GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תום ענבל: סניף תל-אביב נותן שירותים גם לכל גוש דן וקצת לשרון: רמת-גן, בני-ברק, גבעתיים – אין לו מענה לא מצד הרשויות המקומיות שלו, ומצד שני, כשבאים אלינו ומבקשים דברים ספציפיים, ידינו כבולות בגלל שהעירייה, עם כל הרצון הטוב, לא יכולה לקחת אחריות על אזור שלם.
תום ענבל: תודה רבה.
גילה גמליאל: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור ליניב וייצמן, יו"ר ארגון הנוער של האגודה.
יניב וייצמן: אני עומד בראש ארגון הנוער של האגודה.
יניב וייצמן: יום חמישי היה כנס היסוד של הארגון.
יניב וייצמן: הארגון עדיין לא מוכר על ידי משרד החינוך, ועדיין לא מקבל תמיכה כמו מאות ארגוני נוער אחרים, ודבר שני, הארגון מייצג נוער בכל מקום.
יניב וייצמן: ארגון הנוער פועל ב-14 סניפים ברחבי הארץ: קריית שמונה, טבריה, כרמיאל, נתניה, כפר-סבא, תל-אביב, פתח-תקווה, ראשון לציון, חולון, רחובות, קריית גת, אשקלון, באר-שבע ואילת.
יניב וייצמן: בחיפה וירושלים יש קבוצות נוער, הן לא שייכות לארגון שלנו, הם ארגונים עצמאיים.
יניב וייצמן: הנוער של העיר הוא לא רק באחריותנו, הוא באחריות העירייה, מערך החינוך והרווחה של העירייה.
יניב וייצמן: נשמח לקבל עזרה, כמו שזה קורה בכפר-סבא, פתח-תקווה ותל-אביב, שהעירייה תומכת ונותנת מענה.
יניב וייצמן: תודה.
גילה גמליאל: חה"כ לשעבר יעל דיין צריכה לעזוב אותנו, והיא בקשה לומר משהו.
441: שוב תודה.
441: אני מצטרפת לכל מי שמברך.
441: אני רוצה לומר שעיקר ההישג זה בבנאליזציה של העניין.
441: אם היום, ב-2003, היה צריך אומץ פוליטי – ואני לא רוצה להקטין מהמושג אומץ פוליטי – לעלות על הבריקדה הזאת, לא הייתי יכולה להגיד שההישגים שלנו הם בעלי משמעות.
441: היום זה בנאלי, זה שגרתי.
441: יש עוד דרך ארוכה לצעוד בה, אבל אני שמחה שזה לא צריך להיות במושגים דרמתיים, לא של בא-גד שקושר את עצמו בשלשלת לשערי הכנסת, לא של נסים זאב ויאיר פרץ שהולכים ליו"ר הכנסת ואומרים שהם יעזבו את הממשלה אם הכנס הזה יתקיים.
441: ירדנו מהדרמות, עכשיו יש עבודה.
441: כשנאמר כאן – ואני מצטרפת לזה – שזה חוצה קווים, ובליכוד 30% ועוד, אני אומרת כח"כ לשעבר: הוכחות.
441: יש כאן כפתורים ולוחצים עליהם.
441: בבקשה להעלות את החוקים, שעד עכשיו בגלל התנגדות הליכוד והחרדים לא היה לנו רוב, בבקשה להוכיח את ה-30% האלה.
441: אני לא מדברת על שום דבר אבסטרקטי.
441: הכנסת זה תקציבים, זה חקיקה, זה דעת קהל וזה הזדהות עם הגופים שבשטח.
441: את ההזדהות עם הגופים שבשטח אנחנו מוצאים במפלגות כולן.
441: עכשיו בבקשה להוכיח את עצמכם, בבקשה ללחוץ על הכפתורים, בבקשה להוביל את המאבקים, בבקשה להביא את התקציבים ולהביא את התוצאות כי זה המדד האמיתי הפוליטי לכל הדברים היפים, שאני שמחה שאנחנו שומעים על שוויון והכרה בזכויות.
441: אני מתנצלת שאני עוזבת קצת לפני הסוף, תודה רבה.
גילה גמליאל: גברת עירא הדס, בבקשה.
עירא הדס: אני מייצגת את קל"ף.
עירא הדס: אני מצירה שקל"ף נדחקה לתחתית הרשימה, כי זה בכל זאת אחד הארגונים הארציים הגדולים והחשובים שמתנהלים בארץ כבר מאז שנת 1987, עם פעילות ארצית.
עירא הדס: קל"ף מאגדת נשים בכל הארץ, פועלת למען מציאות שבה נשים וגברים - -
גילה גמליאל: בנפרד מהאגודה?
עירא הדס: בנפרד לחלוטין.
עירא הדס: לקל"ף יש מטרות ברורות לפעול למען שינוי חברתי וליצור מציאות שוויונית.
עירא הדס: להוות בית לקהילה הלסבית פמיניסטית בכל הארץ.
עירא הדס: הוצגה כאן תמונה שבתל-אביב הכל ורוד ויפה, ואני רוצה לציין שהסניף התל-אביב בו קל"ף פועלת, שממוקם במקלט שנתנה העירייה ביד אליהו, לפני מספר שבועות הייתה בו פריצה ושריפה, מה שגורם לנו לחשוב שעדיין המצב גם בתל-אביב, רחוק מלהיות מספק ומשביע רצון, ועדיין נדרשת גם בתל-אביב פעילות מאוד אינטנסיבית גם של הקהילה כולה, ושל עיריית תל-אביב כרשות.
