GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן ליבוביץ: יש פה בעיה של הסברה, אני חושב שלא ניתן מספיק דגש להסברה, אם זה במשרד הבריאות על ידי הקצאת משאבים גדולים יותר ואם זה במשרד החינוך על ידי מתן משאבים ותשומת לב.
אילן ליבוביץ: יש פה ארגונים שעושים את עבודת ההסברה אבל כנראה שזה לא מספיק, לא מצליחים להגיע לכולם.
אייל אוחנה: שמי אייל, אני חבר הנהלה בוועד למלחמה באיידס.
אייל אוחנה: רציתי להתייחס גם לדברים שאמרה חברת הכנסת לבני ולהזכיר כאן שעצם העובדה שאחוז הנשאים והנשאיות האתיופים הוא כל כך גדול נובע מהעובדה שהנשאים והנשאיות האתיופים נבדקו בבואם לארץ.
אייל אוחנה: כלומר, עברו בדיקות מנדטוריות בהגיעם לארץ.
אייל אוחנה: הבעיה העיקרית שלנו היא שרוב האוכלוסייה לא נבדקת, אנחנו לא יודעים מה האחוז האמיתי באוכלוסייה.
אייל אוחנה: יכול להיות שיש עוד 2,000 או 3,000 או 5,000 נשאיות בישראל שאנחנו לא יודעים עליהן כי הן מעולם לא ניגשו להיבדק ולא בדקו את זה.
אייל אוחנה: לכן מעצם העובדה שהאתיופים נבדקו באופן מנדטורי לבוא ולהתייחס להיותם חלק גדול מקבוצת הנשאים בישראל זה לעוות את הנתונים.
אייל אוחנה: הם חלק גדול מקבוצת הנשאים שיודעים עליהם בישראל, וזה הבדל מאוד משמעותי.
אתי לבני: אבל איך אתה קובע שזה לעוות את הנתונים?
אתי לבני: איך אתה יודע?
אייל אוחנה: אני אומר לך שהאתיופים נבדקו כולם והישראלים הותיקים לא נבדקו כולם.
אתי לבני: זאת הטענה, אין לנו נתונים.
אתי לבני: אולי כן ואולי לא.
אייל אוחנה: אבל את לא יודעת ואת שמה עליהם כתם.
אתי לבני: אני לא שמה עליהם כתם.
אייל אוחנה: את מדברת על אוכלוסייה שלמה.
אתי לבני: אני מדברת על אוכלוסייה שצריך לטפל בה ספציפית.
אייל אוחנה: זו האוכלוסייה היחידה בישראל שכולה נבדקה, זה הכל.
גילה גמליאל: אייל, ברשותך, זו לא הייתה כוונתה של חברת הכנסת לבני, זה גם לא השתמע מדברים, כנראה לא הבנת מה היא רצתה לומר.
דיאן לוין-זמיר: רציתי להוסיף לניסיון שהצטבר ונאמר כאן.
דיאן לוין-זמיר: אנחנו משתדלים לתרום גם את חלקנו בנושא של הסברה והדרכה באמצעות הפעלת דרכים אטרקטיביות שהקהל יכול לתקשר אתנו ולשאול שאלות, אם זה בקווים פתוחים, אם זה במוקדי מידע ואם זה באתרי האינטרנט שלנו.
דיאן לוין-זמיר: מהנתונים שלנו, במקומות בהם אנחנו יכולים לזהות את המין - בעיקר בטלפון או אם מישהו כותב ואומר אם הוא גבר או אישה - 87% מהפונים הם גברים, רובם ככולם שואלים אחרי איזשהו אירוע של קיום יחסי מין וחרדים לבריאות של עצמם.
דיאן לוין-זמיר: אני קוראת לכך שנעודד את כולם לשאול עוד לפני כן, במיוחד נשים.
דיאן לוין-זמיר: אני בטוחה שבנות הזוג של אותם גברים דואגות לא פחות אך הן אינן שואלות את השאלה.
דיאן לוין-זמיר: אני מאמינה שאם כולנו נשתף פעולה בנושא זה נוכל לקרוא לנשים, וגם לגברים, לשאול עוד לפני כן ולא אחרי קיום יחסי מין כשהם מאוד מוטרדים.
מרי חדייר: אני חושבת שיש כאן נתונים מאוד בולטים.
מרי חדייר: מהנתונים שמוצגים היום אפשר בבירור לראות שיותר ממחצית הנשאיות או החולות במחלה הן ממוצא אתיופי.
מרי חדייר: מדובר על 1,165 סך הכל, מתוכן 633 אתיופיות - זה יותר ממחצית.
מרי חדייר: למרות שנאמר כאן שנעשית הסברה מיוחדת לאותו מגזר, לאותם ישראלים ממוצא אתיופי, אני חושבת שהנתונים כאן מדברים בעד עצמם וצריך לעשות כאן יותר ולהתמקד יותר בקבוצות האלה.
מרי חדייר: קבוצה נוספת שעולה מהנתונים היא קבוצת העובדים והעובדות הזרים.
מרי חדייר: אלה שתי קבוצות מיקוד שכנראה שנעשה בעניינם אבל לא נעשה מספיק, או כמו שנאמר כאן - ייתכן שההסברה לא מספיק אפקטיבית.
