GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדנה ארבל: אחת הדוגמאות שאני תמיד זוכרת, הוא אותו מקרה בחיפה שבאה הבת עם מתנה ליום ההולדת של האם, ובעוד היא יושבת ליד מיטת אימה החולה והן פותחות את העטיפה של המתנה, הגיע הבעל שהיה נמצא עם האם בסכסוך על רכוש בהליכי הגירושין, ועם האולר הקטן הוא דקר אותה דקירה אחת והיא צנחה ומתה אל מול אמה.
עדנה ארבל: בית המשפט תחילה לא האמין לאם, כיוון שהגרסה הראשונה לא התאימה לגרסה השנייה, ומאחר והיה מדובר רק באולר ובדקירה אחת, הוא הרשיע את הבעל בהריגה.
עדנה ארבל: אנחנו ערערנו לבית המשפט העליון, ולא הצלחנו לשכנעו כי מדובר במעשה רצח שהיה לו תכנון והכנה.
עדנה ארבל: זאת דוגמא אחת מיני רבות.
עדנה ארבל: כל מקרה מזעזע אולי יותר מכל הסטטיסטיקות ומכל המספרים.
עדנה ארבל: הפכנו לחברה אלימה, ולעיתים אף אכזרית מאוד.
עדנה ארבל: גם הסיפורים והמעשים שמתוארים הם מאוד אכזריים.
עדנה ארבל: המספרים אמנם לא גדלו, ואף במקרים מסוימים קטנו, אך המעשים הפכו להיות אכזריים, כפי שלא ידענו בעבר.
עדנה ארבל: בחלק גדול מהמקרים הנשים הן הקורבנות, אך לא רק נשים אלא גם ילדים וגברים.
עדנה ארבל: במבט לאחור, אני מוכרחה לומר שנעשה הרבה בעניין.
עדנה ארבל: תודות לוועדה הזו ולחברות הכנסת שהיו חברות בה, ותודות לכל שדולות הנשים שנתרמו לעניין.
עדנה ארבל: אני עוד זוכרת את ההפגנות מול בית המשפט המחוזי, כאשר הייתי שופטת, שבאו להתריע על הענישה הנמוכה.
עדנה ארבל: אני חושבת שזה אחד התחומים שלדעת הדעה היתה תרומה אדירה בעניין הזה, והלוואי שהיינו נתקלים בזה גם בתחומים אחרים, בתאונות דרכים ובתחומים נוספים.
עדנה ארבל: התרומה של הציבור היתה אדירה.
עדנה ארבל: כולכן מכירות את החקיקה ששונתה והוחמרה, הענישה הוחמרה בחוק ונקבעו עונשי מינימום.
עדנה ארבל: היום זה כבר נראה מובן מאליו, אבל קדמו לכך הרבה ויכוחים.
עדנה ארבל: מינו ועדה בראשות השופט גולדברג לנושא של הבניית שיקול הדעת בענישה, והיה ויכוח האם לקבוע או לא לקבוע עונשי מינימום.
עדנה ארבל: היתה מחאה גדולה והתנגדות גדולה, אך אנחנו לאט לאט הצלחנו להזיז את הקיר.
עדנה ארבל: כאשר אני אומרת הצלחנו, אני מתכוונת לכל אחת ואחת שיושבת כאן.
עדנה ארבל: המאבק היה על החקיקה ועל כל מרכז סיוע שנמצא ליד הפרקליטויות.
עדנה ארבל: הנושא של קורבנות פעם לא היה מובן מאליו, אך לאט לאט, נרקם חוק קורבנות עבירה, כפי שקיים היום.
עדנה ארבל: היום יש זכויות גם לקורבנות.
עדנה ארבל: למתלוננת יש מעמד בהליך המשפטי ובנושא של הסדרי טיעון, ומקום בבית המשפט.
עדנה ארבל: אלה דברים שפעם לא היו מובנים מאליהם.
עדנה ארבל: נקבעה גם דרך לליווי הקורבנות האלה, וזה נעשה בצורה מדהימה היום.
עדנה ארבל: נערכו השתלמויות, שמענו מומחים ולמדנו את הנושאים האלה.
עדנה ארבל: הוקמו ועדות רבות בנושא האלימות שעשו עבודה אדירה.
עדנה ארבל: אני חושבת שכל אחת מכן היתה חברה בוועדה כזו.
עדנה ארבל: לא תמיד כל ההמלצות מיושמות, וזאת בגלל בעיות תקציב.
עדנה ארבל: אני אומרת, כי די לבחון את ההמלצות שישבו בעבר, ולנסות ליישם את ההמלצות.
עדנה ארבל: לא צריך כל פעם למנות ועדות חדשות.
עדנה ארבל: אני מוכרחה לומר כי בתחומי האכיפה המשטרה עשתה רבות, היא צירפה מומחים לחקירות, היא פעלה כדי לקבל את התלונות ולא לבטל תלונות של נשים שבאו ומבקשות לבטל את התלונה בגלל פחד ואיומים.
עדנה ארבל: יש היום מודעות אדירה.
עדנה ארבל: אנחנו בפרקליטות הגשנו הרבה מאוד ערעורים, 60% מהערעורים שאנו הגשנו לבית המשפט העליון הם בנושאים שדל אלימות במשפחה.
עדנה ארבל: הגענו לענישה של 30 שנות מאסר ו-28 שנות מאסר, ענישה שלא היתה קיימת בעבר.