עירא הדס: אני אצמצם את דבריי לנושאים שלא הועלו פה.
עירא הדס: לא נדון כאן בכלל הנושא של הורות.
עירא הדס: אנחנו כארגון לסבי פמיניסטי, מייצגות נשים רבות שהם אמהות שמגדלות ילדים, במסגרות שלא מוכרות היום על ידי הממסד ועל ידי המדינה.
עירא הדס: חשוב לי לציין שתלויים ועומדים היום 3 תיקים שונים בבית המשפט העליון, שנוגעים בהכרה בהורות ההומו-לסבית.
עירא הדס: שניים מהתיקים, שמטופלים על ידי האגודה לזכויות האזרח ועל ידי ארגון משפחה חדשה, נוגעים לרישום של אימוץ שנעשה בחו"ל, שזו לכאורה סוגייה פשוטה יותר, כי האימוץ כבר נעשה וכל מה שנדרש פה הוא לאמץ.
עירא הדס: אני קוראת מכאן לשר הפנים החדש, מר אברהם פורז, להסיר את ההתנגדות שהציבו - -
רשף חן: פניתם אליו?
עירא הדס: נעשתה פנייה, ואני מניחה שייעשו פניות נוספות.
עירא הדס: אני רוצה לקרוא אליו מכאן להסיר את ההתנגדות שקודמיו בתפקיד הציבו לרישומים האלה, כי זו התנגדות שאינה במקומה, ויש מקום לרשום – לפחות בשלב הזה – את האימוצים שנעשו בחו"ל – ואין כל מקום להגבלה מהסוג הזה.
עירא הדס: התיק ה-3 שתלוי ועומד בפני בית המשפט העליון, שבו אני מייצגת זוג לסביות שמגדלות ביחד את הילדים שכל אחת מהן ילדה, בא לפתור את בעייתן של לסביות רבות שרוצות אימוץ מכוח חוק האימוץ הישראלי, ולהכיר בהורות המשותפת הזו.
עירא הדס: בבית המשפט המחוזי, לשמחתי, כבר הייתה שופטת אחת שתמכה בבקשתנו להתיר את האימוץ, אלא ששניים אחרים התנגדו.
עירא הדס: עכשיו אנחנו מצויים בערעור בבית במשפט העליון בסוגייה הזאת, ואני מאוד מקווה שתצא משם סוף-סוף קריאה והכרה במציאות חייהם של מאות נשים וילדים שבפועל גדלים במשפחות הומו-לסביות, עם שתי אימהות, לפעמים גם עם שני אבות.
עירא הדס: כבר הושג תקדים חשוב בעניין הזה, וזה האפשרות לקבל אפוטרופסות לאם הלא-ביולוגית, ולאפשר לפחות תפקוד בחיי היום-יום של המשפחות הללו.
עירא הדס: המאבק ממשיך להתקיים בבתי המשפט בהקשר של נושא הדיון כאן, של הרשויות המוניציפליות, בנוסף לקשיים שמשפחות הומו-לסביות נתקלות בחיי היום-יום, יש בעיות שנובעות מעצם העובדה שאין מודעות מספקת לנותני השירותים השונים ברשויות, אם זה בטיפות החלב או בגנים או בבתי ספר או במוסדות שונים שנותנים שירותים קהילתיים.
עירא הדס: שוב ושוב גם הורים וגם ילדים נתקלים בבורות באפליה, שאין להם מקום.
עירא הדס: יש בנוסף לדברים הרבים שהוצגו כאן, צורך דחוף מאוד לערוך מערך הסברתי לבעלי ובעלות תפקידים שמעניקים שירותים קהילתיים שונים, כדי ללמד אותם שיש מגוון רחב מאוד של משפחות אלטרנטיביות, לרבות משפחות הומו-לסביות, וצריך לתת גם להם את הזכות השווה להשתלב בלי דעות קדומות, ובלי ליצור סבל מיותר לילדים ולהוריהם.
עירא הדס: לסיום, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להציג בפניכם מגזין חדש שקל"ף מוציאה לאור, שנקרא פנדורה, ונועד להוות כלי ביטוי ייחודי לתרבות הלסבית.
עירא הדס: קבלתי אישור מיוחד מהוועדה להביא לכאן מספר עותקים, ואני מזמינה כל אחת ואחד לקחת עותק וליהנות ממנו.
עירא הדס: תודה.
גילה גמליאל: ברשותכם, אני יוצאת ל-5 דקות, חה"כ חן יחליף אותי.
גילה גמליאל: גברת שרון אורן חן בבקשה.
שרון אורן חן: צהרים טובים.
שרון אורן חן: אני רוצה לברך אותם חה"כ גמליאל על קיום הישיבה.
שרון אורן חן: חיפה תמיד מצטיירת כעיר סובלנית, ליברלית, מעורבת, אבל זה תמיד מתחיל ונגמר ברמת ההצהרה.
שרון אורן חן: לפני שנה, כשחנכנו את בית הפורום החיפאי, נאלצנו להפעיל לחץ תקשורתי אדיר על עמרם מצנע, כדי שיגיע לאירוע, גם בעזרתה של יעל דיין.
