GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סמדר לביא: מדינת ישראל כיום החליטה להנדס את החד-הוריות מחוץ לחברה; להנדס את המזרחיות לחזרה לשורשים ולחזרה בתשובה; להנדס את הרוסיות מחו"ל כי בלאו-הכי מטילים ספק ביהדותן; ולהנדס את האשכנזיות בחזרה למשפחה הגרעינית שלהן.
גילה גמליאל: אפשר להתמקד עכשיו לא בשיעור אקדמי?
סמדר לביא: אני מסרבת להיות מהונדסת.
סמדר לביא: הבעיה השנייה היא של הערכאות המשפטיות.
סמדר לביא: זאת בעיה שלא שייכת רק לעניין המזונות, אלא גם לעניין האימהות והילדים שמעיזים להתלונן על אלימות במשפחה ולשבור את מעגל האלימות.
סמדר לביא: בדרך-כלל המתקשרות אליי---
גילה גמליאל: זה לא הנושא כרגע.
גילה גמליאל: הגדרנו את הנושא בצורה ברורה: המצוקה הכלכלית של החד-הוריות.
סמדר לביא: זאת מצוקה כלכלית שהמערכת המשפטית זורקת את המשפחות אליה.
גילה גמליאל: פרופ' לביא, עם כל הכבוד, קיימנו פה ישיבות בנושא אלימות ובנושאים אחרים.
גילה גמליאל: את רוצה לומר רק במשפט אחד משהו לגבי הנושא?
סמדר לביא: כששופטת מחליטה שאימא שהעזה להתלונן על בעל מכה או על אבא אונס משתילה לילדים סיפורים, הילדים האלה משוללי מזונות, ילדים מרדניים; הם נזרקים למערכת הרווחה שבמקום לעזור לאימא ולילדים שהעזו להתלונן ולא הלכו דרך מעון לנשים מוכות, היא מפעילה את חוק הנוער "טיפול והשגחה", שולחת את הילדים למוסד ואת האימא לאבדון.
מרינה סולודקין: היו לנו שתי ישיבות.
גילה גמליאל: אני מבקשת מכולם לכבד את הנוכחים ואת הדיון.
גילה גמליאל: אנחנו מתמקדים בנושא טעון; לא בכדי אנחנו מכנסים ישיבה שלישית בנושא הזה.
גילה גמליאל: יש מישהי מהעולות שנמצאת כאן?
סבטלנה זבגורודני: בעקבות הגזרות הכלכליות האלה יש לנו כאבים בתחום הכלכלי ובתחום החברתי.
סבטלנה זבגורודני: לפני-כן היה מצב קשה, אבל יציב.
סבטלנה זבגורודני: עכשיו אין לנו ביטחון כלכלי, ואנחנו פוחדים שיזרקו אותנו מהבית השכור והממושכן כי אין לנו כסף.
סבטלנה זבגורודני: המשפחות החד-הוריות חושבות כל הזמן איך לצמצם את ההוצאות המינימליות שלנו.
סבטלנה זבגורודני: אני מבקשת מהוועדה המכובדת להילחם על כבודנו ועל העלאת גובה השכר.
סבטלנה זבגורודני: במצב הזה איןטעם לעודד אותנו לעבוד.
סבטלנה זבגורודני: משפחה עם ילד אחד צריכה לגדל אותו בסכום של 3000 שקל; היא משלמת כל חודש 2000 שקל לשכר דירה.
סבטלנה זבגורודני: 500 זה ארנונה-מים וכו'.
סבטלנה זבגורודני: אין כסף לקנות לאכול.
ג'ודי דון: שולחים אותך לבית תמחוי לאכול שם.
סבטלנה זבגורודני: לא נותנים לנו לעבוד ולפרנס את הילדים שלנו.
סבטלנה זבגורודני: במשכורת למזונות יש סיוע, אבל זה לא הפתרון לבעיה הזאת.
ג'ודי דון: איך הילדים שלך יתחילו את שנת הלימודים?
סבטלנה זבגורודני: צודקת.
ג'ודי דון: ילדים מגיל 14 לא מקבלים את המענק ללימודים.
ג'ודי דון: בחופש הגדול הם לא הולכים לאף מקום.
סבטלנה זבגורודני: אני חושבת מה אפשר לעשות עכשיו?
סבטלנה זבגורודני: לתת לנו קצת יותר כסף.
סבטלנה זבגורודני: פחות מ- 500 שקל זה הסכום שאנחנו מחפשים עכשיו.
מרינה סולודקין: כולן עובדות.
גילה גמליאל: כולן עובדות.
גילה גמליאל: זו המצוקה.
סבטלנה זבגורודני: אני מנהלת את הסניף פחות משמונה חודשים.
סבטלנה זבגורודני: כבר פנו אליי 400 נשים.
סבטלנה זבגורודני: רק באשקלון יש יותר מ- 1500 חד-הוריות.
סבטלנה זבגורודני: כולן עובדות!
ג'ודי דון: את תקבלי את הסכום הזה אם את עובדת או לא.
רשף חן: הדברים שלי מופנים בעיקר אליך, משרד האוצר.
רשף חן: אני מדבר מנקודת מבט קפיטליסטית לחלוטין.
רשף חן: אני בפירוש לא חושב שהמדינה צריכה לחלק משאבים.
רשף חן: אני נמצא היטב ימינה בסקלה של המפה הכלכלית.
