוזמה יחד עם הרשות למעמד האישה, בנושא עסקים.
4404: דבר זה מקנה תעסוקות ביתיות, אמנם קטנות בהתחלה, אולם פותר הרבה מאד בעיות פנים, ומקנה אורך נשימה והכנסה כלשהי.
גילה גמליאל: קודם כל, אני רוצה, ברשותכם, לברך את האגודה לזכויות האזרח, על עצם הזמנת הדיון היום.
גילה גמליאל: שנית, אני רוצה לשמוע את סוניה, שהכינה חומר מעמיק בנושא.
סוניה בולוס: אני רוצה להוסיף עוד נתונים, כדי שנבין את הנושא יותר לעומק.
סוניה בולוס: כיום, כמעט 50 אחוז מכל הנשים במדינת ישראל, עובדות בשירות הציבורי, בכל משרדי הממשלה.
סוניה בולוס: רק 10 אחוז מתוך כל הנשים האלה, שעובדות במשרדי הממשלה, הן עובדות ערביות.
סוניה בולוס: נתון זה, כשלעצמו, הוא נתון בעייתי.
סוניה בולוס: זאת אומרת, שיש להכפיל את מספר הנשים הערביות שעובדות בשירות המדינה, כדי להגיע למצב של ייצוג של לפחות 18 אחוזים, שזה האחוז של המגזר הערבי מהאוכלוסייה.
סוניה בולוס: אני חושבת שזה משהו שהממשלה ומשרדיה צריכים לעשות.
סוניה בולוס: מספר הנשים הערביות הוא כל כך קטן, מפני שפשוט אין משרדי ממשלה ביישובים ערביים, כך שאין להן איפה לעבוד.
סוניה בולוס: המצב הזה יצר תופעה, לפיה יש מספר קטן של מקומות תעסוקה בתוך היישובים הערביים, וכתוצאה מכך יש תחרות מאד גדולה.
סוניה בולוס: זאת אומרת שהשכר המשולם הוא מאד נמוך, משום שאם העובדת אומרת: "לא", אז יש אלף עובדות אחרות במקומה, שמוכנות לעבוד בתנאים האלה.
סוניה בולוס: בשנת 1998 נערך סקר בנצרת, שהיא העיר המרכזית, ובה תנאי העבודה הם יותר טובים מאשר ביישובים יותר קטנים.
סוניה בולוס: מתוצאות הסקר עלה שכמעט 62 אחוז מכלל העובדות, קיבלו פחות משכר מינימום.
סוניה בולוס: והיום המצב הוא אפילו יותר גרוע, בשל מצב האבטלה הנוכחי.
סוניה בולוס: חלק מהבעיה הוא חוסר אכיפה, כאשר משרד העבודה פשוט לא אוכפים את חוק שכר המינימום.
סוניה בולוס: יתירה מזאת, היום עלינו מדרגה: למשל, אנחנו באגודה טיפלנו במקרה, שבו שתי דורשות עבודה הופנו למקום עבודה, שבו הציעו להן 1,200 שקלים, עבור משרה מלאה.
סוניה בולוס: שתיהן פנו לשירות התעסוקה, ושאלו: "האם אנחנו יכולות לקבל הצעת עבודה שהיא בלתי חוקית?".
סוניה בולוס: בתגובה, רשמו להן סירוב עבודה.
סוניה בולוס: כלומר, לא רק שלא אוכפים את חוק שכר המינימום, אלא שגם מענישים נשים שרוצות לעמוד על זכויותיהן הבסיסיות בתור עובדות.
סוניה בולוס: ישנם גורמים נוספים שתורמים לבעיה הזאת.
סוניה בולוס: אחד מהם הוא שאין מסגרות לטיפול בילדים קטנים.
סוניה בולוס: יש לי כאן נתונים, לפיהם יש במדינת ישראל היום 80 אלף ילדים, ששוהים במעונות יום ומשפחתונים במדינת ישראל.
סוניה בולוס: רק 10 אלף מתוכם הם ילדים ערבים.
סוניה בולוס: זאת, למרות שהילדים הערבים במדינת ישראל מהווים יותר מ-25 אחוז.
סוניה בולוס: כך, לאמהות הערביות אין מסגרת לשים בה את הילדים הקטנים.
גילה גמליאל: ממה זה נובע, לדעתך?
סוניה בולוס: אין מעונות יום, מכיוון שמשרדי הממשלה לא עושים מספיק מאמצים כדי לקדם את הנושא.
סוניה בולוס: יש 1,600 מעונות יום בישראל, כאשר רק 25 מתוכם עובדים במגזר הערבי.
גילה גמליאל: כאשר מדובר באילו גילאים?
סוניה בולוס: מגיל אפס עד גיל שלוש שנים.
גילה גמליאל: כשמדברים על מעונות יום, מדברים על גילאי אפס עד שלוש.
גילה גמליאל: מבחינת החוק במדינת ישראל היום, אין חובה ממשלתית לגבי העניין הזה.