שרון אורן חן: הוא בסופו של דבר הגיע, הביע תמיכה בלתי מסויגת ומחויבות לתמוך בקהילה ובבית.
שרון אורן חן: באותו שבוע, חה"כ חן, שהיה אז מועצת עיר, הגיש הצעת חוק עזר עירוני להשוואה, שזוגות "גייז" וזוגות "סטרייטים" בכל השירותים העירוניים.
שרון אורן חן: ההצעה הזאת, למיטב זכרוני, הועברה להנהלת העיר ונתקעה שם.
רשף חן: לא, היא הועברה להנהלת העיר, והיה שם דיון, הזמינו.
רשף חן: בסוף התקבלה החלטה בהסכמה, שזה יתקבל לא כחוק עזר עירוני – זה באמת לא מתאים לחוק עזר עירוני – אלא כהחלטה.
רשף חן: אז לא נותנים לכולם במידה שווה.
שרון אורן חן: הדרמה הגדולה התחוללה דווקא החודש.
שרון אורן חן: למי שעדיין לא יודע, ביום שישי הקרוב הולך להתקיים מצעד הגאווה הראשון של העיר חיפה.
שרון אורן חן: הוא יהיה על גלגלים.
שרון אורן חן: פנינו לעיריית חיפה כדי לפרוע את השטר של עמרם מצנע, ולראות במה עיריית חיפה תתמוך.
שרון אורן חן: לתדהמתנו, נתקלנו בביטויים קשים, כמו: תחזרו לתל-אביב, תלכו לים.
שרון אורן חן: עוזר ראש העיר התבטא בחריפות גדולה נגד קיומו של המצעד, גם אחד מהמועמדים לראשות העיר התבטא בהחלט כנגד המצעד.
שרון אורן חן: לשמחתנו, הוא לא זכה.
שרון אורן חן: בסופו של דבר, אני יכול לבשר שלאחר לחץ תקשורתי נוסף שהפעלנו על עיריית חיפה, ובהתערבותה של השרה לאיכות הסביבה, פרופ' יהודית נאות, לפני 4 ימים קבלנו אישור סופי שעיריית חיפה תשתתף במימון מצעד הגאווה של חיפה, וזו הפעם הראשונה שאנחנו מקבלים מימון ישיר לאירוע של הקהילה.
שרון אורן חן: אנחנו מקווים מאוד שנצליח לפתוח ערוץ הידברות חדש עם כניסתה של שינוי למועצת העיר עם 5 הנציגים שלה.
שרון אורן חן: אני חושב שבשבוע הגאווה ראוי היה שנתרכז גם בנאורות כלפי פנים, שלדעתי זו היום אבן הנגף העיקרית של אירועי הגאווה.
גילה גמליאל: מר גיל גן-מור, בבקשה.
גיל גן-מור: אני מייצג את האגדה לזכויות האזרח, שתמיד עמדה ועומדת ברא שהמאבק של הקהילה לשוויון שכויות.
גיל גן-מור: בשבוע שעבר הגשנו ערעור מס שבח בשמם של אדיר שטיינר ובן זוגו.
גיל גן-מור: אני רוצה לדבר על נושא שהוא כל כך פופולרי, אבל הוא מאוד חשוב, והוא מדבר גם על הזכויות הכי בסיסיות, שזה הזכות לחיים, לחירות ולכבוד.
גיל גן-מור: אני מתכוון לבעיה של ההומואים הפלסטיניים שמגיעים לישראל.
גיל גן-מור: אני לא רוצה לדבר על מה קורה בשטחי הרשות, אבל ישנם הומואים שמתגלה דבר נטייתם המינית במקום מגוריהם, וברגע שזה מתגלה הם נתונים לאיומים של הרשויות והם בורחים לישראל.
גיל גן-מור: אנחנו קוראים להם שוהים בלתי חוקיים בישראל, אבל לדעתי, ואני חושב שתסכימו אתי, בן אדם שבורח בגלל שהוא נתון לאיומים על רקע המינית או הגדרתו המגדרית, הוא פליט לכל דבר.
גיל גן-מור: לאחרונה חלה הרעה ביחס של הרשויות הישראליות לאותם הומואים פלסטיניים ששוהים פה.
גיל גן-מור: חלק מהם נעצרו והועמדו למשפט, שניים מהם כבר גורשו, ועכשיו יש בחור עזתי שנתון במעצר בית, והגירוש שלו מעוכב כרגע על ידי שר הפנים, שאמר שהוא יבדוק את הנושא.
גיל גן-מור: ברמה הלאומית או ברמה של שר הפנים – אני שמח שיש פה ח"כ משינוי – צריך להבין שגירוש הוא הרבה פעמים לשלוח אנשים לעולם מאוד אכזרי.
גיל גן-מור: שולחים אנשים אחרי שהם היו הרבה זמן בישראל, וכולם כבר יודעים שהם הומואים.
גיל גן-מור: לא רק שהמשפחה שלהם כבר הכריזה עליהם כמתים, ופתאום הם חוזרים לכפר, אלא שהם גם מואשמים בשיתוף פעולה עם ישראל.
גיל גן-מור: אני חוב שאנחנו צריכים לתת את הדעת לגבי סוגיית הגירוש, ולחשוב על פתרונות יצירתיים מה עושים עם האנשים האלה.