עדנה ארבל: אני שומעת בימים אחרונים שמצטטים את אותו מקרה בו אותו בעל קיבל חצי שנה שנות שירות.
עדנה ארבל: מדובר במקרה אחד שיכול להיות שהיה מוצדק או לא מוצדק, וצריך לראות את התמונה בכללותה.
עדנה ארבל: אני חושבת שהים הענישה הוחמרה, אבל עדיין צריך לעשות עוד.
קריאה: בכמה מקרים נכנסו בעלים ל-30 שנות מאסר?
עדנה ארבל: היו מספר מקרים בחיפה שאושרו על ידי בית המשפט העליון.
עדנה ארבל: היום אנו שומעים על עונשים של 28 שנות מאסר, 25 שנות מאסר, 30 שנות מאסר, וזה כבר נשמע מובן מאליו, אך קדמו לכך הרבה מאבקים.
עדנה ארבל: כולנו עשינו רבות, אך עדיין לא די ולא מספיק.
עדנה ארבל: עדיין נשאר הרבה מה לעשות.
עדנה ארבל: כל מקרה של אלימות וכל מקרה רצח מאותת לנו כי לא נעשה די בנושא.
עדנה ארבל: כל מערכת צריכה לעשות בדק בית בביתה ולראות מה היא יכולה לתרום בנושא.
עדנה ארבל: אנחנו במערכת האכיפה משוכנעים שנשים קורבנות צריכות להיות מסוגלות למסור תלונה במשטרה בביטחון, ולדעת כי המערכות עומדות מאחוריהן, עם גוף להערכת מסוכנות ותחילתו של תהליך של שיקום וטיפול.
עדנה ארבל: הרעיון הוא שליד כל תחנת משטרה יהיה גוף של מומחים, כדי שהעניין הזה לא יוטל רק על החוקר שיצטרך לבדו להחליט האם המקרה של המתלוננת הוא מקרה מסוכן או לא מסוכן, או האם אפשר לשלוח אותה הביתה אחרי שהיא התלוננה או שזה מסוכן.
עדנה ארבל: כל זאת כדי שלא נתע
עדנה ארבל: ורר אחרי הרצח ונגיד כי לפני חצי שנה היא התלוננה במשטרה ולא ידעו שהמקרה הזה הוא מקרה מאוד מסוכן, למרות שלכאורה זה נראה מקרה תמים.
עדנה ארבל: אנחנו והמשטרה לא יכולים לקחת את זה לבד על עצמנו.
עדנה ארבל: אנחנו צריכים את המומחים ליד החוקר, כדי שיסייעו וילוו את המקרה עד אשר הוא מתחבר עם גורמי הרווחה והגורמים המקצועיים הנוספים.
עדנה ארבל: אם המקרה מופנה לבית המשפט, צריך שיהיה את הליווי המתאים.
עדנה ארבל: אם המקרה מופנה לשירותי הרווחה, שיהיה את הליווי המתאים.
עדנה ארבל: צריך שמערכת אחת תיגע במערכת השנייה, כדי שלא יהיו הצמתים בהם אישה, מתלוננת או משפחה מוצאת את עצמה פתאום בלי העזרה ובלי הסיוע, ולא יודעת לאן לפנות.
עדנה ארבל: זה בדיוק הרגע בו הבעל מגיע עם הסכין.
עדנה ארבל: אנו משוחחים עם השר דני נווה כל יומיים בעניין הזה.
עדנה ארבל: אני רוצה לנצל את היום הזה ואת הבמה הזו כדי לבקש לקיים את החלטת הממשלה מחודש מרץ, כדי ליישם את הרעיון הזה במספר תחנות.
עדנה ארבל: אנחנו דיברנו על פיילוט של כמה חודשים, כדי לראות איך הדברים פועלים בשיתוף עם אנשי מקצוע, קרימינולוג קליני, עובד סוציאלי, חוקר ומשפטן שילוו את העניין.
עדנה ארבל: אני בטוחה שתהיה בך תרומה אדירה וחשובה בכדי לא למגר, אלא למתן את התופעות האלה.
עדנה ארבל: אני מאמינה שבתחילת ינואר הגוף הזה יתחיל לפעול בשיתוף גורמי הרווחה, גברת יעל הרמל לקחה על עצמה להדריך את העובדים הסוציאליים ואת הגורמים המקצועיים אחרים.
עדנה ארבל: אם כל הגורמים יחד ירתמו יחד למען העניין הזה, אנחנו נדע שאנחנו קידמנו את הנושא.
עדנה ארבל: למרות שיש נושאים רבים שעומדים לפתחכם, ובוודאי לפתחה של הממשלה והמדינה, כמו נושא הכלכלה והביטחון, אני אומרת, אל תרפו מהנושא הזה.
עדנה ארבל: הנושא הזה הוא בנפשנו.
עדנה ארבל: אל תרפו מעשייה.
עדנה ארבל: כולנו יחד נעזור לשמור על כולנו, על גברים ועל נשים.
עדנה ארבל: נפעל למען חברה בה תמוגר האלימות, חברה בה נחייה בביטחון.
גילה גמליאל: תודה רבה לפרקליטת המדינה עדנה ארבל על הדברים המאלפים ששמענו כאן על התקדמות העניין.