גילה גמליאל: בואו ננסה למקד את הדיון מבחינת החוק.
גילה גמליאל: גם אני באופן אישי הגשתי הצעת חוק, לפיה יש לעגן את כל נושא מעונות היום, כדי שנשים תוכלנה לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: אין ספק שפיתרון עבור הילד הוא אחד השיקולים המשפיעים על קבלת החלטה של אישה אם לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: אך האם יש לעניין זה השלכה ישירה על מקומות העבודה?
סוניה בולוס: היום, כאשר מוגשת תוכנית מתאר, יש חובה, על פי כמות בנייה באזור מסויים – להקים מעון.
סוניה בולוס: אולם במגזר הערבי, אין מימדים כאלה של בנייה, כי סגנון הבנייה הוא שונה, כך שהוא אינו עונה על המימד החוקי הזה.
סוניה בולוס: אין פרוייקטים מאד גדולים שמחייבים הקמת מעון לפי זה, אבל המשפחתונים הם באחריות של הרווחה.
סוניה בולוס: גורם נוסף הוא נושא ההכשרה המקצועית, כאשר אני לא מדברת רק על ההכשרה המקצועית שממומנת ע"י משרדי הממשלה, אלא גם על בתי ספר מקצועיים.
סוניה בולוס: ברוב בתי הספר המקצועיים במגזר הערבי, מלמדים נושאים מאד מסורתיים כגון תפירה, ספרות, או בישול, אשר אין להם כלל ביקוש בשוק העבודה המודרני.
סוניה בולוס: זהו פשוט בזבוז של זמן, וצריך לחשוב על אלטרנטיבות אחרות, ולהכניס תוכניות שמתאימות יותר לשוק העבודה המודרני.
סוניה בולוס: גורם שלישי הוא בעיית התחבורה הציבורית, שזו גם כן בעיה שצריך לחשוב איך לפתור אותה.
סוניה בולוס: יש לעזור לנשים שגרות ביישובים מרוחקים להגיע לערים יותר גדולות, שבהן היצע העבודה הוא יותר גדול.
סוניה בולוס: גורם נוסף הוא אזורי התעשייה ושטחי התעשייה ביישובים הערביים.
סוניה בולוס: היום, 3.2 אחוז בלבד משטחי התעשייה בתחומי משרד התמ"ת, הם בתוך היישובים הערביים.
סוניה בולוס: אם אין אזור תעשייה – אז אין מקומות עבודה, וזה מהווה גורם נוסף.
גילה גמליאל: החוכמה בישיבות היא לא רק להציף את הבעיות, אלא גם לבחון את הדרכים לפיתרון.
גילה גמליאל: ראינו ששיעור האבטלה באוכלוסייה הזו הוא גבוה, ושבאזור הצפון והדרום יש מצוקה אפילו יותר קשה.
גילה גמליאל: ראינו שיש מספר בעיות אובייקטיביות, וכן ראינו שכדאי לבחון מה החוק אומר, ואולי להוסיף לו תיקון.
גילה גמליאל: בואו נתקדם מכאן הלאה.
גילה גמליאל: צריך לחשוב בצורה יותר יצירתית, כדי לראות איך מתקדמים מכאן, ומה הדרישות שלנו בסוף התהליך.
תג'ריד ג'השאן: אני עו"ד תג'ריד ג'השאן משדולת הנשים.
תג'ריד ג'השאן: אני הולכת לפי הקו המנחה שהתוותה היו"ר, ולא אעלה את הבעיות, כי אני חושבת שהדיון מיצה לא את כל הבעיות אמנם, אבל את רובן.
תג'ריד ג'השאן: מכיוון שנמצאת איתנו חברתי, עו"ד רבקה שקד, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, ולשוחח על תעסוקת נשים וייצוג הולם של נשים ערביות בסקטור הציבורי.
תג'ריד ג'השאן: אני חושבת שעד היום אין לנו ממצאים ונתונים לגבי תעסוקת נשים בסקטור הציבורי, והייתי רוצה לפנות לגורמים המתאימים,שיבדקו את הנושא.
תג'ריד ג'השאן: אני חושבת שאולי כדאי אפילו לקיים דיון מיוחד בהקשר הזה.
תג'ריד ג'השאן: עלינו לחפש מדיניות פעולה, שתביא לייצוגן ההולם של נשים ערביות, כחלק מכלל הנשים במדינת ישראל, וגם כחלק מהאוכלוסייה הערבית – כאשר על שני המקרים חל החוק מבחינת ייצוג הולם.
תג'ריד ג'השאן: כמו כן, אני מציעה גם לבדוק מחדש את התיקון שהוצע בזמנו על ידי חבר הכנסת חסנין אלג'בארה, לייצוג הולם של נשים ערביות.
תג'ריד ג'השאן: בנוסף לחוק הקיים היום, לגבי ייצוג הולם של האוכלוסייה הערבית, הצ'רקסית והדרוזית, עולה היום צורך בסעיף נוסף, או בתיקון של הסעיפים הקיימים – שיביא לייצוג הולם של נשים ערביות באופן ספציפי.