גיל גן-מור: לגבי הפן המקומי, יש הרבה בעיות של הומואים, לסביות, טראנס ובי.
גיל גן-מור: כשהם נמצאים בישראל הם נתקלים בעוד בעיות, שהן לא פחות אקוטיות.
גיל גן-מור: הם מגיעים לפה חסרי כל, אין להם מקום שינה, הם נתונים ללחצים של אנשים, בגלל שאין להם כלום.
גיל גן-מור: אני חושב שהרשויות המקומיות צריכות למצוא פתרון גם לאנשים האלה, אם זה המערכת הסוציאלית, מערכות הרווחה, וגם לחשוב על איזו קורת גג.
גיל גן-מור: בסך הכל, האנשים האלה לא עשו דבר רע לאיש.
גיל גן-מור: דבר שני, שקשור לשהייה שלהם בישראל, זה שאין שום פורום, נכון להיום, בארץ שמוכן לדון במעמד שלהם בישראל, או על איזשהו מעמד זמני עד שימצאו להם מדינה שתקלוט אותם.
גילה גמליאל: הבעיה הזאת היא יותר מקיפה, זו גם בעיה לאומית ביטחונית.
נתנאל סער: השר פורז התייחס לנושא ההומואים הפלסטיניים, הא למד על כך מסרט צרפתי שנקרא "לצאת מן הארון".
נתנאל סער: לקבוע מדיניות לפי סרט צרפתי עם ג'ראר דפרדייה, נראה לי מוזר.
נתנאל סער: הטענה שעכשיו רבבות פלסטיניים יבואו לארץ היא - - הוא אמר שיבדוק את זה.
רשף חן: אם הוא אמר שיבדוק את הנושא, אני מניח שיעשה את זה בקרוב.
גיל גן-מור: אם לסכם בצורה אופטימית, לאחרונה היה בחור – אני לא יודע מה הנטיה המינית שלו – שעונה בשטחים.
גיל גן-מור: הוא הגיע לירושלים וזוג ירושלמי הסכים לארח אותו בביתו, ונתנו לו אשרה.
גיל גן-מור: אני חושב שזה יכול להיות מודל מצוין לטפל גם במקרים של הומואים, שנמצאים בישראל.
גילה גמליאל: חה"כ רשף חן צריך לצאת.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לך, היחיד בין חברי הכנסת שהיה פה במהלך כל הישיבה והקשיב לכל הדוברים, אחרי שהוא דיבר.
סער נתנאל: הזכירו פה את המועמדים לרשויות המקומיות.
סער נתנאל: שכחו מועמד נוסף מטעם מרצ בבאר-שבע, זה ניר להב.
יאיר אמיר: כבר באפריל 2002, באסיפה הראשונה של המועצה קראנו לכל חברי הקהילה אל"ף, להתפקד לכמה שיותר מפלגות, בי"ת, לרוץ לכמה שיותר תפקידים.
יאיר אמיר: אני שמח לשמוע שגם בבאר-שבע יש לנו עכשיו מועמד, כל הכבוד לסער שמתחיל עכשיו את המשימה, ותודה למיכל שמסיימת עכשיו את הקדנציה.
יאיר אמיר: יש הרבה עבודה.
יאיר אמיר: אנחנו מקווים שכמה שיותר מפלגות יהיו מעורבות בבחירות לכנסת.
יאיר אמיר: היו 4 מפלגות שפנו לקהילה, זה בהחלט מכובד, ואנחנו מקווים שמישהו יצליח גם בליכוד להרים את הכפפה, ושישה גם שם איזשהו פורום.
יאיר אמיר: בדו"ח השנתי האחרון שלנו הקדשנו את פרק ההוקרה לוועדה לקידום מעמד האישה, לכבוד מלאות 10 שנים לפעילות הוועדה.
יאיר אמיר: הוועדה הזו מאוד חשובה לקהילה, אנחנו רואים בה הזאת אבן דרך בפעילות שלנו.
יאיר אמיר: יש המון דברים שאנחנו זקוקים בהם לעזרת הוועדה, יש כבר נושא על הפרק.
יאיר אמיר: אני גם רוצה להודות לגברת דנה גורדון , מנהלת הוועדה, שעוזרת לנו רבות, ועזרה לנו גם באיסוף החומר לכתוב את הפרק.
יאיר אמיר: חזרתי אתמול מטורונטו, הייתה שם פעילות בעיר לנישואים של הומואים ולסביות.
יאיר אמיר: ביום חמישי האחרון עבר בבית המשפט חוק - אחר כך זה לא נפל בעירייה - ומיום חמישי האחרון, בכל מחוז ויקטוריה – רבע מקנדה – קיים אישור לנישואים של הומואים ולסביות, וזה האזור הכי גדול בצפון אמריקה שזה קיים.
יאיר אמיר: השתתפתי גם באחת החתונות של זוג יהודים שהתחתנו בטורונטו, היה מרגש, מי ייתן ונגיע גם אנחנו לשם.
גילה גמליאל: הגברת חווה ברנע, בבקשה.
חווה ברנע: שלום לכולם.
חווה ברנע: אני מסיימת בימים אלה את תפקידי במשרד החינוך.
חווה ברנע: הייתי 11 שנים אחראית על התחום של חינך מיני, מיניות, זוגיות ומשפחה.
חווה ברנע: בהקשר הזה לוויתי את הוועדה הזאת בכנסת 11 שנים.