רשף חן: ; אבל יש יתרון אחד שמוסכם גם על התאצ'ריסטים שבינינו: יש מינימום שמתחתיו אנחנו לא מוכנים לחיות.
רשף חן: אנחנו לא מוכנים להביא את האזרחים שלנו לחרפת רעב.
מרינה סולודקין: אבל הצבעת בעד התכנית.
רשף חן: כשאתה קובע כללים, לפי קריטריונים, בסוף התהליך אתה חייב להסתכל על התוצאה ולשאול את עצמך אם התוצאה מתקבלת על הדעת.
רשף חן: אם היא לא מתקבלת על הדעת אז יכול להיות שהכללים שלך לא נכונים; המסלול שהלכת בו הביא אותך לתוצאה שאינ המתקבלת על הדעת.
רשף חן: אני מכיר בתפקידי הקודם הכרתי הרבה משפטנים שהיו עושים את הטעות הזו: מתחילים בנתיב כלשהו, מגיעים לתוצאה, ולא מרימים את העיניים כדי לשאול את עצמם האם מישהו יכול לחיות כך.
רשף חן: אם אתה אומר לי שאני יכול למצוא עצמי במצב שאני צריך לגדל את שני הילדים שלי עם אותם 2716 שקל – אי-אפשר! אין דרך שבן-אדם במדינת ישראל יכול לגדל שני ילדים ולפרנס את עצמו עם אותם 2716 שקל.
רשף חן: אי-אפשר! בואו נניח שיש עוד 288 שקל קצבת ילדים ועוד העזרה שמקבלים בשכר דירה.
אודי בן-דרור: לא כולל בסכום.
גילה גמליאל: אבל זה גם בוטל.
קריאות: הסיוע בשכר דירה ירד ל- 600 שקל.
רשף חן: אני מניח שהסיוע האמיתי הוא בערך 3500 שקל.
רשף חן: זה עדיין סכום בלתי אפשרי.
רשף חן: אתה מבין שזה כולל את כל ההוצאות, כולל שכר דירה.
רשף חן: ; והאבסורד הוא ששכר דירה במקום שבו יש עבודה הוא יקר מאוד.
מרינה סולודקין: אז למה שינוי הצביעה?
רשף חן: אתה יכול לקבל שכר דירה נמוך במקום שאין בו.
רשף חן: בואו נחסוך עכשיו את ההתנגחויות הפוליטיות וננסה לבדוק איך אפשר לפתור את הבעיה.
רשף חן: נדמה לי שאי-אפשר לחיות עם התוצאה.
רשף חן: אתה אומר, בצדק, שלא כיוונו על ציבור האימהות החד-הוריות.
רשף חן: אבל מה לעשות שהציבור הזה מהווה את חלק הארי בקרב ציבור מקבלי הבטחת הכנסה – 60%.
רשף חן: פגעת בו.
רשף חן: אנחנו לא יכולים לא להבין שעצם המשימה לגדל לבד ילדים – הגדרה של אם חד-הורית – היא משימה בלתי אפשרית.
רשף חן: אם אתה רוצה לעבוד אתה צריך להשקיע יותר מהסכום שאתה מרוויח כדי להחזיק את הילדים.
מרינה סולודקין: למי אתה מסביר את זה?
רשף חן: עיקר הבעיה פה היא שהפחיתו את סכום ה- Disregard הפחתה ניכרת.
רשף חן: מה בעצם אנחנו עושים בעניין הזה?
רשף חן: אין שום סיבה שמדינת ישראל לא תאמר לאימהות החד-הוריות שהיא מבינה שזו סיטואציה קשה לכולם; יש סכום מסוים שאתן מקבלות, לא משנה כמה תרוויחו.
רשף חן: אז בסדר – אם היא מרוויחה 10000 שקל ומעלה – אז לא.
רשף חן: לעודד כך לצאת לעבודה, ולא להתחשבן איתן על כל גרוש.
רשף חן: זה כמו הסיפור עם מס-הכנסה: אתה מעלה את מס-ההכנסה אז מעלימים מס.
רשף חן: מה עשית?
רשף חן: ההיגיון הכלכלי בזה לא עובד.
רשף חן: צריך לאפשר להן לחיות כי זה מצב בלתי-אפשרי.
אודי בן-דרור: לפני ההפחתות הקצבה לאם חד-הורית עם שני ילדים ויותר הייתה כמעט 3500 שקלים, לפני ההטבות הנלוות, לפני הסיוע בשכר דירה וההנחות בארנונה.
אודי בן-דרור: לפני התכנית הכלכלית היה גם פטור מאגרת טלוויזיה והנחה בתחבורה ציבורית.
אודי בן-דרור: לצד זה, שכר המינימום שהוא השכר האלטרנטיבי למקבלי הבטחת הכנסה שיוצאים לעבוד הוא כ- 3300 שקלים.
רשף חן: אבל זו לא תהיה סיטואציה של אם חד-הורית.
גילה גמליאל: יש מצבים שאי-אפשר לעשות הכללות כל הזמן.
גילה גמליאל: יש סיטואציה מסוימת שהיא בעייתית.
רשף חן: זה מינימום לשני הורים.
רשף חן: אם שניהם יוצאים לעבוד, כל אחד מהם מקבל את המינימום הזה.
גילה גמליאל: ברשותכם, סליחה.
גילה גמליאל: אהלה אוחיון, בבקשה.