גילה גמליאל: שילוב הזרועות של כל המערכות אולי יוביל למצב שבו פחות משפחות יצטרכו לספוג את כל מה שהן נאלצות כל יום.
גילה גמליאל: אנחנו נראה עכשיו הצגת יחיד קצרה, "להכאיב וללטף" של השחקן אלון מרגלית.
גילה גמליאל: מוצגת הצגת יחיד קצרה, "להכאיב וללטף" של השחקן אלון מרגלית.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לשחקן אלון מרגלית.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר כי ההצגה הזו ממחישה את העובדה כי אין חוקים וכללים שקובעים מיהו האדם המכה ומיהי האישה המוכה, ובאיזו משפחה מדובר.
גילה גמליאל: זה נוגע בכל חתכי האוכלוסייה והמשפחה, מעמד סוציו-אקונומי נמוך או גבוה, משכילים, סטודנטים, בכל מקום.
גילה גמליאל: מדובר במחלה שזקוקה לתרופה.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לשר הבריאות על השתתפותו.
אתי לבני: אני רוצה לדבר על הכתבה בעיתון "הארץ" על הפרקליטות.
אתי לבני: אני ראיתי בכתבה הזו אלימות מילולית, סקסיזם, גזענות, הכללות בתיאור הנשים הרבות שבפרקליטות.
אתי לבני: זה צובע את כל מערכת התביעה בתכונות בלתי נסבלות.
אתי לבני: גם הפעולות שלך במלחמה באלימות זכו שם לפרק שמתוך השבח בא הגינוי.
אתי לבני: רוב הכתבה מכילה ציטוטים מפי עו"ד יהושוע רזניק של דברים שאין להם מקום בעיתונות ובחברה.
אתי לבני: כאשר אני פניתי לעיתון הזה ושאלתי איך הם פרסמו דבר כזה בצורה כזו, אז ענו לי בקריצה: "אז מה, אסור לנו להיות לא פוליטיקלי קורקט".
אתי לבני: זאת אומרת שנשים, שוויון, תכונות נשיות, רוב נשי ומנהיגות נשית זה פוליטיקלי קורקט, אבל אנחנו קורצים עין ומותר לנו גם להגיד את ההפך.
אתי לבני: אני קוראת לכולם לגנות באותה נשימה את האלימות הפיזית ואת האלימות המילולית.
גילה גמליאל: הצטרפה אלינו מנהלת הרשות לקידום מעמד האישה במשרד ראש הממשלה, יהודית פלוטקין.
גילה גמליאל: היא אומרת כי היא נמצאת בתקופה של 100 ימי חסד, אך זה לא מורגש לאור העשייה הברוכה.
זהבה גלאון: אני מצטערת ששר הבריאות יצא.
זהבה גלאון: לא נעים לומר את זה, אך זו התכנסות חגיגית.
זהבה גלאון: אנחנו באים לציין את המאבק הרציני של כל אחד מהארגונים שנמצאים פה.
זהבה גלאון: אני הייתי רוצה להשבית את השמחה.
זהבה גלאון: נעשים דברים מאוד חשובים בתחום המאבק באלימות כנגד נשים.
זהבה גלאון: הפיילוט של לחצני המצוקה הוא פיילוט נכון מאוד.
זהבה גלאון: אני מצטערת שהממשלה לא אישרה הצעת חוק שלי שבאה לאפשר לחצני מצוקה לכל הנשים שהוצא נגד בני זוגן צו הרחקה.
זהבה גלאון: אם חושבים שלחצני מצוקה זה חיוני, אז לא צריך לקיים רק פיילוט.
זהבה גלאון: אתמול שמעתי כי ראש הממשלה מדבר על כך שצריך לדאוג לתקציבים למקלטים לנשים מוכות.
זהבה גלאון: כל פעם אנו עדים לכך שדווקא ביום הזה ראש הממשלה מבקר במקלטים או שהוא מצהיר הצהרות נשגבות, אבל תמיד קיים הפער בין הרטוריקה לבין הפרקטיקה.
זהבה גלאון: הוא אומר כי חייבים לתקצב, אך בפועל אנו רואים כי מקצצים בתקציבים למקלטים לנשים מוכות, מקצצים בתגמולים לנשים שיוצאות ממקלטים לנשים מוכות, ושלא מאפשרים לחצני מצוקה לכל אותן נשים.
זהבה גלאון: בעייני זה מכפיר שממשלה שהתחייבה ושראש הממשלה שלה התחייב לאפשר לכל הנשים המוכות שנמצאות במצוקה לחצנים, לא מיישמים זאת.
זהבה גלאון: אני חושבת שהוועדה צריכה לדרוש יישום של מה שהתחייבו בפני הכנסת.
זהבה גלאון: כל אישה זכאית ללחצן מצוקה, ולא רק מי שגרה במקרה בין מרחב חדרה לנתניה.
זהבה גלאון: אני רוצה מאוד לשבח את פרקליטת המדינה, אך גם לומר כי לדעתי בתי המשפט עדיין לא הפנימו את רוח החוק או את כוונת המחוקק.
זהבה גלאון: חה"כ יעל דיין ואני העברנו בקדנציה הקודמת חוק שמאפשר עונשי מינימום וחובת מאסר בפועל לגברים אלימים, ובתי המשפט עושים פלסטר את כוונת המחוקק.
זהבה גלאון: עדיין יש תפיסה מעוותת כי אישה היא קניין ורכוש של בן זוגה, ועל כן אפשר להכות אותה ולאנוס אותה.