תג'ריד ג'השאן: אבקש ממך, גברתי היושבת ראש, לבדוק את האפשרות.
רבקה שקד: קודם כל, אני מבקשת לומר שנציבות שירות המדינה מטפלת רק במשרדי הממשלה.
רבקה שקד: לכן, כשמדברים על "השירות הציבורי", אז בעצם מתכוונים להרבה מקומות עבודה כמו השלטון המקומי או חברות ממשלתיות, שנציבות שירות המדינה אינה מטפלת בהם.
רבקה שקד: כמו כן, נציבות שירות המדינה לא מנהלת גם את כל הנושא של כוח אדם בהוראה.
רבקה שקד: לכן אני אשוחח כרגע רק על שירות המדינה, ומשרדי הממשלה פרופר.
רבקה שקד: שירות המדינה מקיף כשישים אלף עובדים, לא כולל את המספרים של מערכת הביטחון, כאשר 62 אחוז מהם הם נשים.
רבקה שקד: לפי חלוקת העבודה הפנימית הקיימת בנציבות שירות המדינה, אני לא מטפלת בבני מיעוטים, אלא אחראית רק על הנושא של קידום נשים.
רבקה שקד: יש אגף אחר שמטפל בנושא של בני מיעוטים, שלא נמצא כאן היום.
רבקה שקד: הבאתי איתי את הנתונים שנציבות שירות המדינה פרסמה, כפי שפורסמו על ידי הגברת הניה מרקוביץ', שהיא אחראית על הנושא הזה, ואני מניחה שרבים פה מכירים אותה.
רבקה שקד: צריך לדעת שהייצוג הכללי של בני מיעוטים בתוך שירות המדינה הוא מאד מאד נמוך.
רבקה שקד: סך הכל, בשנת 2002, היו 6.1 אחוז בני מיעוטים מכלל העובדים, כלומר 3,440 עובדים בני מיעוטים, מתוך יותר מ-56 אלף עובדים.
רבקה שקד: הכוונה לא רק לערבים.
רבקה שקד: מתוך המגזר הזה של אותם בני מיעוטים, היו בשנת 2002 38.3 אחוז נשים, כלומר 1,316 נשים.
עלי חיידר: אני עו"ד עלי חיידר, מטעם עמותת "סיכוי", והמרכז האיגודי הערבי לפיתוח כלכלי, ובמסגרת העבודה שלי אני ממש מנהל את העניין הזה של קידום אזרחים ערבים לתפקידים בכירים בשירות המדינה, בחברות הממשלתיות, ובמערכת בתי המשפט.
עלי חיידר: היום יש חוק, שהתקבל לפני שנתיים וחצי, שמחייב ייצוג הולם.
רבקה שקד: רק בשירות המדינה, זה לא כולל את כל השירות הציבורי.
רבקה שקד: לגבי נשים בכלל, יש חוק שמחייב בכל השירות הציבורי; לגבי בני מיעוטים, החוק מתייחס רק לשירות המדינה.
רבקה שקד: בשירות המדינה יש להן, לכאורה, העדפה מתקנת כפולה, אולם בשירות הציבור, רק בגין היותן נשים.
עלי חיידר: לפניכם דו"ח שכתבנו, ואני גם אגיש זאת ליו"ר ולחברי הכנסת הערבים.
עלי חיידר: זה דו"ח שאני מכין מדי שנה, תוך שאני עוקב גם אחרי הנתונים של נציבות שירות המדינה, והוא כולל את הנתונים לגבי הייצוג של הנשים הערביות בשירות המדינה.
עלי חיידר: עד סוף שנת 2002, היו 1,316 עובדות לא יהודיות, שהן מהוות 38 אחוז מכלל העובדים הערבים בשירות המדינה.
עלי חיידר: הנתון הזה לא כולל רק נשים ערביות, אלא כולל גם 17 עובדות ערביות לא מוסלמיות, המהוות 1.3 אחוז מכלל העובדות הלא יהודיות בשירות המדינה; וכן 104 עובדות נוצריות לא ערביות.
עלי חיידר: היו"ר גילה גמליאל: מה התפקידים שלהן?
עלי חיידר: כ-97.3 אחוז מכלל העובדות הערביות בשירות המדינה, מועסקות על ידי שישה משרדים ממשלתיים שהם: משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד החינוך, משרד המשפטים והנהלת בתי המשפט.
עלי חיידר: רובן ככולן עובדות בתפקידים מאד זוטרים, בתפקידים סקטוריאליים, שנותנים שירות לחברה הערבית.
עלי חיידר: כמו כן, כולן עובדות באזור המגורים שלהן, באזור הצפון.
עלי חיידר: אין כמעט אף עובדת ערבייה שמועסקת בתפקיד בכיר במשרדים הממשלתיים הראשיים בירושלים, ועל כן הן לא נגישות לעניין של קבלת החלטות, והן לא יכולות להשפיע על המדיניות של הממשלה.