אהלה אוחיון: כשיש יחסים טובים בין בני הזוג הגרושים, והאישה מקבלת את המזונות לא דרך המוסד לביטוח לאומי, ויש לה פסיקה של 7000 שקל לשני ילדים או לשלושה, אז כל הכבוד ונהדר שהוא נותן לה את הכסף ישירות.
אהלה אוחיון: זה יוצר פערים עם ילדים אחרים שמקבלים את הקצבה דרך ביטוח לאומי.
אהלה אוחיון: לדעתי, ביטוח לאומי לא צריך להיכנס, ואין לו זכות להיכנס לפסיקה שהתקבלה בבית-משפט; כלומר, אם פסקו לאישה 4000 שקל, מה שפסקו – פסקו.
אהלה אוחיון: אם מצליחים לתפוס את הבעל לשעבר, לגבות את הכסף ולהביא אותו ישירות בלי להקפיא אותו ולהשאיר אותו, לא להוציא אותו עד סוף השנה, לא לתת לאישה הפרשים.
אהלה אוחיון: כמה שפסקו, ככה לתת לה כדי לצמצם את הפערים בין הילדים השונים בגירושים.
אהלה אוחיון: אני הקשבתי רוב קשב לכנס הכלכלי בירושלים ולכנס קיסריה.
אהלה אוחיון: אני רוצה להתייחס לדבריו של ראש הממשלה, שלצערי, כושף גם הוא, אני הייתי ממש בעדו קודם.
אהלה אוחיון: הוא אמר שאנשים עובדים כמו בעולם השלישי ורוצים משכורת כמו בעולם הראשון.
אהלה אוחיון: מצדי שירוויחו 2700 שקל, כמו שאני מקבלת לפעמים, אם אני עובדת 8 שעות מלא מתחת לשכר המינימום וצריכה לתמוך בחייל משוחרר, מאבטח כרגע ומפרנס את עצמו; בחייל בגולני שבקושי יוצא הבייתה; ובילדה בת 16 שמסתובבת בין בתי-הקפה ומשקרת שהיא בת 17 כדי שיקבלו אותה לעבודה, והיא עדיין לא מוצאת עבודה – לא בבאר-שבע, במקום שאבא שלה נמצא, ולא בגבעתיים אצל אמא שלה.
אהלה אוחיון: היא משקרת ואומרת שהיא בגיל מבוגר יותר כדי שיהיה לה לסיגריות, והיא לא מוצאת את עצמה.
אהלה אוחיון: אבא שלה לא עובד, ולא יכול לשלם בשבילה שום דבר.
אהלה אוחיון: יש עוד מקרים בגבעתיים שנשים אמרו שהן לא יכולות לבקש מזונות מהאבא כי הן היו מוכות ומאוימות, ואם הן יבקשו הן לא יקבלו.
אהלה אוחיון: אם זה שכר המינימום, שלא יעלו את החלב, שלא יעלו את דמי הלימוד בבית-הספר, את הטיולים, את סל התרבות, את התשלומים.
אהלה אוחיון: שלא יעלו את כל הדברים האלה.
אהלה אוחיון: אז ההוצאות יהיו 1000 שקל, והמשכורת היא 3000 שקל – יהיה הגיוני מה שהאוצר אומר.
אהלה אוחיון: רציתי לומר לנציג "עם אחד" שישב פה שהוא היה בעד עד שהוא הגיע לאותה סיעה, וכל השביתות שקיימו אותה סיעה היו בשביל 50 שקל תוספת יוקר.
אהלה אוחיון: אני לא מזלזלת לא ב- 50 שקל ולא באגורה, אבל צריך לחשוב גם מה תורמים 50 שקל.
אהלה אוחיון: אם אתם מדברים על שכר מינימום, דיברו על 4000 שקל, אבל ההוצאות הן מינימום.
אהלה אוחיון: כשאתה אומר שהפחיתו משכר הדירה ל- 600 שקל, שכר הדירה שאני מכירה הוא לא פחות מ- 470$ לחדר וחצי.
אהלה אוחיון: עם כל הכבוד להפחתה שלכם, אם שכר הדירה הוא 200-250$ אני אקבל; אבל כששכר הדירה הוא רק מ- 450$ ומעלה, ועכשיו בעלי הדירות דורשים להעלות אותו שוב בגלל הנפילה של הדולר, אז איפה ההיגיון?
אהלה אוחיון: הפחתם ב- 600 שקל.
אהלה אוחיון: איפה כל זה מתייחס לשכר המינימום.
אהלה אוחיון: הרבה נשים פוחדות להתלונן, והרבה מהן סגרו תיקי גירושים כי הן לא רוצות לעמוד במכה הכלכלית.
אהלה אוחיון: הן מעדיפות להישאר עם המכות בבית, עם האלימות בבית.
אהלה אוחיון: אין פתרון לנשים; יש יותר אלימות, יש יותר ילדים שיורדים לפשע כדי להשיג כס.
אהלה אוחיון: ; יותר גנבות בסופר-מרקטים כי ילדים רעבים.
ישראלה בן-אשר: בנוסף לתפקידי כיועצת אני מטפלת בנושא הדיור, כך שכל מה שנאמר כאן הם סיפורים שאני שומעת במשרדי.
ישראלה בן-אשר: אני הגעתי לכאן כי הרגשתי מתוסכלת בתפקידי; אליי באות הנשים כיועצת ראש העיר למעמד האישה, והן אומרות לי שאין להן יותר כתובת, אני הכתובת האחרונה; אני מודה באשמה – אני לא כתובת.