מרי חדייר: יתכן שצריך לבחון דרכים נוספות על מנת להגיע לקהלים האלה.
מרי חדייר: מדובר כאן על 633 נשים.
מרי חדייר: האם נעשה מעקב לגבי אמהות לילדים?
מרי חדייר: מה קורה עם הילדים האלו?
גילה גמליאל: דיברו על זה קודם.
גילה גמליאל: לפני סיכום אני רוצה לומר מספר דברים - שלא יסתמן מכאן לגבי האוכלוסיה של הנשים האתיופיות, כאן מדובר בסקירה כללית שנעשתה לכל חתך האוכלוסייה האתיופית שעלתה לארץ ומכיוון שכך יש לנו את הנתונים האמיתיים לגבי חתך האוכלוסייה האתיופית.
גילה גמליאל: כלומר, אלה המספרים שמדברים דה-פקטו מכל אותן נשים שהגיעו לארץ.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, לא כל הנשים בארץ נבדקו, אפילו אפשר לומר שאחוז קטן מכלל הנשים בארץ אכן נבדקו בבדיקת איידס.
גילה גמליאל: מכיוון שכך הנתונים שנמצאים בידינו כיום מתייחסים על אותן נשים שנבדקו ונמצאו נשאיות, זה נתון שצריך לקחת בחשבון.
גילה גמליאל: אכן אני מסכימה עם הדברים שנאמרו כאן קודם, שהנתונים שכאן הם ממצאים קיימים ולאו דווקא העובדות לאשורן לגבי הנתונים שנמצאים בשטח.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, אין ספק שהנתונים מדברים בעד עצמם, אם בעבר היה מדובר במכה שממוקדמת לחתך אוכלוסייה גברי יש עלייה ברורה לגבי הנדבקות הנשים.
גילה גמליאל: שמענו שכתוצאה מכך אנחנו נתקלים בהתפשטות של המחלה גם בקרב הנשים, דבר הנובע הרבה מעצם הנתון העובדתי של הסברה לקויה בבתי הספר לכל עניין המחלה והניסיון לתרגם את עצם ההסברה הלכה למעשה בקרב אותם נערים ונערות.
גילה גמליאל: אני חושבת שזה לא מסתכם בזה, מדובר גם בבוגרים ובוגרות שמסתכלים על הדברים מתוך ראייה של "לנו זה לא יקרה", שהמחלה היא רחוקה והדברים האלה לא מקבלים ביטוי.
גילה גמליאל: אלה דברים שאנחנו צריכים להוקיע בכל הדרכים העומדות לרשותנו וזה צריך להתחיל בבתי הספר ממש.
גילה גמליאל: כחלק מסיכום הישיבה תצא מכאן קריאה למשרד העבודה והרווחה כל מה שקשור לעובדות הזרות, למהגרים ולמהגרות, שתהיה בדיקה מקיפה טרם כניסתם לארץ ומסע הסברה מסיבי בהיותן פה בארץ.
גילה גמליאל: אני חושבת שיש מקום למחקר שיבחן האם הדברים האלה נעשו, האם ההידבקות שלהן היא כאן בארץ או טרם כניסתן לארץ.
גילה גמליאל: אני חושבת שהדברים האלה יוכלו להראות על הדפוסים פה במדינה שלנו.
גילה גמליאל: מן הצד השני, למשרד החינוך, על מנת לצאת בקריאה למתן הסברה מסיבית בבתי הספר, כבר בשנים הראשונות לבגרותם, ולא לחכות לגילאים מאוחרים יותר של חטיבת הביניים אלא להתחיל בזה עוד קודם ולחשוף את כל הנתונים שנאמרו בכל ההיבטים - גם במין האוראלי, גם במין האנאלי וגם ביחסי מין מלאים.
גילה גמליאל: נכון שבדרך כלל כשמתחילים יחסי מין אוראליים הם לא מסתכמים בזה ואולי מכאן אין את כל הנתונים לגבי מה באמת מידת ההשפעה של מין אוראלי על הידבקות באיידס.
גילה גמליאל: לגבי הנתונים שהוצגו כאן על הקונדום הנשי, אולי צריכה להיות יותר חשיפה הסברתית מכיוון שאם עשינו כאן סקירה בחדר מרבית הנשים, אם לא כולן, לא השתמשו בקונדום הנשי כאמצעי מניעה וחלקן אפילו נחשפו בפעם הראשונה לאמצעי הזה.
גילה גמליאל: צריך לבחון מה קורה בחו"ל ולראות איך ניתן יהיה להשליך את זה לכאן ולהטמיע את זה כאן.
רותי רדיאנו: יש לשים את הדגש על הבדיקה לגילוי איידס.
רותי רדיאנו: אנחנו יודעים שהמחלה ברת מניעה ושיעורי ההדבקה עם טיפול במהלך הריון ועם פרוטוקול שלם למניעה יכול להוריד שיעורי הדבקה לשיעורים נמוכים ביותר של 2%.
רותי רדיאנו: זה הזמן לשים את הדגש על הנקודה הזאת באיזושהי פעילות של משרדי החינוך, הבריאות והרווחה ושל כל הגורמים העוסקים בעניין.