עלי חיידר: לכן היו גם תיקונים בשנתיים וחצי – שלוש שנים האחרונות.
עלי חיידר: האחד, שנוגע לשירות המדינה, מטיל חובה על נציבות שירות המדינה לקבוע יעדים לגבי האפשרות לקדם את הייצוג של הנשים הערביות.
עלי חיידר: יעדים כאלה לא נמצאים, לדעתי.
עלי חיידר: מצד שני, אני מודע גם למאמצים שנעשים על ידי הגברת הניה מרקוביץ'.
עלי חיידר: כל שנה הנתונים האלה צריכים להיות מובאים לועדת חוקה, חוק ומשפט, אולם בשנה שעברה הנתונים האלה לא הובאו אליה.
עלי חיידר: בקדנציה הקודמת, היתה ועדת משנה לועדת חוקה, חוק ומשפט, שעסקה בנושא של ייצוג האזרחים הערבים, ואני חושב שצריכה להיות ועדה כזו גם בקדנציה הנוכחית.
עלי חיידר: בנוסף לכך, באף אחד מהמשרדים הממשלתיים, למשל, במשרדי המדע, החוץ, ביטחון הפנים, התחבורה, התשתיות הלאומיות, הבינוי והשיכון, התיירות והתקשורת – אין אף עובדת ערבייה.
עלי חיידר: זאת, על אף שהמשרדים האלה הם מאד חשובים לאזרחים הערביים, וגם להתפתחות שלהם.
עלי חיידר: במשרדי הדתות ואיכות הסביבה – יש עובדת ערבייה בכל אחד מהם.
עלי חיידר: במשרד המסחר והתעשייה, וכן ביחידת הסגן למנהל מקרקעי ישראל – יש שתי עובדות ערביות.
עלי חיידר: על כן, רוב העובדות הערביות מועסקות בתפקידים של נתינת שירות רק לחברה שלהן, משום שיהודים לא יכולים למלא את התפקידים האלה.
עלי חיידר: בנוסף לכך, היה תיקון לפני שלוש שנים, שמבטיח ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית, בדירקטוריונים של החברות הממשלתיות, דבר שהיה דומה לתיקון שהיה בנוגע לייצוג של הנשים ב-93'.
עלי חיידר: מ-93' ועד עכשיו, הייצוג של הנשים היהודיות עלה בצורה מצויינת, לפי דעתי, כאשר היום יש 214 נשים יהודיות שהן דירקטוריות בחברות הממשלתיות.
עלי חיידר: במהלך שלוש השנים האחרונות, לא עלה הייצוג של הנשים הערביות בדירקטורים של החברות הממשלתיות, והמספר נשאר עומד על 6 נשים בלבד.
עלי חיידר: על כן, האחריות של השרים, לפי דעתי, שחלק גדול מהם גם מהליכוד, חייבים למנות אזרחים ערביים לתפקידים האלה.
גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, האם מבחינת החוק, ייצוג הדירקטורים במגזר אכן מיושם?
עלי חיידר: יש חוק החברות הממשלתיות, ובמסגרתו היתה עלייה לגבי מספר הגברים הערבים, שאמנם היתה עלייה קטנה מאד, ולא כל כך משביעה רצון.
עלי חיידר: הנתונים גם נמצאים כאן בדו"ח, בעמוד 42.
עלי חיידר: אבל לגבי הנשים לא היתה שום עלייה, יש כיום רק 6 נשים ערביות, לעומת 214 נשים יהודיות.
עלי חיידר: על כן, זוהי אחריות של הממשלה, של השרים, שהם האחראים על המינויים.
עלי חיידר: לצערי, לאחרונה גם נדחתה עתירה שהגישה עמותת "עדאללה" בנושא הזה, שעתרה נגד הממשלה, בכוונה לחייב את השרים למנות נשים ערביות.
עלי חיידר: גם המצב במערכת בתי המשפט קשה מאד.
עלי חיידר: אמנם שם, חוק שירות המדינה – מינויים, לא חל על מינוי שופטים, אבל חל לגבי העובדים במערכת האדמיניסטרטיבית בבתי המשפט.
עלי חיידר: יש רק 27 שופטים ערבים, מתוך 484 שופטים, והם מהווים רק 5 אחוז.
עלי חיידר: יש רק 3 שופטות ערביות, עד כמה שידוע לי.
עלי חיידר: גם מתוך העובדים המנהליים במערכת בתי המשפט, אחוז העובדים הערבים קטן.
עלי חיידר: יש מגמה של עלייה, אבל היא מאד קטנה, ולא כל כך משמעותית.
עלי חיידר: הטיפול וההתמודדות עם המצב, צריכים להיות באופן יותר רציני, וגם באופן הוליסטי.
עלי חיידר: כלומר, יש לטפל בכל התחומים.
עלי חיידר: במיוחד מוטלת האחריות בעניין הזה על נציבות שירות המדינה, על השרים, ועל הממשלה.