ישראלה בן-אשר: לא הראשונה ולא האחרונה.
ישראלה בן-אשר: אין לי כלים, אני לא יודעת איך, אני לא יודעת מה.
ישראלה בן-אשר: אני מנסה בכל כוחותיי.
ישראלה בן-אשר: חשבתי שהוועדה שלנו היא המקום שצריך לצאת עם דברים אופרטיביים.
ישראלה בן-אשר: אני מתחברת למה שאמרת, אבל אני רוצה לבוא לפני-כן עם תכנית אלטרנטיבית, שאנחנו הנשים מציגות אותה, ולא רק עם הקושי של המחסור.
ישראלה בן-אשר: לפרוט ברחל בתך הקטנה את כל המספרים, ואנחנו נציע איך לעשות את הדברים, ואיך להיות גם פרודוקטיביות ושיהיה גם נכון תקציבית, ועל-פי הצרכים שלנו שאנחנו יודעים אותן היטב.
ישראלה בן-אשר: אני מציעה את עצמי ואת חברותיי כיועצות.
ישראלה בן-אשר: יש היום כוח של יועצות ברשויות שמקבלות מידע ויכולות אחר-כך לעשות עם זה דברים.
ישראלה בן-אשר: אני מציעה את שירותינו בשמן – הרשות יושבת כאן ותגבה אותי – לעזור, לבוא עם תכנית ולא להיפגש סתם.
ישראלה בן-אשר: הדברים היום לא רלוונטיים.
ישראלה בן-אשר: אי-אפשר לחיות כאן, כולנו הבנו.
ישראלה בן-אשר: זאת הצעתי, לכן אני כאן, וזה מה שאני מצפה לו.
ג'ודי דון: למה לחד-הוריות אין נציגות בוועדות הפנימיות?
ג'ודי דון: איך הממשלה יכולה להבין מה הבעיה של חד-הורים כשאין נציגות?
ג'ודי דון: למה אנחנו לא דורשים את זה?
ג'ודי דון: אני חד-הורית נכה, הילד שלי חי 17 שנה מקצבת הנכות שלי.
ג'ודי דון: אני לא מקבלת מזונות, כי אין כפל קצבאות.
ג'ודי דון: אני צריכה לחשוב אם לקנות לו את האוכל או לקנות לי את התרופות החודש.
ג'ודי דון: למה הילד שלי לחיות על הקצבה שלי?
ג'ודי דון: למה אין בוועדות הפנימיות חד-הוריות?
ג'ודי דון: חשוב לנו שישמעו אותנו מקרוב.
אידית טיטונוביץ': אני מתחברת מאוד חזק למה שישראלה מראשון אמרה.
אידית טיטונוביץ': כמי שפוגשת הרבה מאוד נשים בלשכה שלי בנעמ"ת בתל-אביב אני עומדת די חסרת תשובות.
אידית טיטונוביץ': אני שומעת על נשים חד-הוריות שבבוקר מתקשרות זו לזו כדי לשאול מי הצליחה להשיג את השוקו והלחמנייה כדי שהיא תוכל לשתף את חברתה.
אידית טיטונוביץ': זה הגיעה לכך שאין לנשים היום כסף לתת לילדים את ארוחת העשר.
אידית טיטונוביץ': אני כבר לא מדברת על ארוחת צהריים מוכנה.
אידית טיטונוביץ': אני נרגשת; אף על פי שאני לא חד-הורית אני סופגת את הטלפונים האלה, את הפגישות האלה – עניין של יום-יום בעת האחרונה.
אידית טיטונוביץ': אי-אפשר לעמוד מנגד ולעצום עיניים.
אידית טיטונוביץ': אם עוסקים בדרכים לקידום הנשים ולהצלת הנשים, אני רוצה בקצרה לסקור שלושה נושאים מתוך העבודה היומיומית שלי.
אידית טיטונוביץ': נשים החד-הוריות מנסות להתקבל לעבודה ונחסמות.
אידית טיטונוביץ': ברגע שמדובר על אישה ואם לילדים קטנים המעסיק – מבלי לומר כמובן מדוע – לא מקבל אותה לעבודה.
אידית טיטונוביץ': צריך לתקוף את העניין הזה בתמריצים למעסיקים שיקבלו לעבודה את האימהות החד-הוריות כדי שיקבלו את היחס הראוי להן.
אידית טיטונוביץ': אנחנו מדברים על חוק שוויון קבלה לעבודה, אבל זה לא מה שקורה בשטח.
אידית טיטונוביץ': הדברים קשים מאוד להוכחה, עורך-דין היא לא יכולה להשיג, אבל בפועל נשים חד-הוריות לא מצליחות לעבוד גם כשהן רוצות ומעוניינות.
אידית טיטונוביץ': נושא שני שבו אני נתקלת שוב ושוב עוסק בנושא של גביית מזונות מהאבות.
אידית טיטונוביץ': אני לא חושבת שהמדינה צריכה בהכרח לשלם את המזונות במקום אבות.
אידית טיטונוביץ': אם האב נסע לאוסטרליה זו באמת בעיה, אבל אם הוא נמצא כאן מנגנוני האכיפה דרך ההוצאה לפועל, לא מצליחים לגבות מזונות.
ויקטור כהנא: אימהות הולכות פעם בחודש לחתום שם.
ויקטור כהנא: למה?