זהבה גלאון: בתי המשפט לא משדרים שדר שאי אפשר להכות נשים ולאנוס אותן ולצאת מזה בזול.
זהבה גלאון: בכל פעם שאני מוצאת ידיעות בעיתון בנושא, אני שולחת אותן לפרקליטת המדינה שבוחנת אותן ומערערת לבית המשפט העליון.
זהבה גלאון: יש לי כמה דוגמאות אחרונות עליהן קיבלתי תשובה מפרקליטת המדינה.
זהבה גלאון: אני מאוד מברכת על הקו הזה, אך אני לא חושבת שזה צריך להיות ככה.
זהבה גלאון: צריך להעביר לבית המשפט שדר ברור, כי דמן של נשים אינו הפקר.
זהבה גלאון: בענישה הקלה בתי המשפט מפקירים את כבודן וגופן של נשים.
זהבה גלאון: אני חושבת כי הוועדה הזו צריכה לזמן את מנהל בתי המשפט, כדי שימסור דו"ח קבוע לוועדה על הענישה במקרים כאלה, וכן שיאמר האם מיישמים את חוקר חובת עונשי מינימום וחובת מאסר בפועל כלפי גברים אלימים ומכים.
חנה רוזנברג: התרומה שלי ליום החשוב הזה היא להאיר את דמותו של התוקפן, ולנסות ולהבין למה זה קורה ומה נטיתן לעשות בשלבים השונים.
חנה רוזנברג: אני עוסקת בתחום של אלימות כנגד נשים כבר 20 שנה, גם כמטפלת בנשים וגם כמטפלת בגברים.
חנה רוזנברג: אני מכשירה אנשי מקצוע ומפתחת תוכניות.
חנה רוזנברג: אני הקמתי וניהלתי את "בית נועם", שם הכרתי לפחות 200 גברים אלימים.
חנה רוזנברג: השנה הדרכתי את הצוות שמטפל בגברים אלימים בכלא.
חנה רוזנברג: אני עובדת עם המשטרה, אני שותפה לוועדה של פרקליטת המדינה עדנה ארבל, בנושא של הערכת המסוכנות, והיום אני גם יו"ר משותפת של עמותה שחברו אליה אנשים נפלאים שמטרתם לפתח את הידע וליצור שותפויות.
חנה רוזנברג: מהמקום הזה אני אשתף אתכם בניסיון ובידע שלי יש בנושא הזה.
חנה רוזנברג: אני ראיתי את ההצגה של אלון מרגלית כבר 20 פעם, וכל פעם מחדש דופק לי הלב.
חנה רוזנברג: אני חושבת שהוא מצליח לחדור לנשמה שלנו ולהעביר לנו בצורה כל כך אוטנטית את הסיפור האנושי.
חנה רוזנברג: דרך אלון אנו יכולים לראות דבר שהוא מאוד מהותי ומאוד מקשה עלינו, השונות בפרופיל של התוקפן במשפחה מפרופיל של עבריין בתחומים אחרים.
חנה רוזנברג: השונות היא גם בפרופיל של העבירה, כיוון שבעבירות אחרות הקשר בין התוקפן לקורבן הוא בדרך כלל חד פעמי ולא קשר מתמשך.
חנה רוזנברג: בעבירות של אלימות בתוך המשפחה מדובר בקשר מתמשך שלא מפסיק גם אחרי הגירושין והענישה.
חנה רוזנברג: זהו קשר של חיים, ולכן הדינמיקה של העבירה של העבירה הזו והפרופיל של העבריין הוא כל כך שונה.
חנה רוזנברג: מיהו התוקפן הזה ומה הסיבות להתנהגות שלו?
חנה רוזנברג: פרקליטת המדינה אמרה קודם כי אחד המקומות הכי מסוכנים לאישה זה ביתה.
חנה רוזנברג: 90% מקרב נשים שנרצחות במדינת ישראל, נרצחות על ידי בן הזוג שלהן.
חנה רוזנברג: איך זה יכול להיות?
חנה רוזנברג: כאשר כשירון מההצגה התחתן עם טל, הוא התכוון לאהוב אותה, לשמור עליה ולהיות אבא נהדר.
חנה רוזנברג: אם כן איך זה יכול להיות שהאנשים הנורמליים האלה הופכים להיות חיות?
חנה רוזנברג: חשוב להבין שזה לא קורה בבת אחת.
חנה רוזנברג: מעגל האלימות הולך ומתפתח לאט.
חנה רוזנברג: התנהגות אלימה היא התפתחות.
חנה רוזנברג: זה לא קורה פתאום.
חנה רוזנברג: הרבה פעמים אחרי רצח אנשים אומרים כי הם לא ידעו כלום ולא ראו כלום.
חנה רוזנברג: זה לא נכון.
חנה רוזנברג: מעגל האלימות הוא מעגל שמתפתח לאט.
חנה רוזנברג: בשנה הראשונה של הקשר יכול להיות אירוע אחד ובין שני אירועים יכול להיות ירח דבש, פיוס ואהבה מאוגד גדולה.
חנה רוזנברג: אם לא נעשה פנצ'ר במעגל האלימות, הוא מתפתח והוא מתנהג דומה, ולא משנה עם הגבר האלים בא משכבה סוציו-אקונומית גבוהה או שהוא חסר השכלה.
