GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ברוריה קליין: מסגרת חינוכית לימודית - וכל מסגרת שהיא לימודית היא חינוכית - מתוך התפיסה הזאת החשיבות הראשונה במעלה היא שהיא תהיה נפרדת.
ברוריה קליין: באותו רגע שיש מסגרת נפרדת לנשים, קיבלנו את האפשרות ללמוד להתמחות.
ברוריה קליין: המסגרת איפשרה זאת מבחינת הלומדות בטווח רב-גילי רחב מאד.
ברוריה קליין: אני חושבת שאני זקנת השבט מתוך הלומדות - צעירות אחרי תיכון ועד אמהות וסבתות - שמשקיעות, ממצות את עצמן ורוצות לראות עצמן מגיעות להישגים, משתלבות במסלול הציבורי ויכולות גם להביא את דברן לציבור.
ברוריה קליין: ההתנדבות - בציבור החרדי מעשי חסד ותרומה לציבור ולזולת הם אחד הערכים שמושרשים החל מהגיל הרך.
ברוריה קליין: המחוייבות הזאת לתרום לציבור ולהתמסר היא ללא גבולות ולאורך כל החיים.
ברוריה קליין: זה לא נתחם לשנים מסויימות, שנה, שנתיים, שלוש שנים או חמש שנים.
ברוריה קליין: כל החיים כל יחיד ויחיד בחברה חייב לעשות כמיטב יכולתו כדי לתרום.
ברוריה קליין: לדוגמה: יש לי בן שמתנדב בזק"א, ובן אחר בחברת הצלה שקשור למד"א, ויום ולילה ובמשך שנים הם נרתמים לזה במסירות נפש.
ברוריה קליין: מי שמכיר את המסגרות האלה יודע שבכל מקום, בכל פינה ובכל אירוע נחלצים אנשים במסירות נפש כדי לעשות את הדברים.
ברוריה קליין: בנוסף, יש פעילויות חסד אחרות של תרומה לציבור, וזה נעשה וזה קיים בציבור.
ברוריה קליין: היה חשוב שהתקשורת תיתן יותר חשיפה לדברים, כי בדרך-כלל אנו מקבלים דימוי שלילי.
ברוריה קליין: שומעים רק את הביקורות השליליות של אנשים שאולי מתוך מניעים אישיים מבטאים את הסלידה ואת הדברים השליליים.
ברוריה קליין: אם יתנו יותר חשיפה לפעילות הציבורית שנעשית, ליכולות ולרצון של החרדים להשתלב, לתרום ולהיות בעצם חלק מהעם בכל דבר - הדברים ייראו אחרת ותינתן גם אפשרות להתקדם יותר.
רחלי ממן: אני רחלי ממן, סטודנטית שנה שניה למשפטים.
רחלי ממן: לגבי מסלול הלימודים, אין איזה שהן הנחות מסויימות.
רחלי ממן: אולי חושבים שאם זה מסלול חרדי יש לימודים אחרים, אבל לא היינו מקבלים אישור מהמל"ג אם זה היה כך.
רחלי ממן: הלימודים הם אותם הלימודים, וכך גם השעות, רמת הלימודים, הדרישות, המבחנים והעבודות.
רחלי ממן: לגבי ההישגים הגבוהים, יש פה משהו.
רחלי ממן: אני חושבת שזה בא מסגנון הלימוד בבתי-הספר וגם בישיבות.
רחלי ממן: זה סגנון מעמיק שאין אותו בחינוך.
רחלי ממן: הסגנון שם שונה.
רחלי ממן: אולי מזה באים הכושר וההצלחה.
רחלי ממן: בכל אופן, זה מסלול רגיל כמו כולם, והמרצים תמיד אומרים לנו שאנו לומדים בדיוק כמו בקרית-אונו.
שמעון כהן: בעקבות דבריה, אני רוצה אולי לנצל את זה שנמצאת פה נציגת משרד החינוך ולומר שיש לנו איזה שהוא חסר מסויים שלא יכולנו לעשות כיתות יותר גדולות גם אצל הנשים וגם אצל הגברים.
שמעון כהן: יש לנו בעיה עם הקריטריונים לקבלה, שכן צריך לפחות בגרות.
שמעון כהן: אצל הגברים ודאי יש בעיה, כי מעולם לא היה להם צ'אנס לעשות בגרות שכן הם למדו כל הזמן בישיבות.
שמעון כהן: אצל הבנות יש בתי-ספר שמבחינה אידיאולוגית לא מגישים אותן לבגרות ונותנים להן מה שנקרא: מבחני חוץ או מכון סאלד.
שמעון כהן: המדינה מאשרת את זה, אבל זו לא תעודת בגרות.
שמעון כהן: אני רוצה לפנות למשרד החינוך שבמקרים האלה, בתי-הספר שמבחינה אידיאולוגית לא מאפשרים לבנות לגשת לבגרות אבל הלימודים הם אותם הלימודים, הם עושים מבחני חוץ לא של בית-הספר,--
רבקה שקד: מהי האידיאולוגיה?