אידית טיטונוביץ': צריכים למצוא את הדברים לעידוד הנשים לאכיפה ישירה מול האבות באמצעות לשכות ההוצאה לפועל, שהיום משותקות במידה רבה.
אידית טיטונוביץ': הנושא האחרון שמתחילים לדון בו סוף-סוף, הוא ההכרה הטיפול בילדים.
אידית טיטונוביץ': היום מבחן התעסוקה מגיל שנתיים, עד לאחרונה הוא היה מגיל שבע.
אידית טיטונוביץ': בעבר אישה שצעיר ילדיה היה בן שבע לא הייתה צריכה לעמוד במבחן תעסוקה, היום כבר מגיל שנתיים היא צריכה לעמוד במבחן.
אידית טיטונוביץ': גיל שנתיים הוא גיל שהילדים עדיין לא במסגרת, מישהו צריך לטפל בהם, יש לכך עלויות.
אידית טיטונוביץ': אם לא נכיר בעלות הזאת אין כדאיות כלכלית לצאת לעבודה, ואז אנחנו שוב מקבעים את הנשים במעגל העוני.
גילה גמליאל: גם על כך דיבר שר האוצר בקיסריה, לגבי מעונות יום.
מרי חדאייר: אני רציתי להתייחס להודעה שהייתה אתמול בתקשורת.
מרי חדאייר: שר האוצר החליט להקים קרן מיוחדת לנושאים האלה, יותר מ- 25 מיליון.
מרי חדאייר: הבנו שיש מי שיעמוד בראש הקרן.
מרי חדאייר: אם ייקבעו שם הקריטריונים ייעשה צדק שיוכל לסייע לנשים.
מרי חדאייר: לא אומרים את זה, אבל מרבית הנשים החד-הוריות כן עובדות.
מרי חדאייר: הן עובדות בעבודות מזדמנות שאין בהן תנאים סוציאליים.
גילה גמליאל: 70% מהנשים החד-הוריות עובדות בעבודות מוכרות.
מרי חדאייר: אנחנו חייבים לצאת מכאן ולתת להן תמריצים, לאותן נשים שרוצות ובחרו לעבוד.
מרי חדאייר: לתת להן תמריצים ולא להוריד אותם.
מיכל שמאי: עורכת-הדין מנעמ"ת הזכירה בשתי מילים; יש עתירה של האגודה לבג"צ על הקיצוצים, ושם הודתה המדינה שהם לא לקחו בחשבון מהו המינימום הדרוש לקיום מינימלי של בן-אדם כשהם קיצצו בהבטחת ההכנסה.
מיכל שמאי: הם הודו בבית-משפט שהם לא ידעו מהו המינימום שדרוש לקיום.
אודי בן-דרור: מה שהם טענו---
מיכל שמאי: אני יודעת מה הם טענו, אני הייתי שם.
אודי בן-דרור: גם אני הייתי שם.
אודי בן-דרור: הם טענו שאין כזה דבר.
אודי בן-דרור: בשום מקום בעולם מערכת הקצבאות לא בנויה כך.
מיכל שמאי: עורכת-הדין מנדל אמרה במפורש שהם לא לקחו בחשבון.
מיכל שמאי: בנוסף לקיצוצים שנעשו בחוק ההסדרים לעניין ביטול הפטור לאימהות חד-הוריות לגבי מבחן התעסוקה של ילדים למעלה מגיל שנתיים.
מיכל שמאי: צריך להוסיף את זה כי זה בנוסף לקיצוצים הקיימים.
מיכל שמאי: נוסף לקיצוצים של אימהות חד-הוריות עם יותר משלושה ילדים שזכאיות לדיור ציבורי ולא מקבלות, ומתמודדות עם שכר דירה בשכירות חופשית, ולא בדיור הציבורי.
מיכל שמאי: היום הן צריכות לשלם הרבה יותר שכר דירה.
מרינה סולודקין: את יודעת מה עשו לדיור הציבורי?
מרינה סולודקין: סגרו את כל התכניות.
מיכל שמאי: האיסור להשתמש ברכב, מדובר בנשים שצריכות רכב שעולה אולי 1000 שקל, והן צריכות אותו כדי להביא אוכל מ"פתחון לב" מראשון או כדי לקחת ילדים לטיפולים רפואיים.
רחל אגמון: התקציב של 20 מיליון אמור לעבור למשרד הרווחה כדי לתת מענה למשפחות חד-הוריות.
רחל אגמון: שר הרווחה אמור לכנס ועדה – אני אמורה להיות בתוך הוועדה.
רחל אגמון: מ- 111 אלף משפחות חד-הוריות כמעט 60% מקבלות קצבאות של ביטוח לאומי, גם אם ניקח 60 אלף משפחות, 20 מיליון לחלק ל- 60 אלף – חד פעמי – זה 333 שקלים לכל משפחה.
רחל אגמון: חד פעמי.
רחל אגמון: אני עשיתי את החשבון הזה עם מנהל האגף שלי לפני שבאתי הנה כדי להגיד לשר האוצר שיסתכל בראי.
קריאות: עצוב, זה ממש עצוב.
גילה גמליאל: זה נתון שחשוב לשמוע.
רחל אגמון: שר האוצר אמר שהוא יעזור למשפחות חד-הוריות לסדר ילדים במעונות בתשלומים.
רחל אגמון: אנחנו יודעים שההנחות הגדולות ביותר שניתנות לילדים במעונות הוא למשפחות חד-הוריות.