ד"ר מור: הייתי רוצה להתייחס לדבריו של ח"כ אילן ליבוביץ, שאני מאוד מעריך את המעורבות שלו בנושא האיידס אבל אני קצת חולק עליו לגבי האינטרפרטציה האפידימיולוגית של הנתונים.
ד"ר מור: למרות זאת הייתי רוצה להתייחס לענייני ההסברה, אני חושב שיש לנו את התקציב המוגבל שלנו להסברה וחשוב להבין שאנחנו נמצאים בסל תקציבי די מוגבל ואני מאמין שאנחנו עושים את המיטב.
ד"ר מור: יחד עם זאת, לדבריך, תהליך ההסברה עובר הערכה מתמדת תוך כדי התהליך עצמו.
ד"ר מור: כדי לסבר את האוזן - כעת אנחנו מתחילים קורס של סוכני בריאות למהגרי עבודה בגלל שזו אוכלוסייה שמאוד קשה באופן מסורתי להגיע אליה, זו אוכלוסייה שמסתתרת.
ד"ר מור: אנחנו רוצים לקדם את נושא הבריאות בכלל וגם את ההתנהגות המינית בפרט.
ד"ר מור: יחד עם זאת, אשמח אם תצא קריאה מהוועדה הזו להגביר את תקציב ההסברה של המשרד.
ד"ר מור: אני בטוח שנוכל להשתמש בו להמשך ההסברה.
גילה גמליאל: שתהיה לנו שנה בריאה יותר.
גילה גמליאל: בית חולים סורוקה הוא בית חולים יחיד ליולדות של כל האיזור.
גילה גמליאל: המצוקה בבית החולים מובילה לכך שנשים לאחר לידה לא מקבלות אפילו את ה48- שעות טיפול לאחר לידה, דבר שהוא חמור.
גילה גמליאל: הבעיות האלה היו צריכות לקבל פתרון מזמן בעקבות ההבנות שהיו בין קופת חולים כללית לבין משרד האוצר, נמצא תורם לכל מה שקשור למשאבים ומדובר בעלויות זניחות יחסית לתקציב של 30 מליון שקלים, כך שלא ברור מדוע הועדה צריכה לזעוק את זעקתן של אותן נשים על מנת שהדברים האלה יקבלו משקל יותר ראוי ושהדברים יזורזו, זאת לאור העובדה שכל הנושא, אם אנחנו מתייחסים למצב מחלקות היולדות שהוא כן קיבל את התנופה, אז צריך לעשות את הפינאל והזעקה מבחינת הזמן נובעת לאור הנתון העובדתי שכיום עדיין כל אותם מנופים וכל אותם מכונות שנמצאות כבר באיזור יכולות לתעל את זה ולחסוך משאבים עתידיים במידה וינצלו את הדברים האלה בזמן הזה.
איתן חי עם: אני קיבלתי לנהל את המרכז הרפואי סורוקה לפני שלוש שנים, הנחתי את אבן הפינה לבנין הנשים והיולדות כאשר התוכניות היו מוכנות.
איתן חי עם: הובהר לי שבונים אותו בשני שלבים ברצף.
איתן חי עם: שלב ראשון זה בניית שלד, קומה ראשונה, כניסה לחדרי המיון וחדרי הניתוח, קומה טכנית שהיא לא רלוונטית וקומה שתושלם תוך כדי הבניה לשתי מחלקות יולדות ותינוקייה ומעליהם יקימו 24 חדרי לידה.
איתן חי עם: נאמר לי שיש תקציב של כ60- מליון וחסר כ60-70- מליון, אבל היה ברור שהקופה צריכה לגייס עוד כסף כ30- מליון.
איתן חי עם: היתה התחייבות של שרי אוצר ובריאות קודמים שהכסף ינתן ככסף שמיועד אך ורק לנושא הזה.
איתן חי עם: הצלחתי לגייס 30 מליון שקל שהוא מותנה, אני ב31.12- מודיע לתורם שאני מוותר על התרומה, אני לא אשחק עם התורם, הוא תורם גדול מאוד לסורוקה, הוא עוזר מאוד ואנחנו עובדים ביושר ובאמון ובגלל זה הוא תורם רק לסורוקה ואני לא אפר את האמון.
איתן חי עם: המצב הוא שאנחנו כרגע נמצאים בשלד ונגמור את שתי מחלקות היולדות, יעמוד במרכז בית החולים בנין שהוא שלד, יפורקו המנופים, פירוק המנופים זה לא רק העלויות העתידיות, אי אפשר להחזיר מנופים למקום שלהם.
איתן חי עם: אם אתה בונה זה אתר בניה, אם התחלת להפעיל שתי מחלקות יולדות מעליהן לא יבנו חדרי לידה.
איתן חי עם: במצב הזה היום אני אומר שאם מישהו בולם ברמה של מרד בנגב זה אני.
איתן חי עם: בזה שראו את המנופים, בזה שדיברתי עם אנשים, בזה שהבטחתי, בזה שגייסתי כספים, מנעתי את מה שהולך להיות בקרוב, כי כשאני ארים ידיים, נשים בהריון יפגינו מול הכנסת.
איתן חי עם: טלאל הודיע שהוא מקים אוהל שאומר שהוא מעדיף שהנשים הבדואיות ילדו באוהל ליד בית החולים ולא בבית החולים.