חנה רוזנברג: אנחנו היום חיים בחברה אלימה, חברה שמנרמלת אלימות, חברה שאומרת כי הריגה זה דבר שמותר, חברה שאומרת כי אישה היא קניין, חברה שעדיין קוראת לבן הזוג "בעל", חברה שעדיין הטפסים שמגיעים מכל מיני מוסדות מופנים אל הבעל המכונה "ראש המשפחה".
חנה רוזנברג: אני שומעת לפעמים בעלים אשר אומרים לי, "אשתי מתחצפת אלי".
חנה רוזנברג: בחוויה שלו הוא בעל הבית, הוא המורה, הוא הרב והוא הסוהר, והיא אמורה לכבד אותו.
חנה רוזנברג: הבעל הזה הוא הרבה פעמים בודד, הרבה פעמים מובטל, הרבה פעמים מצליחן עם תחושה של ערך עצמי נמוך והיסטוריה פסיכולוגית לא פשוטה, ואם הוא חווה ש"בלעדייך אני חצי בן אדם", אם הוא חווה שהיא רכושו, הוא לא יניח לה.
חנה רוזנברג: גבר אחד ספר לי כי אשתו היתה אמורה להגיע בשעה 19:00 הביתה ובשעה 19:01 היא עדיין לא הגיעה הביתה ואז החלו תסריטים שונים לצוץ בראשו, כמו שהיא בטח עשתה את זה עם גברים אחרים, היא כבר בטח לא תחזור לכאן, אני מאבד אותה.
חנה רוזנברג: מדובר בחוויה בלי שום פרופורציה של נטישה.
חנה רוזנברג: התחושה היא שכדי לא לחוות את הנטישה הזו, אני חייב להגן עליה ולפרוש זרועות של תמנון בכדי לא לתת לה לזוז.
חנה רוזנברג: מדובר בעצם באדם נורמלי שעובד שחווה את זה שהיא רכושו והוא אמור לשלוט בה.
חנה רוזנברג: החוויה הזו הרבה פעמים מלווה בהיסטוריה של דימוי עצמי מאוד נמוך ובהעברה רב דורית.
חנה רוזנברג: אנו יודעים כי חלק גדול מהגברים האלימים ראו את אביהם אלים כלפי אמם, או שהם בעצמם היו חשופים לאלימות על ידי האבא או האמא.
חנה רוזנברג: בחשיפה לאלימות יש נזק פסיכולוגי אדיר, גם אם לא נגעו בילד.
חנה רוזנברג: פעם דיברו על כך ש-50% מהגברים שמכים את נשותיהם, מכים גם את ילדיהם, והיום מדברים על 73%.
חנה רוזנברג: הנזק הפסיכולוגי הוא 100% אנו יודעים היום כי אמהות אלימות מכות את ילדיהן פי 8 מאשר אמהות לא אלימות.
חנה רוזנברג: אחרי פיילוט של שנה של פרוייקט אשלים על אמהות אלמות, למדנו כי כל האמהות האלימות בפרוייקט היו ילדות מוכות או נשים מוכות.
חנה רוזנברג: אין פה אלימות רק כנגד האישה, אלא יש פה משפחה עם הוויה כזו, והעברה היא רב דורית.
חנה רוזנברג: כל טיפול בתוקפן כזה זה טיפול בדור.
חנה רוזנברג: לעיתים אנו אומרים, בכלא בית התקווה יש רק 37 גברים מכים, אך אנו שוכחים כי מדובר ב-037 דורות.
חנה רוזנברג: חשוב להבין כי השינוי הזה בגבר האלים הוא מאוד ארוך ואינטנסיבי.
חנה רוזנברג: הוא לא בזבנג וגמרנו, מכיוון שחלק גדול מההתנהגות של הגברים האלה הוא תוצר של למידה חברתית שמאפשרת את זה, חלק מהגברים האלה באים מתרבות שמנרמלת את ההתנהגות הזו, חלק עברו את החוויות האלה במשפחה וחלק גדול מהם הם קורבן לנטישות.
חנה רוזנברג: זה נורא לא פופולרי לדבר על הגבר האלים גם כאיזשהו קורבן, אבל בואו לא נתעלם מזה.
חנה רוזנברג: חלק גדול מהגברים האלימים חוו נטישה מאוד טראומטית בגיל הילדות.
חנה רוזנברג: הנטישה הזו גרמה להם לחשוב כי האהבה מחוברת עם כאב ושאדם קרוב ואינטימי מחובר עם עזיבה.
חנה רוזנברג: אחרי שדמות מאוד משמעותית נטשה אותו וברגע שהוא מוצא את בת זוגו שבה הוא מתאהב, הוא חייב לא לחזור על החוויה הזו.
חנה רוזנברג: הוא יעשה הכל כדי שהחוויה הזו לא תחזור.
חנה רוזנברג: מה פירוש המשפט, בלעדייך אני חצי בן אדם?
חנה רוזנברג: הכוונה היא שתיטמעי בי, אני רוצה לבלוע אותך, הקשר הוא קשר סימביוטי כדי לא לאבד אותך.
חנה רוזנברג: אנו רואים את זה בטיפול בכל הרמות.
חנה רוזנברג: כאשר הבעיות האלה נמצאות, הגבר הזה מפתח קנאה אובססיבית נוראית.