רחל אגמון: כך שלא היה צריך את העזרה החדשה הזאת, ושר הרווחה הגיב כך לשר האוצר.
רחל אגמון: בדפים שמחלקת המחקר בכנסת הכינה לקראת הישיבה היה כתוב שאחת ההטבות למשפחות החד-הוריות הוא קדימות והכשרה מקצועית.
רחל אגמון: חשוב לזכור, שכדי שאימהות חד-הוריות תצאנה לעבודה צריך לקרות משהו.
גילה גמליאל: הכל חשוב, אנחנו מוגבלים בזמן, ויש כאן הרבה נואמים.
רחל אגמון: צריך לתרגם את החוק לת'כלס.
רחל אגמון: הייתה הצעה שהזכויות שקיימות היום לאלמנים ולאלמנות במוסד לביטוח לאומי לקדם מסלול של שיקום שכולל לימודים מכל הסוגים, כולל לימודים באוניברסיטה ולקבל בו-זמנית דמי מחיה כדי שאפשר יהיה ללמוד – להחיל אותם על כל יתר ה- 80-90 אלף משפחות חד-הוריות כשידוע שרק חלק מהמשפחות תוכלנה לצרוך את זה.
רחל אגמון: הוגשה תכנית למינהלת הביטוח הלאומי, התחיל משא-ומתן על תמחור – מיליארדים של כסף – זה היה אולי חלק מהדברים שיכלו להוציא את המשפחות החד-הוריות מסיכון לסיכוי.
רחל אגמון: התכנית הזאת לא קרמה עור וגידים, אולי יבוא יום שבו נוציא אותה מהכוח אל הפועל וירווח לרבים.
נלי פלוצקר: אפשר לבוא בגישה דומה לזו של הגברת אגמון שצריך להתייחס לאימהות החד-הוריות כמישהו שמשקמים אותו בביטוח לאומי ובתכניות שיקום מקצועי.
נלי פלוצקר: יכולה להיות גישה אחרת: אם חד-הורית היא בדיוק כמו כל אחד אחר, ולא צריכה קביים, אלא קצת הטבות נוספות שיש.
נלי פלוצקר: לכן יש בהחלט קדימות לאימהות חד-הוריות בכל הקורסים שאנחנו עושים.
נלי פלוצקר: מכיוון שתבוא מסה גדולה של אימהות חד-הוריות לשירותי רווחה, אנחנו מכינים תכניות ויש לנו כבר תכניות למקבלי הבטחת הכנסה.
נלי פלוצקר: אבל יש דבר חשוב מאוד שנשים צרכו מאוד וקיצצו לנו – השלמת השכלה.
נלי פלוצקר: השלמת השכלה היא בסיס גם ללימוד מקצוע ולכניסה וחזרה לשוק העבודה.
נלי פלוצקר: יש הרבה נשים שזה מספיק להן.
גילה גמליאל: דבר חמור.
נלי פלוצקר: כלי שהיה לנו, ולקחו לנו אותו.
נלי פלוצקר: לאנשים ערביות זה קריטי.
גילה גמליאל: להבהיר פה נקודה: מי שלא יכולה לבצע השלמת השכלה לא יכולה בכלל לגשת להכשרה מקצועית.
נלי פלוצקר: דיברו על זה בסיור שהייתם בצפון, וזה דבר מאוד חשוב כי יש לזה תרומה גם מעשית וגם לדימוי העצמי.
נלי פלוצקר: בלעדיו אנחנו לא יכולים.
דינה בן-עזרא: אנחנו נמצאים פה היום בישיבת חירום שדנה במצב הכלכלי של משפחות חד-הוריות.
דינה בן-עזרא: נכון שיש דברים שאנחנו כן רוצות לעשות ולהציע תכנית אלטרנטיבית, אני מסכימה לכל מה שנאמר ולתקן כל מיני עיוותים קטנים בנושא של הכשרה מקצועית וכל מיני דברים כאלה; אבל אנחנו צריכים לחשוב מה אנחנו עושים היום.
דינה בן-עזרא: היום יש משפחות שאין להן אוכל.
דינה בן-עזרא: אני הייתי שמחה לראות מהחדר הזה קריאה לאלתר למשרד האוצר ולממשלה לבטל את הגזרות של המשפחות החד-הוריות, להחזיר את חלק מהסיוע לשכר דירה, לתקן את החישוב של מס הכנסה ושל השלמת הכנסה ושל המזונות.
דינה בן-עזרא: לעשות את זה עכשיו כדי שאנחנו נוכל להתארגן, ולחשוב איך אנחנו יכולים לדאוג למשפחות.
אורנה זקן: אנחנו צריכים להיאבק בכמה חזיתות.
אורנה זקן: הדרך של ויקי כנפו היא אחת מהן.
אורנה זקן: אם אנחנו רוצים באמת לעורר דעת קהל ולזעזע את המדינה, אנחנו חייבים להצטרף אליה.
אורנה זקן: מחר תנועת "אחותי" ו"הקשת המזרחית" ב-12:00 ברמזור של גינות סחרוב ללות את ויקי עד משרד האוצר.
אורנה זקן: אם זה יעבור עם שובל עלוב של אנשים אז יידעו שאפשר לעשות אתנו מה שהם רוצים, אבל אם יגיעו המון נשים וגברים עם ילדים, אני מאמינה שזה יכול לעשות משהו.