חווה ברנע: היום הכל יותר נורמלי ושקט, לעומת השנים הראשונות, אבל זה לא שאין עבודה.
חווה ברנע: הנושא של המיניות הוא נייר הלקמוס של החברה, כי כל הדברים היפים וגם כל הדברים הלא יפים קשורים במיניות, לא רק אהבה וחום אלא גם המון דעות קדומות, סטריאוטיפים ורגשות קשים.
חווה ברנע: אם המיניות היא נייר לקמוס, הומוסקסואליות, זה הנייר של הנייר לקמוס, זה מעורר כל כך הרבה רגשות אצל בני האדם.
חווה ברנע: הפן הזה של החינוך מאוד חשוב.
חווה ברנע: עשינו דרך ארוכה, אבל לא מספיקה.
חווה ברנע: יש היום הרבה יותר ימי עיון בנושא לאנשי החינוך, היום הנושא הזה מדובר בבתי הספר, בזכות העבודה שעשינו.
חווה ברנע: יש יותר בני נוער שלא מתביישים לומר: "אני הומו, אני לסבית".
חווה ברנע: אתם יודעים שזה לא קל, ושאנחנו נמצאים בתהליך.
חווה ברנע: אני מעבירה את הלפיד הלאה, לבא אחריי בתפקיד, ויודעת שהנושא הזה לא ידעך.
חווה ברנע: אני חושבת שנושא הרשויות המקומיות מתחבר לעניין.
חווה ברנע: במשרד החינוך נותנים היום הרבה מאוד אוטונומיה לרשויות, למחוזות.
חווה ברנע: ברשויות המקומיות קיימות גם מחלקות חינוך, חשוב להידבר אתן, ולפעול דרכן.
חווה ברנע: אנחנו מדברים על שוויון, כבוד וכל ערכי הדמוקרטיה, מילים מאוד יפות, אבל המבחן שלהן הוא ביחס אל הפרט, אל ילד או מבוגר או לא משנה.
חווה ברנע: אם עדיין יש אפליה – ויש – עדיין יש לנו על מה לעבוד.
חווה ברנע: בהצלחה.
אבי אדלר: אני נציג של הסטודנטים באוניברסיטה בירושלים.
אבי אדלר: אם נסכם את הגישות שראינו בערים השונות, מקרית שמונה ועד רון חולדאי – שזכה להיות ראש משלה בדיון הזה – אם באוניברסיטה מפתחים את דור ההנהגה הבא של ראשי הרשויות המקומיות, אני יכול לדבר על אופטימיות, כל התאים שפנינו אליהם להשתתף במצעד הגאווה, נענו, אם זה מהליכוד, ממרצ, לא היה אף תא שדחה את הרעיון להשתתף במצעד.
גילה גמליאל: אנחנו יוצאים מפה בקריאה חד-משמעית לכל ראשי המועצות המקומיות והעיריות, לדאוג לשוויון זכויות מלא, לטפל בכל חתכי האוכלוסייה, ודאי וודאי בקהילה.
גילה גמליאל: אני מקווה שדברים ששמענו כאן היום לא יחזרו על עצמם בישיבה שנקיים בשנה הבאה.
גילה גמליאל: תמיד צריך להיות אופטימיים, כי אם תסתכלו 10 שנים אחורה תראו שאין מה להשוות, ואני מאמינה שגם עוד 10 שנים קדימה, ואני מקווה שעוד פחות מזה, אולי לא תבקשו שנתכנס כאן.
נינו בורז'אנדזה: אני רוצה להגיד שאני גאה ביחסים שיש למדינתנו עם מדינת ישראל, יחסים שמגיעים 26 מאות לתוך ההיסטוריה.
נינו בורז'אנדזה: זוהי מערכת יחסים ייחודית, ואני גאה שגרוזיה היא בין המקומות היחידים אשר מעולם לא היו בה גילויי אנטישמיות בהיקף גדול.
נינו בורז'אנדזה: אני גאה שאני, במסגרת תפקידי כסגנית נשיא האסיפה הפרלמנטרית, ניהלתי דיונים רציניים בנושא מגדר.
נינו בורז'אנדזה: לפני שנה מינינו נציגה מיוחדת לענייני מגדר.
נינו בורז'אנדזה: אצלנו אין שריון לנשים, ואני מתנגדת לכך.
נינו בורז'אנדזה: אני מבינה שזה מאפשר לנשים לקחת חלק גדול יותר בפוליטיקה, אבל מצד שני לדעתי זהו סוג של אפליה.
נינו בורז'אנדזה: יש להעריך נשים לפי מעלותיהן הפוליטיות והמקצועיות, ולא לפי מינן.
נינו בורז'אנדזה: אני מסכימה אתכן הסכמה מלאה – הנשים בגרוזיה לרוב משכילות יותר מגברים ומקצועיות יותר מגברים.
נינו בורז'אנדזה: זו הסיבה שלשמה יש לנו היכולת לראות יותר נשים בפוליטיקה.
נינו בורז'אנדזה: הבעיה המרכזית בארצנו היא חברתית-כלכלית.
נינו בורז'אנדזה: בגלל המצב הכלכלי-חברתי קשה לנשים להקדיש עצמן לעבודתן.