עלי חיידר: כאשר אני מודע גם לעובדה שהתקבלה החלטת ממשלה ב-19 לאוגוסט, שקבעו שכמדיניות מתחייבים שבמהלך השנה, לפחות בכל אחת מהחברות הממשלתיות, יהיה דירקטור ערבי אחד, וגם ימשיכו בתוכנית.
גילה גמליאל: אם אנו רואים שהמגמה היא בכיוון חיובי, עלינו להציף את הדברים בצורה שיהיה ניתן להיות ממוקדים, ולשים את האצבע על המקומות שבהם יש מה לעשות.
גילה גמליאל: ממה שאני מכירה, לפחות, הממשלה הנוכחית אכן פועלת במגמה חיובית, ואנחנו צריכים לבוא עם הצעות קונקרטיות.
אחמד טיבי: אני רוצה לומר משהו מעדות אישית.
אחמד טיבי: יש שר שפנה אליי כבר כמה פעמים, והוא רוצה להכניס אישה כדירקטורית באחת החברות הממשלתיות שהן תחת שליטתו, אולם מזה שישה חודשים, עד לרגע זה, הוא לא מצליח.
אחמד טיבי: כך, שגם אם יש מישהו שיש לו נטייה, זה לא תמיד מסתיים בתוצאה חיובית.
עלי חיידר: ברשותך, אני אעלה עוד שתי נקודות ואסיים.
עלי חיידר: בעקבות התיקונים של חוק החברות הממשלתיות, אנחנו עשינו עבודה מאד רצינית: פרסמנו את התיקון של החוק בשפה הערבית, הקמנו מאגרי מידע, יש לנו שמות של מועמדים ומועמדות, שאותם אנחנו שולחים לשרים.
עלי חיידר: כמו כן, אנחנו גם מוסרים לאנשים את הנכונות שלנו לסייע להם.
עלי חיידר: אני רוצה להציע בהזדמנות זו, לאוזניהם של חברי הכנסת הנמצאים כאן, את החסר בחוק לפי דעתי.
עלי חיידר: בחוק החברות הממשלתיות, אין חובה שמבטיחה ייצוג הולם לאזרחים ערבים, כעובדים בחברות הממשלתיות.
עלי חיידר: יש רק חובה שמבטיחה ייצוג הולם של אזרחים ערביים כדירקטורים בחברות הממשלתיות.
עלי חיידר: דירקטורים זה חשוב בעניין של פיתרון לגבי השפעה על מדיניות, אבל בחברות ממשלתיות יש כמעט 60 אלף עובדים, שהייצוג של האזרחים הערבים בהם הוא פחות מאחוז אחד.
עלי חיידר: מדובר בחברת החשמל, בזק, וכל החברות מהסוג הזה.
עלי חיידר: לכן, לפי דעתי, צריך לעגן את זה בחוק.
עלי חיידר: בנוסף לכך, יש בישראל כיום 16 רשויות ממשלתיות: רשות השידור, הרשות השניה לטלוויזיה ולרדיו, הרשות לשיקום האסיר, וכן האלה.
עלי חיידר: גם בהן אין שום חובה שיהיה ייצוג הולם או העדפה של אזרחים ערבים.
עלי חיידר: גם כאן יש להגיש איזה שהוא תיקון בחוק, שיבטיח את הייצוג ההולם.
גילה גמליאל: גם ברשויות המוניציפליות אין חובה, וזו ממש קטסטרופה בהווייתה, נכון?
עלי חיידר: נכון.
עלי חיידר: היו"ר גילה גמליאל: אני ניסיתי לסייע למספר נשים שהתמודדו בבחירות האחרונות, ולצערי, ממש ללא הצלחה.
עלי חיידר: בעניין הייצוג הפוליטי של נשים ערביות בבחירות, היה לנו איזה שהוא קורס הכשרה לנשים, ואחת מהן אף הצליחה בבחירות.
גילה גמליאל: אני תמיד טוענת שהממסדים הפנימיים מאד משפיעים ומשליכים על הדברים באופן כללי.
גילה גמליאל: אני אומרת את זה גם הרבה בעניין של הצבא, והדבר חל גם על ההיבט המוניציפלי.
גילה גמליאל: שם יש בעיה אמיתית בייצוג של נשים: אין כלל חובה שיהיו נשים עובדות ברשויות המוניציפיליות, קל וחומר אין חובה שיהיה להן ייצוג בהתמודדויות.
גילה גמליאל: דבר זה יוצר אחר כך בעיה אמיתית, שמשליכה על פני החברה בכלל, ועל הייצוג בכנסת.
גילה גמליאל: היתה רק חברת כנסת ערבייה אחת, וגם הייצוג ברשימות גם לא גדול במיוחד.
גילה גמליאל: כל הדברים האלה הם בעיה אמיתית, ויש להם משמעות מאד מכרעת על החברה.
גילה גמליאל: לכן גם כאן צריך לעשות איזה שהוא מהפך תפיסתי, בטווח של ארבע שנים, אולם זה לא הנושא העיקרי כרגע.