מרינה סולודקין: באיזו שעה?
אורנה זקן: מחר ב- 12:00.
אורנה זקן: אני מבקשת שתעבירו את זה לכל מי שאתם מכירים, בכל רשימות התפוצה שלכם בדואר האלקטרוני ובטלפון, ותדאגו להעביר גם לתקשורת.
ויקטור כהנא: עכשיו חופש גדול, והאימהות החד-הוריות עם ילדים קטנים לא יכולות לצאת להשתלמות בין השעות 8:00 עד 16:00.
ויקטור כהנא: לא יכולות לעזוב את הילדים בבית.
ויקטור כהנא: הן מקבלות סירוב, אורנה יודעת על מה אני מדבר.
ויקטור כהנא: צריך לעשות משהו עם הדבר הזה.
גילה גמליאל: זה באמת משהו נקודתי.
גילה גמליאל: תעביר אליי.
ויקטור כהנא: זה שייך לאוצר, לא לביטוח לאומי.
גילה גמליאל: תעביר את זה אלינו, ואנחנו נבדוק את זה.
גילה גמליאל: יש מקום בשם הוועדה לברך את הגברת ויקי כנפו שבשתי רגליה מבטאת בדיוק את מה שכל אחת פה מרגישה בלב, את כל המצוקות שצריכים לספוג אותן ביום-יום.
גילה גמליאל: לקום בבוקר וללכת ממצפה רמון לירושלים, אם זה לא יעיר את האנשים ואת מקבלי ההחלטות בכל מה שקשור לנושא הזה, זה הגבול.
ויקטור כהנא: כשיש אחת ויחידה, אז בטח שלא.
גילה גמליאל: אני מברכת על ההצעה שצריך ללוות אותה.
גילה גמליאל: אני אישית רציתי לקבל אותה כאן, אבל אני מכבדת את החלטתה לסיים את הליכתה עד ירושלים, ונקבל אותה מחר כאן בברכה.
גילה גמליאל: דברים כאלה הם סמל ומודל למה שניתן לעשות.
גילה גמליאל: אנחנו מברכים אותה ונגבה אותה, ומחר נצטרף אליה במסע הזה.
עינב סיטי: איזה סמלים אנחנו צריכים להראות כאן?
עינב סיטי: עד שלא יקרה משהו שיטריף את המדינה, כמו אימא שתשרוף את עצמה עם ילדיה בבית---
גילה גמליאל: עינב, סליחה, מיצינו את הדיון.
גילה גמליאל: אפשר להבין את התסכול ואת ההרגשות הקשות.
גילה גמליאל: בישיבות הקודמות כן יצאנו בנושאים פרודוקטיביים בחלק מהדברים.
גילה גמליאל: כמו שאתם יודעים, אי-אפשר לשנות הכל בישיבות האלה.
גילה גמליאל: בסך הכל חברת הכנסת מרינה סולודקין ואני לא הצבענו בעד התקציב בידיעה ברורה שזה בלתי נסבל מה שרוצים לגזור שם.
גילה גמליאל: חשוב לציין שהזעקה באה עכשיו, אבל רוב הגזרות נעשו בכלל בממשלה הקודמת לפני שהיינו בכנסת.
גילה גמליאל: לכן לא אהבתי את כל הצעקות הפופוליסטיות.
גילה גמליאל: מרבית הגזרות שפוגעות בנשים החד-הוריות נעשו בכנסת הקודמת.
גילה גמליאל: נכון להיום, הצעקה קמה משום שהיו חכמים לומר שהגזרות יתחילו בשנת 2003, אז היום מרגישים את זה על הבשר, אבל חובה לציין שאלה דברים שנעשו קודם.
גילה גמליאל: אין ספק, שגם הגזרות בתכנית הכלכלית הוסיפו על הדברים; ברגע שמקצצים בקצבאות ילדים בתחבורה ציבורית ובשכר דירה, קל וחומר יש כאן פגיעה קשה ומחפירה יותר.
מרינה סולודקין: סוגרים תכניות של דיור ציבורי.
גילה גמליאל: דיור ציבורי, ועוד מספר גזרות שאפשר למנות כאן.
גילה גמליאל: נוצר מצב בלתי-נסבל כי אנחנו צריכים להתמודד עם זה גם, לא רק לחוקק את זה.
גילה גמליאל: אלה דברים שחשוב להעלות אותם כי אלה נקודות שצריך ללמוד: אם רוצים לשנות דברים לא צריך לחכות שזה יקרה בפועל.
גילה גמליאל: הצעקה הייתה צריכה לקום כבר הרבה קודם, ואז היה הרבה יותר קל.
קריאות: היא קמה כבר.
גילה גמליאל: אני לא מאשימה חלילה.
גילה גמליאל: זו לא האשמה, אלא ניסיון להמחיש שביטול הגזרות שקיבלו את אישור הפרלמנט הוא קשה.
גילה גמליאל: אני קוראת מפה לשר האוצר להיפגש עם הנציגות הזאת, שישמע את המצוקות אחת לאחת.
גילה גמליאל: אני רואה פה צורך גדול להיפגש.
גילה גמליאל: אני הייתי מאוד גאה בגברת הזאת.
גילה גמליאל: אני כל פעם מזכירה אותה כי כששמעתי אותה היום, היא אמרה: "סליחה, שר האוצר לא צריך להיפגש רק אתי, הוא צריך להיפגש עם כל נציגות הנשים החד-הוריות ולשמוע את המצוקות".