חנה רוזנברג: כאשר הרצתי פעם פני הגברים בבית נועם והסברתי להם מה זה מעקב טורדני, אחד הגברים הרים את היד ואמר, אם אני לא אעקוב אחריה, איך אני אדע איפה היא?
חנה רוזנברג: היה לנו גם גבר אחד שעבד בחברת קדישא, שהיה עוקב אחרי האישה שלו עם הגופה ברכב.
חנה רוזנברג: בהוויה שלו הוא שומר הסף.
חנה רוזנברג: אנו יודעים כי ל-70% ממקרי הרצח קדם מעקב הטורדני.
חנה רוזנברג: היום אנחנו השכלנו להבין את זה ויש לנו חקיקה מיוחדת לעניין הזה, אבל הרבה שנים חשבנו כי אותו גבר יכול להיות איפה שהוא רוצה.
חנה רוזנברג: חשוב להבין, כי הפגיעה הפסיכולוגית הזו שמתבטאת בהפרעת אישיות היא גורמת לקנאה האובססיבית והמעקב הטורדני, והיא בשבילנו מקום מאוד מסוכן להתבונן בו.
חנה רוזנברג: מה אנחנו כחברה יכולים לעשות?
חנה רוזנברג: הייתי עכשיו בכנס בסאן דייגו, והמסר הכי חזק שיצא משם הוא שלא ניתן לטפל בכל הגברים האלימים בדרך של קונפקציה.
חנה רוזנברג: אנחנו לא יכולים לטפל בכל הגברים המכים באופן דומה.
חנה רוזנברג: אנחנו צריכים להבין שלכל אחד יש את הסיפור שלו, והדרך היא ארוכה.
חנה רוזנברג: כדי למגר את התופעה ולטפל בשורש הבעיה, אנחנו צריכים להשקיע בכך משאבים, למרות שזה מעצבן ואף הובעה קודם מורת הרוח מהתנאים הטובים שיש לגברים האלה.
חנה רוזנברג: אי אפשר לעשות שינוי אם התנאים הם לא טובים.
חנה רוזנברג: אי אפשר לעשות שינוי ממקום מאשים ומאווירה לא תומכת.
חנה רוזנברג: אנו צריכים להבין שהעבודה עם הגבר האלים צריכה להיות על פי עיצוב.
חנה רוזנברג: כולם צריכים לשתף פעולה.
חנה רוזנברג: בטיפול בגבר האלים ישנם שני גורמים שהם תנאי להצלחה, שותפות ומשהו קומפלמנטרי בין רשויות הטיפול ורשויות המשפט.
חנה רוזנברג: אני חושבת שהפרוייקט שפרקליטת המדינה מציגה מייצג את זה בצורה מאוד פה, למרות שגם היום בשטח זה פועל בחלקו.
חנה רוזנברג: כל הכבוד מגיע לסנ"צ נורית זיו שפיתחה את זה בתחנות המשטרה.
חנה רוזנברג: חשוב שהשוטר יהיה מלווה באנשי מקצוע, ושזה לא יהיה קשר נקודתי שמפסיק.
חנה רוזנברג: האישה צריכה לדעת כי יש כל הזמן מישהו ששומר עליה.
חנה רוזנברג: המשטרה מכירה רק ב-10% מהמקרים.
חנה רוזנברג: הסטטיסטיקה אומרת כי התלונה מגיעה למשטרה בין האירוע ה-7 ל-12, ועל כן כאשר האישה מגיעה למשטרה היא כבר בסכנה.
חנה רוזנברג: הרבה פעמים האזהרה עוזרת.
חנה רוזנברג: יש מחקר מאוד מעניין שנקרא ארס טרפי שהראה כי 20% מהגברים האלימים הפסיקו להיות גברים אלימים בעצם המעצר, ועוד 60% מהגברים הפסיקו להיות אלימים בעצם המעצר שהיה משולב בטיפול.
חנה רוזנברג: מעצר הוא גורם טיפולי בראש ובראשונה, אבל מה קורה אחר כך?
חנה רוזנברג: זה לא מפסיק, זה קשר של חיים.
זהבה גלאון: על סמך מה את אומרת את הנתונים האלה?
חנה רוזנברג: זה מחקר שנעשה בונקובר על ידי החוקר דטון.
חנה רוזנברג: לא שמעת עדיין את החלק השני.
חנה רוזנברג: אמרתי כי עוד 60% מהגברים הפסיקו להיות אלימים בעצם המעצר שהיה משולב בטיפול.
חנה רוזנברג: אני רוצה להדגיש כי אחד הדברים הכי חשובים זה השילוב בין המערכות, הקשר הרב תחומי והזרימה בין לבין.
חנה רוזנברג: אנחנו צריכים להתחיל בחינוך לשוויון בין המינים.
חנה רוזנברג: צריך להסביר כי אישה היא לא רכוש של אף אחד, שגברים ונשים הם מאוד שונים, אבל השונות הזו אינה נותנת עליונות לאף אחד.
חנה רוזנברג: צריך גם להסביר כיצד לזהות את החיזור האלים.
חנה רוזנברג: יו"ר הרשות למעמד האישה מנהלת עכשיו קמפיין מאוד מעניין בנושא של סימנים אלימים בתקופת החיזור.
חנה רוזנברג: בואו נסתכל ולא נפחד לראות.