גילה גמליאל: זהבה מעיריית בת ים, ביקשה ממני באופן מיוחד להגיע לדיון הזה, ונרצה לשמוע אותך.
זהבה מזור: אני הגעתי לכאן בזכות חברי, אחמד סעיד, מסכנין, ששם יש בעיה די קשה בסקטור הערבי.
זהבה מזור: לפני שאתחיל את דבריי, אגיב לגבי עניין שהועלה כאן קודם.
זהבה מזור: למיטב ידיעתי, בשלטון המקומי מחייבים בחוק להעסיק 10 אחוז מוגבלים, ובעיריית בת ים החוק הזה גם מיושם לחלוטין.
זהבה מזור: אצלנו בבת ים יש אוכלוסייה ערבית, ואם השלטון המקומי יחייב את הרשויות להעסיק 10 או 20 אחוז בני מיעוטים, או ערביות – זה יהיה דבר מבורך.
4404: בעניין של החקיקה, גברתי, ההיסטוריה הוכיחה, שכל השינויים שבמהלכן נשים התקדמו באופן יותר מזורז, הושגו בעקבות חקיקה.
גילה גמליאל: צריך גם לחשוב על חקיקה הגיונית, כי לטעמי, יש פה בעיה מבחינת נגישות.
4404: אמנם יש פה שני חוקים, שבאו כדי לתת שוויון לסקטורים שהיו מופלים: הערבים והנשים.
4404: אבל אם נסתכל על זה בפועל, הנשים הערביות נופלות בין הכיסאות.
4404: כי כשמדברים על ערבים, אז זה יותר גברים ערבים, וכשמדברים על נשים, אז זה יותר נשים יהודיות.
4404: לפי דעתי, אפשר להכניס תוספות מסויימות לחקיקה, שנוגעות לנשים הערביות באופן מיוחד.
4404: החקיקה היא הצעד הבטוח ביותר, שיביא לייצוג הולם ברשויות המקומיות.
גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע מי שלא דיבר, ולאחר מכן נסגור את הישיבה.
ח'לאילה אמאני: אני מייצגת כאן, ביחד עם חברתי, את לשכת עורכי הדין.
ח'לאילה אמאני: הועלו כאן הרבה נתונים סטטיסטיים לא כל כך משמחים, שמצביעים על כך, שלמרות שנעשתה חקיקה בנושא, היא לא יושמה, ולא עשתה את מה שהיא היתה אמורה לעשות.
ח'לאילה אמאני: זאת, משום שאין אכיפה.
ח'לאילה אמאני: אין דרך ושיטות לאכוף את החקיקה הזאת, ולא תוקנו תקנות, המחייבות את יישום החוק.
ח'לאילה אמאני: לדוגמא, אם מסתכלים בטופס של המכרזים לנציבות שירות המדינה, יש סעיפים שממש מחייבים את ממלא הטופס לרשום שמות אנשים שהוא מכיר, ויכולים להמליץ עליו.
ח'לאילה אמאני: אם אני אישה ערבייה, אני לא מכירה אנשים חשובים במדינה; אם לא ארשום שמות ממליצים, לא יקבלו אותי.
ח'לאילה אמאני: יש לי נתון נוסף, שלקחתי מאחד השופטים בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה.
ח'לאילה אמאני: 80 אחוז מהמתדיינים בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה, הם ערבים.
ח'לאילה אמאני: למרות זאת, מכהנת שם שופטת ערבייה אחת.
ח'לאילה אמאני: יש לי עוד הרבה דוגמאות, שאין זמן לפרט אותן כאן.
ח'לאילה אמאני: הרעיון הוא, שגם אם נפעל לחקיקת חוקים או לתיקון חוקים, צריך לחשוב גם על שיטות לאכיפת החוקים האלה.
ח'לאילה אמאני: למשל, חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, אומר בצורה חד משמעית, שמעביד לא יכול שלא לקבל אדם לעבודה, מחמת מינו או גזעו, או נכות שיש לו.
ח'לאילה אמאני: אולם, כשאני מגישה את מועמדותי למקום עבודה מסויים, מבקשים ממני קורות חיים.
ח'לאילה אמאני: אם לאחר מכן שולחים לי מכתב שלא התקבלתי – אין חובה לנמק.
ח'לאילה אמאני: הם לא יגידו לי שלא התקבלתי מכיוון שאני אישה, או מכיוון שאני ערבייה, או מכיוון שאני בהריון.
גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה פרקטי לבקש מכל מקום לנמק למה לא מקבלים אדם לעבודה.
רבקה שקד: תמיד גם אפשר למצוא נימוק אחר, כגון שיש לך פחות ניסיון.
ח'לאילה אמאני: אין לאישה הזדמנויות לבדוק, אם היא אכן הופלתה, מחמת מינה או מחמת גזעה.
גילה גמליאל: מבחינה מעשית, אי אפשר לבקש ממקום העבודה לנמק מדוע לא קיבלו אדם לעבודה.