גילה גמליאל: עצם הקריאה הזאת צריכה לצאת מפה בצורה ברורה: שר האוצר ישמע את נציגות הנשים החד-הוריות.
גילה גמליאל: אם מחר יהיו הרבה נשים שיגיעו ויביעו את התמיכה המסיבית שר האוצר לא יוכל להתעלם מכך ויצטרך להיפגש עם כולן.
גילה גמליאל: יותר מזה, זה לא רק לשמוע, זה גם לתת פתרון.
גילה גמליאל: אין ספק שיש מדיניות במשרד האוצר שמציגה תמונה מעוותת, כאילו הנשים החד-הוריות הפכו לאויב שצריך להילחם בו; הן אלו שבגינן כל הגזרות הכלכליות צריכות לבוא לידי ביטוי כי הן אשמות.
גילה גמליאל: זו ממש הסתה כלפיהן.
מרינה סולודקין: מסיתים, מסיתים.
גילה גמליאל: כביכול אם יפגעו בנשים החד-הוריות, יפתרו את המצוקות הכלכליות במדינת ישראל.
גילה גמליאל: שערורייה! רואים את זה נדבך על נדבך בכל החקיקות האחרונות שנעשו.
גילה גמליאל: כביכול הנשים החד-הוריות הן חלק ממכלול שצריך לפגוע בו.
אורנה ורקוביצקי: זו אמירה חברתית של כנסת ישראל.
אורנה ורקוביצקי: האוצר הציע, הכנסת הצביעה.
גילה גמליאל: אנחנו לא הצבענו, אז אני מרשה לעצמי לומר את הדברים האלה.
גילה גמליאל: אני גם לא אומרת אותם עכשיו, אמרנו אותם גם בשתי הישיבות הקודמות, וקיבלנו עונש.
גילה גמליאל: אני ומרינה בעונש בגלל זה.
מרינה סולודקין: הפקידות הגבוהה במשרד האוצר עשתה מהפכה שקטה ושברה את מדינת הרווחה.
קריאות: ועוד איך, נכון מאוד.
גילה גמליאל: אמרתי בישיבת הסיעה, בואו נראה אתכם חודש אחד מתמודדים עם משכורת כזאת, אולי אז תפנימו.
גילה גמליאל: אולי מכיוון שאני גדלתי עם אם חד-הורית נכה, אנחנו כילדים לא רצינו להוות נטל, ולכן יצאנו לעבוד בגיל צעיר.
גילה גמליאל: אבל בצורה חד-משמעית אני אומרת: לא צריכים להגיע לזה.
גילה גמליאל: אני שמחה שגם חבריי שדבקים בקפיטליזם אומרים שלא צריכים ליצור סיטואציות בלתי-אפשריות למחיה.
מיכאל אזוב: קיצוץ שכר הבכירים לא עבר בכנסת.
גילה גמליאל: זה דבר חמור.
גילה גמליאל: המסקנות צריכות להיות חד-משמעיות: שר האוצר ומשרד האוצר יתנו גם לנשים החד-ההוריות לחיות בכבוד.
גילה גמליאל: הנשים לא מבקשות כאן פריבילגיות, הן מבקשות שיינתנו הכלים לעבוד ולפרנס בכבוד את הילדים.
גילה גמליאל: אני תמיד מאוד חוששת מקרנו הסיוע כי הן מנציחות, אבל כדי לפתור את המצוקות שהועלו כאן, צריך להגביל את זה בזמן – לשנה.
גילה גמליאל: במהלך השנה תינתן אפשרות לבצע את החקיקה.
גילה גמליאל: את אומרת "לא", אבל אי-אפשר לשנות חוק.
גילה גמליאל: יוצאים עכשיו לפגרה של 4 חודשים.
מיכל שמאי: תלושי מזון.
גילה גמליאל: אם רוצים לתת מענה ולהיות פרודוקטיביים צריך להבין שגם הליך החקיקה כדי לשנות תיכנס לתוקף – שתינו בעונש, אבל אחרי העונש שלנו – באוגוסט יוצאים כולם לפגרה, במשך שלושה חודשים אין בכלל על מה לדבר, לא ניתן להציע הצעות חוק בכלל.
גילה גמליאל: כלומר, אם מישהו אכן יסכים להעלות את הנושא הזה, זה יהיה אחרי הפגרה, בסביבות נובמבר-דצמבר.
מיכל שמאי: הקפיאו עד עכשיו, שימשיכו להקפיא.
גילה גמליאל: סליחה, ברשותכם.
גילה גמליאל: כדי שזה יקרה זה צריך לעבור שלוש קריאות.
גילה גמליאל: אפשר להיות פופוליסטיים.
מיכאל אזוב: את אמרת שהאוצר דחה את זה.
גילה גמליאל: זה לא האוצר, זה ועדת השרים.
מיכאל אזוב: אז מה את מצפה שהיא תגיש ערעור?
גילה גמליאל: בעקבות המצוקה שהגענו אליה שמובילה נשים לצעוק בקול לא מובילה אותנו, אלא לקרוא באופן חד-משמעי להקים קרן לסיוע חירום כדי שיינתנו פתרונות במשך השנה הקרובה, שהקרן תהיה מוגבלת למשך שנה – ולא כמו שסיפרה הגברת שנותנים 300 שקלים בצורה שפוגעת בנשים, ולא מסייעת בידן.