נינו בורז'אנדזה: אתן עצמי כדוגמה, אמי מטפלת בילדיי ובמטלות הבית; ללא עזרתה לא הייתי יכולה לעבוד בהיקף שעות כמו שלי.
נינו בורז'אנדזה: ומכוח העבודה, ישנן הרבה מורות, רופאות ושופטות.
נינו בורז'אנדזה: לפני כמה שנים נערכו רפורמות מקיפות במערכת המשפט, והרבה נשים הצליחו בבחינות יותר מגברים, כך שהנשים מייצגות חלק נכבד בקרב השופטים.
נינו בורז'אנדזה: בבית המשפט העליון ישנן כעשר שופטות, כמחצית ממספר השופטים.
נינו בורז'אנדזה: בבתי משפט מקומיים ואזוריים האחוזים דומים.
נינו בורז'אנדזה: במערכת התביעה הנשים אינן פעילות במידה רבה, איני יודע למה.
נינו בורז'אנדזה: בתחום החברתי, לא הייתי אומרת שגרוזיה בולטת במאבק לשוויון, אך ישנם ארגונים רבים שמסייעים לנשים בבעיות הסוציאליות שלהן.
נינו בורז'אנדזה: בנוגע לענייני אלימות נגד נשים אינה גלויה לעין במיוחד, אך היא ללא ספק קיימת.
נינו בורז'אנדזה: גם אצלנו קיימת הבעיה של המודעות, משום שנשים לא מוכנות לחשוף בעיות אלה בגלל עניינים של כבוד עצמי.
גילה גמליאל: ברצוני להודות לך, פרופ' בורג'נאדזה.
גילה גמליאל: היה לנו לכבוד לארחך בישראל ובועידה.
גילה גמליאל: היום אנחנו מקיימים ישיבת המשך, בהמשך לישיבה שכינסנו בשבוע שעבר.
גילה גמליאל: נתחיל בהיבט של אלימות כלפי נשים, ולפני שאפתח בדברים אני רוצה לשמוע את רפ"ק רקפת גלעד, קצינת אלימות במשפחה במשרד לביטחון פנים, שתעדכן אותנו לגבי הרצח האחרון.
רפ"ק רקפת גלעד: אני מדווחת על הרצח של זהבה אלקובי.
רפ"ק רקפת גלעד: בתאריך 29/6, מוצאי שבת האחרון, בסביבות 1 לפנות בוקר, נתקבלה ביומן התחנה בקריית גת הודעה על צעקות של אישה וירי, הגיעו ניידות, השכנים סיפרו שהיו צעקות ושנמלט משם ברכב בעל הדירה, החשוד, בעלה, שמעון אלקובי, יחד עם שני הילדים שלו.
רפ"ק רקפת גלעד: מצאו אותה מתבוססת בדמה, ירויה.
רפ"ק רקפת גלעד: ניידות שניסו לחפש אחר הבעל מצאו אותו בדירת אחותו עם כתמי דם ועם אקדח שרשום על שמו ברכב.
רפ"ק רקפת גלעד: לאחר מכן הוא ביצע שחזור ומתברר שעקב חשד שהיא בוגדת בו התחיל ויכוח והוא ירה בראשה.
רפ"ק רקפת גלעד: לא היו תלונות קודמות במשטרה לגבי אלימות של בני הזוג.
רפ"ק רקפת גלעד: למעשה, היו השנה עשרה מקרי רצח מתחילת השנה ועד היום, כשבכל המקרים הן לא היו מוכרות למשטרה.
רפ"ק רקפת גלעד: זה המקרה החמישי שבוצע בכלי נשק, כלומר - מחציתם בכלי נשק, כשלו היה נשק ברשיון אבל ארבעת הקודמים היו מאבטחים בחברות שמירה והיה להם כלי נשק בתוקף העבודה שלהם.
קריאה: שוטר לשעבר.
גילה גמליאל: טוב, זה רק מציג לנו את התמונה, כמה היא קשה, שלפעמים אפילו כל מרכזי הסיוע וכל המרכזים בכלל לא יכולים למנוע בכלל מצבים כאלה, כי זה קורה אפילו בלי התרעות מוקדמות, מה שמציב אותנו פה בסיטואציה מאוד מאוד קשה.
גילה גמליאל: יש לכם כאן את המסמך שהכינה עבורנו יפעת ודותן, מחקר ומידע בכנסת, והנתונים מאוד מאוד קשים.
גילה גמליאל: כפי שהצגת, 10 נשים נרצחו בשנה האחרונה ובשנת 2002 נרצחו 12 נשים.
גילה גמליאל: על כל נושא עבירות מין ואונס דיברנו בישיבה הקודמת.
גילה גמליאל: לגבי אלימות כנגד נשים תסתכלנה בעמוד השני, אם אנחנו מסתכלים על התלונות המספר הוא פשוט שערורייתי מבחינת הכמות.
גילה גמליאל: יש פה תופעה קשה שצריך לדאוג למגר אותה ממש מהשורש.
גילה גמליאל: כשאני אומרת מהשורש אני מדברת על פעילות מונעת שאני בכלל לא יגיעו למצב של אלימות.
גילה גמליאל: וכאן אנחנו צריכים, לטעמי, להתחיל ולהתמקד עוד בכל מה שקשור בבית הספר.