חנה רוזנברג: כאשר קרה מקרה הרצח של הבחורה משאר יישוב, ההורים שלה אמרו שזה לא יכול להיות ושהוא היה מצלצל אליה 40-50 פעם ביום כאשר הם היו חברים.
חנה רוזנברג: בחוויה שלהם זו היתה אהבה, אך אנחנו צריכים לראות את זה כסימן אזהרה.
חנה רוזנברג: כאשר אני עובדת עם נוער, אני רואה כיצד הוא מתקשה לזהות את הסימנים האלה.
חנה רוזנברג: אזור הדמדומים הוא כל כך מעורפל.
חנה רוזנברג: הם אינם יודעים איפה זאת אהבה ורומנטיקה ואיפה זה סימני אלימות.
חנה רוזנברג: נורית רוגל, אמא של עינב שנרצחה, אומרת כי אם היא היתה יודעת להסתכל אז, היא היתה יכולה לעשות.
חנה רוזנברג: אנחנו כהורים וכבוגרים צריכים לפתח את כל המודעות ולהבין כי הסימנים קיימים.
חנה רוזנברג: כאשר הזוגיות מתחילה, זה קורה פעם אחת שלאחריה הוא מתחרט, והוא באמת מתחרט.
חנה רוזנברג: כאשר הוא בוכה, הוא באמת בוכה, וכאשר הוא מבטיח שזה לא יקרה עוד פעם, הוא באמת מתכוון לכך.
חנה רוזנברג: היא מתרצה, כי היא גם אוהבת.
חנה רוזנברג: היא לא רק קורבן.
חנה רוזנברג: היא גם אוהבת, והיא גם פוחדת מלהיות לבד.
חנה רוזנברג: הרבה פעמים אנו מאשימים את הקורבן, אך צריך לזכור כי מדובר במלכודת מסובכת.
חנה רוזנברג: זאת אמביוולנטיות שיש בה פחד, אהבה, בלבול, דאגה, חרדה מבדידות וילדים שאומרים לאמא לא ללכת ולא לעצור את האבא.
חנה רוזנברג: אנחנו צריכים להבין שאנחנו צריכים לדעת לזהות מתי יש אלימות חוזרת.
חנה רוזנברג: בארצות הברית נרצחות כל שנה 12,000 נשים.
חנה רוזנברג: הם הבינו כי שירותי הרפואה מרכזים 47% מהידע על נשים מוכות, ועל כן הם משקיעים שם הרבה משאבים.
חנה רוזנברג: גברת ג'קי מקביל חקרה את הסיפורים של נשים שנרצחו או כמעט נרצחו, והוציאה דף של הערכת מסוכנות, ניבוי רצח, המכיל 20 נקודות מאפיינות.
חנה רוזנברג: נשק חם, פרדה וקנאה אובססיבית הכי סימנו את מעשי הרצח.
חנה רוזנברג: אנחנו תמיד חשבנו כי עבריינים שיש להם תרבות עבריינים הם אלה שעשויים לרצוח את הנשים, אך הם לא מופיעים ברשימה הזו.
חנה רוזנברג: מדובר באנשים שאין להם עבר פלילי.
חנה רוזנברג: היא אומרת דבר שכולנו יודעים, שאין ניבוי.
חנה רוזנברג: צריך עדיין להפעיל הרבה מאוד שיקול דעת.
חנה רוזנברג: אני רוצה לסיים את דבריי בקריאה לכך שהטיפול בתוקפן ייכנס לחלק מסדר היום-יומי שלנו, ושתהיה חקיקה.
חנה רוזנברג: חשוב שלא יהיה מצב בו גבר יורחק מהבית ולא יהיה בטיפול.
חנה רוזנברג: הטיפול חייב להיות מנדטורי.
חנה רוזנברג: חייבים להיות בתי משפט מיוחדים לאלימות במשפחה.
יעקב אדרי: הנושא הזה הוא מאוד מעניין אותי, ואני נחשפתי אליו מתוקף תפקידי הקודם כראש עיר.
יעקב אדרי: לא אחת נקראתי לבוא ולהתערב בנושאים של אלימות במשפחה.
יעקב אדרי: אני תמיד שאלתי את עצמי, כרמה מקרים יש שאנו לא יודעים עליהם.
יעקב אדרי: המספר אינו ידוע כיוון שלא נחשפים ולא מתלוננים, ועל כן זה אינו מגיע לבתי המשפט.
יעקב אדרי: אני רוצה להתייחס לדבריה של זהבה גלאון.
יעקב אדרי: אני בהחלט מסכים כי הענישה היא מעליבה, מצחיקה וקלת דעת.
יעקב אדרי: לא אחת אני רואה את פסקי הדין, ועכשיו אני גם ביקשתי מהמשטרה את כל הנתונים בנושא הזה ובנושא של סחר בנשים, ואני רואה פסיקות של שופטים מאוד מכובדים שלא ייאמנו.
יעקב אדרי: אי אפשר להרתיע ולהקטין את הממדים של הבעיה באמצעות ענישה כזו.
יעקב אדרי: אני מבקש מפרקליטת המדינה להיות יותר אקטיבית בעניין הזה.
יעקב אדרי: אני מאמין שאת עושה את הדברים.
יעקב אדרי: אם לא נטפל ביד קשה בעניין הזה, כולל פסקי דין קשים על מנת להרתיע, אנחנו לא נצליח.
יעקב אדרי: במקביל הייתי רוצנה לראות מערכת שלמה של טיפולים, כיוון שלעיתים מדובר במחלה.