שגיא בלשה: הממשלה לא מתערבת בשיקולי הקופה בהקצאת הכסף, אבל אם נתייחס לתשתיות שהקופה מחזיקה, המצב הנוכחי של חדרי הלידה בסורוקה נראה לנו בסדר עדיפויות עליון לשימוש באותם 152 מליון שקל שיופשרו מחר.
שגיא בלשה: אנחנו מבחינתנו מיצינו את כמות הכספים שאנחנו מעבירים לכללית, בהסכם כתוב שהכללית לא תתבע תביעות עבר בגין התחייבויות עבר, מדובר על הרבה מאוד כסף שהועבר במשך השנים שאמור היה כבר מזמן לכסות את אותם 30 מליון שקל חסרים לחדרי הלידה.
ניצה נויימן: אני מדברת על נשים מכל צבעי הקשת ורמות האינטליגנציה.
ניצה נויימן: אף אחת היום לא מוכנה ללדת בתנאים האלה.
ניצה נויימן: הבדואיות אומרות שיותר טוב להן ללדת בפרטיות באוהל.
יהודה רון: סורוקה קיבל יחס מיוחד וגם פה הוכר הצורך בחדרי לידה, לכן אני חושב שאין ויכוח שצריך להשלים את זה.
יהודה רון: הכסף שעמד בבסיס ההסכם הזה לא איפשר באותו זמן לבנות גם את חדרי הלידה ולכן נבנו אגף מיון ילדים, מיון כללי וחדרי ניתוח.
יהודה רון: הנושא של חדרי הלידה לא יכול היה להיות מנותק מבניית אגף שכולל גם את חדרי היולדות, זה צריך להיות קומפלקס אחד.
יהודה רון: לכן במסגרת תוכנית אישפוז יעדנו כסף למחלקות שישמשו בסיס להרים את כל הפרוייקט שהוא למעלה מ120- מליון שקל.
יהודה רון: 60 מליון שקל נמצאו.
יהודה רון: ניסינו במשך השנים לגייס 30 מליון מצד הקופה בין אם באמצעות תרומה או בדרכים אחרות, כנגד 30 מליון שיבואו מהממשלה.
יהודה רון: משום מה האוצר בשלב ההוא לא הסכים להעמיד תקציב מיוחד לנושא הזה של סורוקה.
יהודה רון: הוא הכיר בצורך של חדרי הלידה.
יהודה רון: הויכוח שקיים היום ואני לא מציע שבועדה נסגור אותו, הנושא של חדרי לידה יבנה, זה חשוב, זה מוכר גם ע"י האוצר.
יהודה רון: יש ויכוח כרגע מה המקור שלו.
יהודה רון: הכסף לא צריך להינתן מחר בבוקר, ההחלטה צריכה להינתן.
יהודה רון: תזרים המזומנים צריך אותו לסוף 2004 ובעיקר ב2005-.
יהודה רון: ההחלטה שאומרת שיש את מקור המימון צריכה להתקבל עכשיו.
יהודה רון: אני חוזר על מה שאמרתי קודם, את ההחלטה צריך לקבל עכשיו.
יהודה רון: יש לנו מספיק זמן להמשיך להתכתש ולריב ואני בטוח שימצא הפתרון.
יהודה רון: אם זה לא ימצא ברמה של הפקידים זה ימצא ברמה של השרים.
גילה גמליאל: בוקר טוב, אנחנו נתחיל את הישיבה.
גילה גמליאל: הנושא היום הוא תעסוקת נשים במגזר הערבי.
גילה גמליאל: מהיכרותי את הנושא, מאז שנכנסתי לתפקיד, אני יודעת כי הנשים מהמגזר הערבי מקופחות פעמיים: הן בשל היותן נשים, והן בשל העובדה לפיה הן בנות המגזר הערבי.
גילה גמליאל: זהו קיפוח כפול, לצערנו.
גילה גמליאל: הנתונים שנאספו במרכז המחקר והמידע של הכנסת לגבי הנושא, הם נתונים מדאיגים, ואין ספק כי נושא זה חייב לעלות לסדר היום הציבורי.
גילה גמליאל: זאת, על מנת לתת מענה, לבחון את הבעיה בצורה הרבה יותר מעמיקה ורצינית, ולא לחכות שהדברים יתקדמו מכוח האינרציה.
גילה גמליאל: עלינו לחשוב, מה בפן החשיבה הממלכתית – ממשלתית קשור לנושא, ולבקש כי אותם אחראים ייתנו את הדעת בסוגיה הזאת, ויציעו פיתרונות, על מנת להוציא את הנשים במגזר הערבי ממעגל האבטלה.
גילה גמליאל: אני חושבת שעלינו לבחון את הסוגיה לעומק, להציף את כל הבעיות, ולצאת עם מסקנות קונקרטיות להתקדמות של העבודה.
גילה גמליאל: מבחינתי, הועדה לקידום האישה תאמץ את הנושא, כדי לבחון איך הוא מתקדם לאורך זמן.
גילה גמליאל: כמו כן, אני מברכת על כך שנמצאים איתנו חבר הכנסת ואסל טאהא וחבר הכנסת אחמד טיבי.
גילה גמליאל: חשוב לבדוק כיצד נוכל להטמיע את הנושא גם בהיבט של שרי הממשלה, על מנת לקדם אותו.