גילה גמליאל: מה שאותי מפחיד זה לראות את העלייה באלימות בבתי הספר, אני כבר לא מדברת כרגע על אלימות כלפי נשים, אבל כמי שביקרה ביחד עם הוועדה במקלט לנשים מוכות ואחר כך הלכנו להוסטל לגברים מכים, ושם דיברתי עם בחור בגיל 27, מסתכלים עליו - צעיר, בחור נאה, הכל, ואני מדברת איתו ואומרת לו: "תגיד לי, מה עבר לך בראש באותו רגע?
גילה גמליאל: איך בכלל הגעת לזה?
גילה גמליאל: " אז הוא מספר שהוא תמיד היה אלים אבל הוא לא היה מאמין שהוא ירים יד על אישה, כי זה לא "בכבוד", כביכול, להרים יד על אישה, אבל תמיד הוא היה אלים.
גילה גמליאל: ויום אחד הוא מצא את עצמו מרים יד על חברה שלו, והוא לא מבין איך זה קרה לו.
גילה גמליאל: אחרי 4 חודשי טיפול בהוסטל הוא התחיל להבין מבחינתו את הדברים שהוא עשה.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר שכאן, לטעמי, אם לא נדאג לטיפול יסודי ממש מהגנים ובתי הספר, ולטפל במלוא חומרת הדין בכל מה שקשור באלימות כבר מהגיל הזה, המצב רק יהיה הרבה יותר קשה.
גילה גמליאל: זה מצד אחד, מצד שני - לטעמי, כל הנושא של העונשים - פשוט לא להקל בנושאים האלה של העונשים, שזה יהווה באמת גורם מרתיע.
גילה גמליאל: אחת הבעיות הקשות, כשאני מסתכלת על הדברים, לדוגמה כשהלכתי להוסטל ודיברתי עם אותו בחור, אז אני שואלת את עצמי את השאלות האם הם ברי שיקום.
גילה גמליאל: הוא מאשים את מערכת החינוך, הוא טוען שבגיל 16 הוא נפלט ממערכת החינוך ונאלץ למצוא את עצמו משוטט ברחובות אילת, וזה היה קטע הישרדות מבחינתו.
גילה גמליאל: אני לא רוצה להיכנס למקרה הספציפי, כי זה המקרה היחיד שדיברתי איתו ואני לא יודעת לאמוד את שאר המקרים בסוגיה הזאת, אבל לטעמי גם עצם זה שקיים רק הוסטל אחד זה בעייתי, וגם הקונספט היום שנשים נאלצות ללכת למקלט לנשים מוכות.
גילה גמליאל: לפני שהלכתי למקלטים באתי בחשיבה שבכלל למה הקורבן צריכה להיעצר במקלט עם עוד ילדים ולעזוב את הסביבה הטבעית שלה ולהיענש כפל כפליים.
גילה גמליאל: כשעשיתי את הסיור במקלט לנשים מוכות הפנמתי את העובדה שיש צורך במקלט במובן של טיפול נמרץ, נקודתי, בנקודות בעייתיות, שפשוט חייבים מקלט זמני אז כן, זה מה שאמור להיות, אבל לטעמי צריך צוות חשיבה יותר מסיבי כדי לראות איך פותרים את הבעיה הזאת, ואם ההוסטל מוכיח את עצמו - ואין לי אינדיקציה עדיין - אז צריך להקים הרבה יותר הוסטלים, מכיוון שאותם גברים מכים יוצאים אחרי כמה שנים מהכלא ואז חוזרים להיות מכים כי הם לא מקבלים באמת טיפול באלימות שלהם.
גילה גמליאל: צריך להסתכל על המכלול - כי גם אותם גברים שיוצאים מההוסטל, האישה לא מקבלת את הטיפול במקביל.
גילה גמליאל: זאת אומרת, החזרה והציפיות וכל הדברים האלה, נראה לי שיש פה ממש טיפול טלאי על טלאי ולאו דווקא איזשהו טיפול מקיף ומסיבי מכל ההיבטים.
גילה גמליאל: אני נתקלתי שם בסיפורים של נשים, למשל אישה עם הילדים שלה, שבית המשפט מחייב את האמא לתת לאבא לראות את הילדים, ואז כשהילדים רואים את האבא אז הם באים לבכות לאמא: "תני לו צ'אנס, הוא התחרט והתנצל" והיא מוצאת את עצמה קרועה בכל הסיטואציה הזאת, אז באמת מה צריך לעשות בדברים האלה?
גילה גמליאל: אני מכנסת את הישיבה הזו כי קודם כל אני רוצה שנעשה גם סנכרון וחשיבה משותפת של כולם, כי לדעתי היום יש הרבה רצון טוב לטיפול אבל אני לא רואה שזה באמת הטיפול הנכון במאת האחוזים והמקיף במאת האחוזים, ומה שבטוח זה שהוא לא מטפל בבעיה לעומקה כי הנתונים מעידים על כך שהמצב רק מחמיר.
השופט אילן גילאון: אם יותר לי להעיר הערה לסדר, שהערתי אותה גם בישיבה הקודמת שהיתה - הנושא היה אלימות נגד נשים ולא רק אלימות בתוך המשפחה.
השופט אילן גילאון: כל הזמן תשימי לב, את מדברת על אלימות בתוך המשפחה.
השופט אילן גילאון: יש נשים אחרות שמופעלת כלפיהן אלימות והן לא בנות משפחה, כך שהנושא הוא הרבה יותר רחב.