יעקב אדרי: אני מקווה שנצליח לעגן את זה בחקיקה, כדי שנחייב את הממשלה בעניין הזה.
יעקב אדרי: לפעמים אני הייתי נאלץ כראש עיר לחפש מקום לאישה מוכה.
יעקב אדרי: אני שואל, מדוע לא מקימים מקלט לבעלים מכים?
יעקב אדרי: הילדים נשארים ללא אמם, בעוד שהבעלים מבלים בחוץ עד למשפט.
יעקב אדרי: ישנה גם בעיה של לחץ אדיר המופעל על האישה בכדי לבטל את התלונה.
יעקב אדרי: אמנם יש נוהל לפיו לא מבטלים את תלונתה של האישה כל כך מהר, אך אנו יודעים באיזה לחצים עומדת האישה מכל הכיוונים, כולל מצד המשטרה ומצד עורכי דין ממולחים אשר מוצאים את הדרך כיצד לבטל את התלונה הזו.
יעקב אדרי: שבוע שעבר ביקרה כאן משלחת ממיאמי.
יעקב אדרי: גברת אחת שאלה אותי מהן דרכי הטיפול שלנו בתופעת הנשים המוכות.
יעקב אדרי: היא סיפרה לי כי במיאמי בקהילה היהודית ישנם מקלטים לבעלים מכים.
יעקב אדרי: היא הבטיח לשלוח לי את כל הרציונל של העניין, ואולי אני איעזר בניסיון של הקהילה בארצות הברית.
יעקב אדרי: גילה, תודה רבה על היוזמה ועל הרעיון הזה.
גדעון סער: אני רוצה בראש ובראשונה לומר יישר כוח על הפעילות שלכם בתחום הזה.
גדעון סער: ליו"ר הוועדה על עצם כינוס הישיבה הזו ועל היוזמה לכינוס המליאה, שההיקף שניתן לו בסדר היום מתחייב מהחשיבות של הנושא.
גדעון סער: זה בוודאי בזכות המחויבות שיש לך לנושא הזה.
גדעון סער: פרקליטת המדינה העלתה את הנושא הזה של מאבק באלימות נגד נשים ובתא המשפחה בכלל לראש סדר העדיפויות של מערכות האכיפה, בין הנושאים שמטופלים בצורה האינטנסיבית ביותר.
גדעון סער: אפשר גם לראות תוצאות בהתפתחות של הדברים ובהתפתחות של הענישה.
גדעון סער: אנחנו מעריכים מאוד את הפעילות הזו.
גדעון סער: יישר כוח גדול על כך.
גדעון סער: לאחרונה, ראינו בכתבה שפורסמה בעיתון "הארץ", כי אדם ששימש בתפקיד בכיר ממאוד בפרקליטות המדינה, פרקליט מאוד רציני מבחינת יכולותיו המקצועיות, אומר דברים כל כך מקוממים וכל כך מופרכים שהעלו את חמתי כגבר.
גדעון סער: ברגע שאדם בא ואומר כי רק פרקליטה יכולה ללכת לבקר במעונות לנשים מוכות, הוא בעצם אומר אמירה מהסוג שאנחנו לא רוצים לשמוע מאף אחד, וודאי לא מאדם ששימש בתפקיד בכיר בשירות המשפטי הציבורי.
גדעון סער: העניין הזה מעיד על כך שיש לנו עוד דרך ארוכה מאוד לעשות.
גדעון סער: אם הדברים האלה נאמרים במסגרת ראיון עיתונאי באופן חופשי, אז אפשר רק לדמיין מה נאמר שלא במסגרת ראיון עיתונאי.
גדעון סער: הדברים האלה הם מאוד מצערים.
גדעון סער: אל החומרה של התופעה התייחסו פה בצורה הטובה ביותר השר והפרקליטה.
גדעון סער: אני רוצה גם שלא בפניו לשבח את השר דני נווה.
עדנה ארבל: הוא היה איתי במעון לנשים מוכות.
עדנה ארבל: היינו יחד,ף לא היו רק נשים.
גדעון סער: אני יכול להעיד כמי ששירת בתפקיד מזכיר הממשלה על המאבק שדני נווה ניהל פעמיים, פעם אחת כדי לקבל את ועדת השרים למאבק באלימות ולהוסיף ולהחזיק בראשות הוועדה הזו כשר הבריאות, וזו לא דבר קל ערך.
גדעון סער: בדרך כלל ועדות השרים האטרקטיביות שנאבקים עליהן, זו לא ועדת השרים הזו.
גדעון סער: זה אולי מסמל חלק מסדר יום חברתי חדש, ומודעות של אנשי ציבור ואנשים פוליטיים לנושא החשוב.
גדעון סער: אני מכיר את האינטנסיביות שהוא עוסק בנושא הזה, בין התפקידים הרבים האחרים שלו, ואני רוצה לברך אותו על כך גם שלא בנוכחותו, ואני מקווה שהדברים יימסרו לו.
גדעון סער: החומרה של הדברים מתבטאת בשני דברים עיקריים שהתייחסו אליהם גם השר וגם הפרקליטה.
גדעון סער: נאמר כי הבית צריך בעצם להיות המבצר.
גדעון סער: זה המקום שבו אנו מצפים שבני המשפחה, נשים וילדים, אמורים לשאוב אהבה, תמיכה ואושר.