גילה גמליאל: מחולק ביניכם דף בנושא של המרכז למחקר ומידע, בו ניתן לראות את נתוני התעסוקה לגבי שיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי ואת שיעור הבלתי מועסקים בשנת 2002.
גילה גמליאל: בהמשך נמצאים גם הנתונים לגבי 2003.
גילה גמליאל: אם נסתכל על הפערים, נוכל לראות כי שיעור ההשתתפות של הנשים הלא יהודיות בכוח העבודה האזרחי - עומד על 23 אחוז בלבד.
גילה גמליאל: גם שיעור הבלתי מועסקות מתוך שיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי - הוא 11.6 אחוז.
גילה גמליאל: יש לציין, כי בשנת 2002, נשים ערביות היוו כ-18.4 אחוז מכלל הנשים בישראל.
גילה גמליאל: הנתונים האלה הם נתונים שמעידים על אבטלה מאד כבדה בקרב הנשים מהמגזר הלא יהודי.
גילה גמליאל: אנחנו, מבחינתנו, נרצה לשמוע קצת יותר על הנושא, מחבריי שמעורים בו.
גילה גמליאל: לשם פתיחת הדיון, רשות הדיבור מועברת אל חבר הכנסת אחמד טיבי, שנמצא כבר שנים בכנסת, ומכיר את התופעה:
אחמד טיבי: תודה, גברתי יושבת הראש.
אחמד טיבי: אני מברך את כל האורחים כאן.
אחמד טיבי: הנושא של תעסוקת נשים במגזר הערבי הוא בעייתי, וחוזר ועולה כמעט בכל קדנציה.
אחמד טיבי: זאת, בשל העובדה שהוא גם כרוני וגם אקוטי, בעיקר לאור הופעתו הבולטת של נושא האבטלה בשנים האחרונות.
אחמד טיבי: אם נסתכל על מצבן של הנשים מהמגזר הערבי, הרי שהנקודה הראשונה היא האבטלה.
אחמד טיבי: הנקודה השניה היא, שגם כאשר הנשים הערביות מועסקות, אזי השכר שלהן נמוך יותר, בהשוואה לשכר של גברים באשר הם, או בהשוואה לשכרן של נשים יהודיות.
אחמד טיבי: הנקודה השלישית, מלבד השכר, היא תנאי העבודה.
אחמד טיבי: למשל, נשים מהמגזר הערבי מתקבלות לעבודה זמנית, יותר מאשר גברים, ויותר מאשר נשים יהודיות.
אחמד טיבי: ביישובים הערביים אין מקומות תעסוקה מספיקים, אולם הנשים הערביות רוצות לעבוד בתוך היישובים.
אחמד טיבי: כך, נוצר מצב בו הנשים מאד זקוקות לעבודה.
אחמד טיבי: קל לנצל את העובדה הזאת, ולהחמיר את התנאים שלהן פי כמה.
אחמד טיבי: כולנו צריכים להתמודד אל מול התופעות האלה.
אחמד טיבי: כל מה שאנחנו טוענים במשך השנים, לגבי העדפה מתקנת לאוכלוסייה הערבית בכלל – תקף שבעתיים לגבי נשים.
אחמד טיבי: לכן, בכל פעם שאנחנו מדברים על מקום עבודה, בחברה ממשלתית או אפילו במקומות פרטיים, ודורשים העדפה מתקנת לערבים - עלינו לקבוע שהעדיפות תהיה לפלג הנחשל מבין בני האוכלוסייה הזאת.
אחמד טיבי: כלומר, כאשר מחליטים סוף-סוף שיש העדפה מתקנת, או כאשר רוצים לקלוט עובדים ערביים - עלינו להעדיף את קבלתן של הנשים ערביות למקומות העבודה.
אחמד טיבי: כאשר מסתכלים על הנתונים האלה, רואים בנקל את ההבדל הברור בין 23 אחוז של נשים ערביות, לעומת 53.8 אחוז של נשים יהודיות, בכל מה שקשור לשיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי.
אחמד טיבי: אולם ברצוני לתקוף את העניין גם מנקודה נוספת, והיא השוואת העמודה הראשונה עם העמודה השלישית.
אחמד טיבי: כאן ניתן לראות 23 אחוז של נשים ערביות, כנגד 62 אחוז של גברים לא יהודים.
אחמד טיבי: כלומר, שיעור ההשתתפות של גברים ערביים בכוח העבודה האזרחי, גדול פי שלושה משיעור ההשתתפות של נשים ערביות.
אחמד טיבי: כל זאת, בהנחה שהתיאור: "לא יהודי" מתייחס בהגדרתו לערביים.
אחמד טיבי: אם כן, לא מדובר רק בקיפוח המתייחס להשוואה בין יהודים לערבים, כי אם גם בפער פנים קהילתי ופנים חברתי.
אחמד טיבי: האישה הערבייה מקופחת גם בתוך החברה הערבית.
אחמד טיבי: נשאלת השאלה, מה יכולה לעשות הכנסת, ומה אנחנו בוועדה יכולים לעשות מול משרדי הממשלה.
אחמד טיבי: לכן אנו דנים בשני נושאים: האחד, העדפה מתקנת, עליה דיברתי עד כה; והשני, ירידה דרסטית במספר הנשים שמשתלבות בקורסים להכשרה מקצועית בשנת 2003, בהשוואה לשנת 2002.