גילה גמליאל: תחת זאת, צריך לבוא על דרך החיוב: לדאוג שתהיה חקיקה שתדאג להעדפה מתקנת, ובהעדפות מתקנות לוודא אכיפה.
גילה גמליאל: דבר זה גם קיים בחלק מהמקומות, ואולי צריך לחדד זאת במקומות נוספים.
ח'לאילה אמאני: עוד הערה אחת באותו נושא.
ח'לאילה אמאני: אין אכיפה של חוק שכר מינימום, וברור שנשים נפגעות יותר מכך.
ח'לאילה אמאני: אפילו ברשויות המקומיות, אין אכיפה של שכר שווה לעובדת ולעובדת, ויש פערים של 50 אחוזים בין השכר של נשים לבין השכר של הגברים.
ח'לאילה אמאני: הדבר קורה גם ברשויות מקומיות יהודיות, ואפילו במשרדי הממשלה.
ח'לאילה אמאני: זאת, על אף שיש חוק שאוסר את זה.
ח'לאילה אמאני: אולם, מוצאים לכך כל מיני פיתרונות, כמו למשל לשנות את ההגדרה של התפקיד: "עוזרת המנהל" לעומת "סגן המנהל".
ח'לאילה אמאני: היום יש כלים בחוק, כך שאפשר לתבוע, ואפשר להביא מומחה בניתוח עיסוקים – אבל פשוט אין אכיפה.
ח'לאילה אמאני: לאגף לאכיפה יש אפילו סמכות להגיש כתבי אישום פליליים, ולא רק תביעה אזרחית – אבל הם לא עושים את זה.
ח'לאילה אמאני: הסיבה היא, שאין פיקוח.
ח'לאילה אמאני: אם נסתכל על ההיסטוריה של תביעות של נשים, שתבעו את המעסיק שלהם בגלל הפרת זכויות עבודה בסיסיות, כמו שוויון, שיש מספר חוקים שמתייחסים אליהן – נראה מספר מאד קטן של נשים, שבסופו של דבר הצליחו לפנות לבתי המשפט.
ח'לאילה אמאני: צריך לחשוב למה זה קורה.
גילה גמליאל: כל הנושא של פערי שכר בין גברים לנשים, הוא נושא כאוב.
גילה גמליאל: אם פורטים אותו, ניתן לראות שהוא תלוי בתנאי עבודה שונים, כמו הגדרות שונות לתפקידים, או תוספות שכר, ולא בהגדרה הבסיסית של משכורת.
גילה גמליאל: בנקודות מסויימות, שבהן יש אפשרות לבצע אכיפה, כמו בשירות המדינה – גם שם עדיין רואים את הפערים בשכר.
גילה גמליאל: זה קורה כאשר רואים פשוט פחות נשים, ככל שהדרג גבוה יותר.
ח'לאילה אמאני: יש לי עוד שני נושאים קצרים, שאני אדבר עליהם בקצרה.
ח'לאילה אמאני: עלה פה קודם עניין התחבורה הציבורית, שלא מאפשרת לנשים להגיע למקומות שמתקיימים בהם קורסי הכשרה, ולמקומות העבודה עצמם.
ח'לאילה אמאני: צריך למצוא מקומות עבודה קרובים למקומות המגורים שלהן, כמו אזורי תעשייה, או פשוט להקל במס על עסקים גדולים, שיפתחו סניפים באזורי מגורים שיש בהם כפרים ערביים דחוקים.
ח'לאילה אמאני: זאת, כפי שיש הקלות מס, שמעודדות מגורים של אנשים במקומות מסויימים ברחבי המדינה.
ח'לאילה אמאני: בנוסף, רציתי גם להדגיש את העניין שדיברתי עליו קודם, והוא השמטת סעיפים מסויימים בטפסים המיועדים למילוי בעת בקשה למשרה בשירות נציבות המדינה, או במקומות חשובים אחרים, כמו חברות ממשלתיות.
ח'לאילה אמאני: לפי דעתי, צריך פשוט להשמיט את הנושא של "לאום" ו"מין".
גילה גמליאל: אבל אז תיווצר בעיה, שלא יהיה אפשר לעשות את ההעדפה.
תג'ריד אל-אחמד: אני רוצה להמשיך באותו כיוון, כי אני מרגישה שהתחלנו לדבר על פיתרונות, וזה מאד טוב.
תג'ריד אל-אחמד: אני תג'ריד אל-אחמד מעמותת "כיאן", ארגון פמיניסטי בחיפה, ואני רוצה לדבר על שני דברים: התפקיד של הארגונים הפמיניסטיים, והתפקיד של הנשים, במילוי החלל הזה שנוצר בעקבות אי מילוי התפקיד של הממשלה, ובמיוחד במגזר הערבי, גם של הרשויות המקומיות.
תג'ריד אל-אחמד: אנחנו כל הזמן מדברים, ומביאים נתונים, אבל בסוף אין אנשים שבאמת מתחילים לפעול, ומציעים פיתרונות ריאליים.