השופט אילן גילאון: נכון שרוב המקרים, ועל כך גם המשטרה יכולה להעיד, הם בתוך המשפחה, אבל יש גם אלימות נגד נשים, בתור נשים, ואני מדבר על עבירות של אינוס לדוגמה.
גילה גמליאל: על זה דיברנו בישיבה הקודמת, אין ספק שהדברים חשובים באותה מידה.
הילה קרנר-סולימאן: גם רוב עבירות המין נעשות בתוך המשפחה.
גילה גמליאל: בנושא הזה דנו בצורה מעמיקה בישיבה הקודמת, היום אני רוצה יותר להתמקד בהיבט הזה.
רפ"ק רקפת גלעד: אני אספר קצת על הערכות המשטרה בנושא של אלימות בין בני זוג.
רפ"ק רקפת גלעד: בשנת 99' הוקם מערך של חוקרים ייחודיים לנושא של טיפול בעבירות בין בני זוג, שמונה 120 חוקרים בתקן שמטפלים אך ורק בעבירות כאלה ו-50 חוקרים בגיבוי הפרוסים בכל תחנות המשטרה, מקבלים הכשרות לגבי טיפול בעבירות אלימות, מקבלים הדרכות.
רפ"ק רקפת גלעד: הם גם נבחרים בקפידה, לא כל אחד יכול להיבחר לתפקיד הזה, הם מחוייבים להיות לפחות שנתיים כדי להתמקצע, הם גם עוברים השתלמויות של עבירות מין בכלל.
רפ"ק רקפת גלעד: יש הנחיות מאוד ספציפיות לנושא של אלימות בין בני זוג במשטרה, מאז שנת 99'.
רפ"ק רקפת גלעד: גם הנושא של ניצול סמכויות בתחום מעכבים, מעצרים וכו' - אם בעבר, לפני שהוקם המערך, חלק גדול מהתיקים לא היו נחקרים, כ-50% מבחינה סטטיסטית, היום רוב התיקים זה תיקי חקירה, שנחקרים, יש הכפלה של מעצרים של גברים ותיקים של מעצרים עד תום ההליכים בכמות מאוד גדולה.
רפ"ק רקפת גלעד: לפי ההנחיה לא סוגרים תיקים בגלל שאישה חוזרת בה מהתלונה, ממשיכים את הטיפול בתיק.
רפ"ק רקפת גלעד: יש היום גם חקיקה בנושא הזה שמקשה על סגירת תיק בגלל ביטול של תלונה, בגלל שאנחנו מודעים לכל המעגל שהיא נמצאת בו.
רפ"ק רקפת גלעד: היום הטיפול הרבה יותר מזורז, בדרך כלל התיק מתנהל מאוד מהר ועובר במהירות למערכת של התביעה.
רפ"ק רקפת גלעד: גם מבחינה סטטיסטית אנחנו רואים ירידה במספר הצידיביסטים.
רפ"ק רקפת גלעד: לגבי תיקים שבעבר נשים היו יכולות להגיש הרבה מאוד תיקים, היום נשים מגישות הרבה פחות תיקים, כלומר 3-4 תיקים, אין הרבה מקרים כאלה שנשים מגישות כמה תלונות כי המקרים באמת מטופלים במלוא חומרת הדין.
רפ"ק רקפת גלעד: בנוסף להכשרות, דיברת על גורמי טיפול ואני בהחלט מסכימה איתך שזה צריך להיות משולב, אנחנו גם כן חושבים שלא די בטיפול המשטרתי והשילוב הנכון זה טיפול של משטרה ביחד עם טיפול של הרווחה, ולכן כבר בהנחיה בשנת 99', כחלק מההנחיה שלנו, החוקר שואל גם את הגבר וגם את האישה אם הם מעוניינים לפנות למרכז למניעת אלימות, מחתימים אותם, מעבירים את הפרטים למרכז ולמעשה הם נשלחים למרכז כדי באמת לתפוס גם את האישה ברגע רגיש, כשהיא מגיעה למשטרה, ולפי הנתונים בממוצע אישה מגישה תלונה אחרי 7 שנים של אלימות כנגדה, אז יש כאלה שלפעמים באות ואומרות שזה 30 שנה ויש כאלה שיגידו שזו אולי פעם ראשונה, אבל בדרך כלל הן נמצאות באיזשהו מעגל, ולכן אנחנו מפנים אותם למרכזים, כשהגברים מודעים לזה שאם ילכו באמת לטיפול ויימשכו לטיפול זה גם אולי יקל עליהם מאוחר יותר בעונש.
רפ"ק רקפת גלעד: בדרך כלל גם התיק ממשיך הלאה ועובר לבית משפט - אנחנו לא סוגרים את התיק.
גילה גמליאל: זה בדיוק מה שנאמר לנו שם, גם מצד המטופל עצמו, שכשהוא בא הוא לא באמת בא כי הוא חשב שהולכים לטפל בו וזה לא מה שעניין אותו, אבל כעבור 3 חודשים הוא הפנים בעצם את הפספוס שהיה לו באותם 3 חודשים וביקש הארכת זמן.
רפ"ק רקפת גלעד: לפעמים מתוך שלא לשמה הוא יבוא לשמה.
רפ"ק רקפת גלעד: זאת אומרת, הוא אולי יבוא בעל כורחו אבל בסוף הוא יישאב לזה.