אחמד טיבי: ייתכן כי הדבר נובע מהקיצוץ בתקציבים הממלכתיים לקורסים כאלה, וביטול חלק מהם.
אחמד טיבי: אני לא יודע אם יש סיבות נוספות, אך אם כן, החברים כאן יציינו זאת.
גילה גמליאל: חבר הכנסת ואסל טאהא.
ואסל טאהא: ראשית, ברצוני לברך את כל הנוכחים, חברים וחברות, גברתי יושבת הראש.
ואסל טאהא: את עניין הנשים מהמגזר הערבי כבר העלינו, ודנו בו בעבר.
ואסל טאהא: אבל נראה שזה לא עוזר, והנושא חוזר על עצמו בעיר נצרת.
גילה גמליאל: כן, היינו בסיור בנצרת.
ואסל טאהא: גם היינו בסיור בנצרת בצפון, וראית במו עינייך מה קורה שם.
ואסל טאהא: לפי דעתי, זו היתה הפעם הראשונה שגברתי ביקרה בצפון, בבית ספר ערבי.
גילה גמליאל: לא, אני הייתי במקומות רבים, בעיקר בדרום.
ואסל טאהא: אולי בדרום, אבל בצפון אני חושב שזו היתה הפעם הראשונה.
גילה גמליאל: בצפון הייתי עכשיו, אבל אני אצטרך להגיע יותר, כמובן.
גילה גמליאל: אבל בדרום הייתי פעמים רבות.
ואסל טאהא: אז כמובן שכל ביקור וכל סיור ייתן עוד אינפורמציה מדוייקת יותר על המצב הקיים, שאנחנו שוהים בו בצפון, בדרום, במרכז, ובכל מקום.
ואסל טאהא: המצב דומה בכל המקומות.
ואסל טאהא: כפי שאמרת, גברתי, הנשים הערביות סובלות פעמיים: פעם אחת בשל היותן מיעוט אתני, ופעם אחת בשל היותן מיעוט בכלל האוכלוסייה, וגם בתוך האוכלוסייה הערבית.
ואסל טאהא: אם אנחנו מסתכלים על הסטטיסטיקה, שאנחנו תמיד מעלים, אנחנו רואים כי 20 אחוז מהנשים הערביות עובדות, לעומת 50 אחוז מקרב הנשים היהודיות.
ואסל טאהא: גם בפן הזה של עבודת נשים, יש אפליה בין נשים יהודיות לבין נשים ערביות, מבחינת האפשרויות הפתוחות בפני נשים יהודיות, לעומת האפשרויות הניתנות לנשים ערביות.
ואסל טאהא: כמו כן, אנחנו יכולים לראות כי 190 אלף נשים יהודיות עובדות בשירות הציבורי במדינת ישראל, לעומת 25 אלף נשים ערביות בסך הכל.
ואסל טאהא: גם בפן הזה, הממשלה היא האחראית למצב.
ואסל טאהא: בנוסף, לגבי השכר, ניתן לראות כי 67 אחוז מהנשים הערביות שעובדות, מרוויחות פחות משכר מינימום.
ואסל טאהא: מהסטטיסטיקות השונות האלה ניתן ללמוד הרבה דברים.
ואסל טאהא: בסופו של דבר, נצטרך לשים את האצבע על הפצע, ולהגיד מה אפשר לעשות על מנת לפתור את הבעיות האלה.
ואסל טאהא: חברי טיבי דיבר על נושא נוסף, והוא הקורסים שבוטלו בגלל קיצוץ.
ואסל טאהא: בשנה האחרונה, קוצצו קורסים רבים או בוטלו, והדבר מנע מהרבה בחורות להשתלב ולקבל השתלמויות.
ואסל טאהא: יש עוד סיבות לביטול הקורסים, מלבד הסיבה הזאת.
ואסל טאהא: אחת הסיבות לכך שנשים לא משתתפות בקורסים כאלה, היא קשיי המרחק.
ואסל טאהא: למשל, אם מקימים מרכז במקום מסויים, עבור בחורה המתגוררת בכפר רחוק משם, מתעוררות בעיות.
ואסל טאהא: אין לה רכב, ולא עומדת לרשותה תחבורה ציבורית, כך שאין לה אפשרות להגיע לקורס.
ואסל טאהא: אז היא לא הולכת.
ואסל טאהא: בנוסף, יש נורמות לגבי העניין הזה: אבא שלה לא רוצה שהיא תיסע, אמא שלה לא מוכנה שהיא תלך לבדה.
ואסל טאהא: כלומר, יש הרבה סיבות: חוסר כלים, חוסר תחבורה, מחסור ברכבים, מחסור באפשרויות.
ואסל טאהא: במילים אחרות, המרחק אל הקורס הוא עשרות קילומטרים, והעדר הנגישות למקום מונע מהנשים הערביות להגיע לקורס.
ואסל טאהא: אני חושב שבעיית הנשים היא בעיה מאד רצינית ומאד חמורה בסקטור הערבי.
ואסל טאהא: חשוב להדגיש, כי אלו שנרשמו בלשכות התעסוקה, הן אחוז קטן.