תג'ריד אל-אחמד: בארגונים הפמיניסטיים היום יש כיוון של עידוד תעסוקת נשים, דרך קורסים להעצמה כלכלית, דרך פרוייקטים, או דרך קבוצות של העצמה.
תג'ריד אל-אחמד: נושא ההעצמה הוא נושא מאד מרכזי בעבודה של ארגונים פמיניסטיים.
תג'ריד אל-אחמד: אני רוצה לדבר על "כיאן" בצורה ספציפית, בעניין התחבורה הציבורית.
תג'ריד אל-אחמד: יש קבוצת נשים, שעברה קורס להעצמת נשים, והיום הן עובדות על פרוייקט קהילתי באחד הכפרים בצפון, שמהותו להכניס תחבורה ציבורית לכפר.
תג'ריד אל-אחמד: מדובר בקבוצה של עקרות בית, לא משכילות ולא עובדות, ואני חושבת שזה לא התפקיד שלהן בכלל.
תג'ריד אל-אחמד: הן עושות את התפקיד של הממשלה ושל הרשויות המקומיות, שהם צריכים לדאוג לכך.
גילה גמליאל: אני מוכרחה לומר שזה דבר מאד יפה.
גילה גמליאל: אני גם עובדת כעת עם מספר נשים מאחד הכפרים, שהתאגדו על מנת לטפל בעניין האנטנות.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר שהיוזמה האישית היא דבר פשוט מרתק ומדהים, ועכשיו אני מעלה את זה לדיון בועדת מדע וטכנולוגיה.
תג'ריד אל-אחמד: לפי דעתי, הנשים האלה צריכות ללכת ולעבוד, ולא לדאוג לדברים שהממשלה והרשויות המקומות צריכות לדאוג להם.
תג'ריד אל-אחמד: בהקשר זה, אציין כי אתמול היה דיון בוועדה לזכויות הילד, בנושא המשפחתונים.
תג'ריד אל-אחמד: המשפחתונים היום מספקים מאות מקומות עבודה, גם למטפלות במשפחתונים, וגם לאמהות העובדות.
תג'ריד אל-אחמד: אם אישה לא מוצאת איפה לשים את הילד שלה - גם היא מפסידה מקום עבודה, וגם המטפלת מפסידה מקום עבודה.
תג'ריד אל-אחמד: בנוסף, כמעט ואין מעונות יום במגזר הערבי, כך שהמסגרת היחידה עבור הילדים היא המשפחתונים.
תג'ריד אל-אחמד: לצערי הרב, יש הצעת חוק שלא עברה לגבי המשפחתונים, מכיוון שהיתה התנגדות של ועדת שרים; אך מהצד השני, יש כנראה כיוון של הפרטת המשפחתונים ממשרד העבודה ומשרד הרווחה.
תג'ריד אל-אחמד: יש שתי טענות: הטענה הראשונה, היא שבמשרדים הולכים להפריט את המשפחתונים, כדי לפתור את הבעיה של אי העברת הכספים מהרשויות המקומיות למטפלות; והטענה השניה, שאני חושבת שיש בה היגיון, היא שלא ניתן לחוקק חקיקה, רק בשביל תת קבוצה קטנה שדורשת זאת, אלא יש למצוא פיתרון כללי.
תג'ריד אל-אחמד: אבל במקרה הספציפי הזה, אני לא יודעת עד כמה פיתרון כללי באמת ייתן מענה.
תג'ריד אל-אחמד: לצערי הרב, זה מקצוע שמספק הרבה עבודה לנשים – גם לאמהות העובדות, וגם למטפלות – והיום הוא נמצא במצב לא טוב.
עדי עדוי: אני עדי, מהרשות לקידום מעמד האישה.
עדי עדוי: אין ספק שיש להתייחס לקידום מעמד האישה, כאל חלק בלתי נפרד מקידום המשק הכלכלי הישראלי בכלל, וזו היתה הראייה שלנו מאז שהתחלתי את תפקידי.
עדי עדוי: הנקודה הראשונה היא, שיש משולש לעשייה בעניין קידום מעמד האישה: משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות הערביות, ואנשי העסקים.
עדי עדוי: אם נסתכל על החלטת הממשלה 2467, אשר אושרה ביום 16 לספטמבר 2001, ומספרה 769, על פי התוכנית הרב שנתית למגזר הערבי – משרד העבודה נדרש להקצות 67 מיליון ₪ להכשרה מקצועית, כאשר כל שנה יוקצו 6 מיליון ₪ לפתיחת כיתות השלמת השכלה לנשים.
עדי עדוי: תקציב כזה כמעט לא יושם ולא בוצע, אף על פי שהיו חריגים פה ושם.
עדי עדוי: ההחלטה הזו נפלה בין הכיסאות, במעבר בין שר העבודה ושר הרווחה, וזה פגע ישירות במגזר הערבי.
עדי עדוי: הכשרה מקצועית למובטלות היא שונה, על פי הצרכים של השוק הישראלי.