ואסל טאהא: מלבדן, יש הרבה נשים ובחורות, שלא נרשמו ולא מגיעות ללשכות, משום שעד עכשיו הן כנראה עוד לא השתכנעו שעליהן להגיע ולהירשם כמובטלות.
ואסל טאהא: אפשר לומר שיש אבטלה סמויה בקרב הנשים, ששיעורה הוא יותר מ-15 אחוז.
ואסל טאהא: אם נבדוק טוב, ונעשה מחקר טוב בסקטור הערבי, נמצא שיותר מ-15 אחוז מהנשים לא מגיעות ללשכות, ולכן באופן מעשי, האבטלה בקרב הנשים במגזר הערבי, היא הרבה יותר רחבה ממה שאנחנו רואים בסטטיסטיקות הרשמיות שעומדות בפנינו.
ואסל טאהא: לכן, יש להציף את העניין הזה, להעלות אותו בצורה מדוייקת יותר, ואפילו להקים עוד קבוצה של חברי כנסת, על מנת להעלות אותו גם בממשלה.
ואסל טאהא: אפשר שאנחנו נעזור להעלות את הנושא במליאה ובוועדות שונות - אך לפי דעתי, יש להעלות את העניין הזה בממשלה, וזוהי חובתך, גברתי היו"ר, כחברת כנסת מהקואליציה.
ואסל טאהא: בנוסף, אנחנו מוכנים שתזמיני אותנו לעלות ולדבר שם, כדי לעזור להציג את הנושא.
גילה גמליאל: אני מסכימה שאנחנו צריכים לקדם את המהלך.
גילה גמליאל: בהיבט הפרלמנטרי, אנחנו יכולים לקדם חקיקה, וזה מה שאנחנו עושים פה.
גילה גמליאל: בנוסף, אנחנו יכולים להעלות את הנושא לסדר היום, לפנות למשרדי הממשלה השונים, ולוודא העדפה מתקנת.
גילה גמליאל: ואסל טאהא: הנקודה האחרונה שאני רוצה לעלות, היא שלפעמים מציעים לבחורות הערביות עבודה במקומות מרוחקים מאד, והן מסרבות.
גילה גמליאל: או אז, הן נרשמות בלשכה כסרבניות.
גילה גמליאל: תמיד כדי לפתור בעיות, צריך גם לבחון אותן בצורה אובייקטיבית, וגם לבחון את הנסיבות ואת הנתונים.
גילה גמליאל: חשוב לראות את הדברים שקורים היום, ולהציף אותם.
גילה גמליאל: לטעמי האישי, ככל שיש יותר אפליה, גם נגד נשים בכלל, בטח ובטח נגד נשים ערביות, בטח ובטח בין ערבים ליהודים – מדובר בבעית מדינה, ובבעיה חברתית קשה, המשליכה על כל החברה הישראלית באשר היא.
גילה גמליאל: ככל שאנחנו נדאג לכוון יותר לכיוון שוויון, כך המצב של כולם יהיה הרבה יותר טוב, והמצב בחברה הישראלית יהיה הרבה יותר טוב.
גילה גמליאל: זוהי תפיסתי, אני הולכת איתה כבר שנים, וככה אני מאמינה.
גילה גמליאל: אני חושבת שככה גם הדברים מוכיחים את עצמם.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, לפעמים יש גם נסיבות אובייקטיביות, שצריך לבחון אותן, ולראות כיצד בנסיבות האלה ניתן לפתור את הבעיות.
גילה גמליאל: באזור הצפון - ואותה בעיה קיימת גם באזור הדרום - יש מצוקה אמיתית של תעסוקה, ללא קשר להיבט של יהודים וערבים.
גילה גמליאל: יש מצוקה אמיתית של תעסוקה, וזה הנתון העובדתי.
גילה גמליאל: ממנו, ניתן לתרגם את זה, למה קורה לנשים בכלל, אשר להן יש מצוקה מול גברים, ומה קורה לנשים ערביות בפרט, אשר להן יש בעיה מול הנשים היהודיות.
גילה גמליאל: אם אישה גרה באחד היישובים המרוחקים ליישובים המרכזיים, שבהם יש יותר אפשרויות תעסוקה – זוהי בעיה אובייקטיבית.
גילה גמליאל: עלינו לפרוט את הבעיות האובייקטיביות, להכיר בהן, ולראות איך ניתן להגיע לפיתרון, תחת הנסיבות האלה.
גילה גמליאל: לדעתי, ככה אפשר להתקדם.
גילה גמליאל: אני טוענת, כי אין ספק שהנתונים האלה הם נתונים קשים.
גילה גמליאל: מעניין אותי לבחון גם את ההיבט של הסטודנטיות, וביקשתי שיבדקו לא רק את קורסי ההכשרה, אלא גם את הנושא של הבגרויות.
גילה גמליאל: אני חושבת שהנושא של המוסדות להשכלה גבוהה, הוא גם פן שיכול להעיד על המצב, ולקדם את הדיון.
גילה גמליאל: בואו נסתכל על הזכאות לבגרות, לפניכם מסמך רקע בנושא.
גילה גמליאל: הנתונים הם מאד חשובים, ואולי יוכלו לסייע לנו בהפניות שלנו למשרד החינוך, על אף שאין לנו כאן נציגות ממשרד החינוך.
גילה גמליאל: משרד החינוך הוזמן, אולם הם לא שלחו נציגים.
גילה גמליאל: בנוסף, אני רוצה למחות על כך שמתקיים דיון בנושא נשים במגזר הלא יהודי, ועל אף שכולם הוזמנו, כרגיל - אני מוצאת את עצמי כאן בישיבה, בנוכחות נציגות שהיא ברובה מהמגזר הלא יהודי.
גילה גמליאל: אני חושבת שהבעיה היא לא בעיה של המגזר הלא יהודי, אלא בעיה של כל החברה הישראלית.
גילה גמליאל: אני מקווה שיפנימו את זה, כי אני חושבת שזה פשוט לא מכובד ולא לעניין.
גילה גמליאל: זוהי פשוט חרפה, והדבר מכעיס לחלוטין.
גילה גמליאל: כעת נשמע את נאדיה חילו.
4404: גברתי היו"ר, ברצוני להעיר הערה כללית לעניין: עד שלא תשתנה הקונספציה הזאת, ועד שכל פגע או שוליות של החברה הערבית לא ייתפס כבעיה של המדינה, לא רק במימד התעסוקה כי אם בכלל – אז הדברים לא ישתנו.
4404: אני רוצה להתחיל, ברשותך, בהערה כללית, ולהגיד שאני ממש מברכת את היו"ר ואת הועדה, שמקיימת דיונים ספציפיים בנושאים של הנשים הערביות, מאחר ובקדנציה הזאת, בשונה מהקדנציה שעברה, אין לנו תת ועדה של מעמד האישה.
4404: לכן, אני חושבת שאחריות הועדה היא למלא את הפונקציה הזאת, ואכן היא מתמלאת, ואני בהחלט מברכת על כך.
4404: שנית, הדבר משרת בדיוק את המטרה שאת ואני דיברנו עליה קודם, שהיא תפיסת האחריות של התופעה הבעייתית, כאחריות שנופלת על הממסד ככלל, ולא רק על הקבוצה שסובלת מאותה בעיה.
4404: זוהי עוד התייחסות שהיא מאד חשובה.
4404: אני רוצה לענות על החלק של החינוך שחסר פה, ולאחר מכן להתייחס לדברים שנאמרו קודם.
4404: כל הנתונים מצביעים על כך, שהחינוך אינו מהווה בעיה בפני נשים.
4404: מספר הנשים בחינוך הבסיסי הוא לא מבוטל, ומספר הזכאיות לבגרות אף עולה עליו, והוא יותר גבוה ממספר הגברים הזכאים.
4404: גם באקדמיה, כולל מכללות, לפני שנתיים היה שוויון בין גברים לנשים, וכעת מספר הנשים עולה.
4404: כך, שהבעיה היא לא בעיה של הון מקצועי או של רכישת מיומנויות על ידי נשים, אלא התופעה הזאת קשורה ותלויה בכמה סטים של גורמים.
4404: ראשית, הגורמים האוניברסליים, שגברתי ציינה, קשורים בכל מה שקורה במדינה היום מבחינת מכת האבטלה, ומשפיעים באופן כללי גם על הנשים הערביות.
4404: שנית, הגורמים הקשורים לנושא הפמיניסטי של זכויות נשים ושל שוויון לנשים, מתווספים על הגורמים האוניברסליים, והם נכונים לגבי נשים יהודיות וכן לגבי נשים ערביות.
4404: על כך מתווספים עוד שני סטים של גורמים, שהם מאד ייחודיים, והם: הגורמים הפנימיים, שקשורים לחלק של ערביות, ולפיכך משפיעים רק על נשים ערביות; וגורמים נוספים שקשורים לתרבות ולמסורת הערבית, ולפיכך הם ייחודיים למגזר.
4404: כך, שבעניין הזה, אנחנו רואים שריבוי הגורמים האלה והשפעתם, מביא להגברת העוצמה של הבעיה, מאחר ויש לנו עוד סטים שלמים של גורמים נוספים ייחודיים, שמשפיעים על העניין.
4404: כל זה עדיין לא אומר שאין פיתרון לכך, ובעבר אף היו כל מיני תוכניות ודיונים על העניין הזה.
4404: לכל חלק יש את האחריות שלו: החברה הערבית צריכה להשכיל לעשות הרבה מעבר למה שהיא עושה היום, לממסד יש אחריות לשלב את ההשכלה הקיימת ואת המיומנויות הקיימות, ולנו יש את האחריות להמשיך ולדרוש את התערבות המדינה.
4404: ישנם נושאים שלא נמצאים תחת שליטתנו, אולם ישנם נושאים שניתן להשפיע עליהם, כמו למשל שילוב ושיתוף פעולה בין ארגוני נשים ערביים ויהודיים, לטובת מלחמה משותפת בבעיה.
4404: באופן כללי, בכל הקשור לחברה שלנו, חלה עלינו חובה ועשיית יתר ממה שנעשה עד היום.
4404: אני לא מתחמקת מאחריות, אלא כוללת את כל מקבלי ההחלטות, וגם את עצמי.
4404: זה עניין של תהליך יחסית איטי, אולם אנחנו כן רואים שינוי מסויים.
4404: אני יכולה להגיד, אולי בטעות, שאם הגורמים האוניברסליים היום היו אחרים, אפשר שכן היינו יכולים לראות יותר נשים ערביות משתלבות.