דוברת: לא רוצים שהם ילכו ללמוד באוניברסיטה.
שמעון כהן: --יתייחסו למבחנים האלה כאילו זה מבחן בגרות, ואז נוכל לקבל סטודנטיות טובות מאד, מועמדות, ללימוד באקדמיה באופן הרבה יותר קל ונוכל להגדיל את מעגל הלומדות.
שמעון כהן: היום, אנו מחייבים אותן לעשות מכינה, ומדובר ב-460 שעות שהן צריכות להשקיע.
שמעון כהן: אלה דברים שהן למדו בין כה וכה בבית-הספר.
שמעון כהן: הן למדו אותם, ורק בגלל שאין להן בגרות הן עושות זאת.
שמעון כהן: הן לא אשמות.
שמעון כהן: בית-הספר, שבו הן למדו, מבחינה אידיאולוגית לא מאפשר להן לגשת לבגרות.
שמעון כהן: אנו רוצים שאותם מבחני חוץ יהיו אקוויוולנטיים לבגרות.
מרים שכטר: היושבת-ראש, ברשותך, אשמח להגיד על כל הדברים כולל זה אחר כך.
מרים שכטר: אם את חושבת שעכשיו אגיד, אגיד עכשיו.
חנה פריידין: אני חנה פריידין, מרכזת שירותי מידע בספריה של הכנסת, סטודנטית שנה שניה ואם לשישה ילדים.
חנה פריידין: לנו יש רצון להכנס לחברה הכללית בתחום של משפטים ולהשפיע, ואומר קודם כל משהו בנימה אישית.
חנה פריידין: כמו רבות כאן, זה היה איזה שהוא חלום של לימודי משפטים, שלא התאפשר לא רק מבחינת לימוד בנפרד או מעורב אלא מבחינת הנושא.
חנה פריידין: לנושא משפטים היה מין טאבו בחברה הדתית, והוא לא קיבל את אישור הרבנים.
חנה פריידין: בזמנו, כשהתעניינתי ללמוד, הרבה רבנים אמרו שזה לא תחום שכדאי להכנס אליו.
חנה פריידין: לאחרונה, הציבור הדתי נפתח, אחרי ההפגנה הגדולה שהיתה מול בית-המשפט העליון, ואמרו שהשיטה היא לא להתרחק, כמו בכל התחומים האחרים, כמו במוזיקה וכמו בתקשורת, ויש שינוי גדול מאד.
דוברת: פוליטיקה.
חנה פריידין: דווקא הגישה היא כן להכנס ולהשפיע.
חנה פריידין: אנו רואות זאת בלימודים שלנו.
חנה פריידין: למשל, דווקא אחרי 1992, אחרי חקיקת חוקי היסוד והכנסת כל המושג של "מדינה יהודית ודמוקרטית" היו לנו בשנה שעברה שתי פגישות עם אהרן ברק, נשיא בית-המשפט העליון, ויש גישה, שבאה משני הצדדים, של פתיחות: גישה מטעם המשפטנים, וגישה מטעם הרבנים, שרוצים את הקירבה הזאת ואת ההדדיות.
חנה פריידין: אני חושבת, שקבוצה כמו שלנו יכולה לתרום במובן זה שהרבה אנשים שרוצים מדינה יהודית ודמוקרטית לא יודעים כל כך כיצד למלא את נושא ה"יהודית".
חנה פריידין: דווקא נשים וגברים בעלי ידע בתחום, שבאים מתחום של השכלה תורנית, יכולים בהרבה נושאים שעולים לסדר-היום להכניס את המושג ולמלא אותו תוכן.
חנה פריידין: דוגמה שהשפיעה עלי: נשיא בית-המשפט העליון אמר לנו שהוא ישב בבג"ץ כביש בר-אילן, שעולה לאחרונה שוב לכותרות, ורצה ללמוד מה משמעות וחשיבות השבת לעם ישראל.
חנה פריידין: הוא ישב ולמד את הנושא והביאו לו ספרים.
חנה פריידין: רק מתוך הידע שהוא צבר בעקבות הבג"ץ הזה, הוא יכול היה לחשוב על סגירת הכביש בתפילות והגיע שם לאיזו שהיא פשרה.
חנה פריידין: חשבתי על זה, שסטודנטים כמונו, סטודנטיות במקרה זה, לא צריכים לשבת ללמוד מהי השבת לפני שעוסקים בתחום.
חנה פריידין: כבר יש לנו את הידע הזה, ואנו צריכים רק להביאו.
חנה פריידין: יש דרישה בציבור הכללי, כי הרבה פעמים אני גם רואה בדיונים שמתקיימים בכנסת בנושאים שונים שאומרים את המושג "מדינה יהודית ודמוקרטית", אבל צריכים לישם אותו בהרבה תחומים.
חנה פריידין: היו פה הצעות של הרב דרוקמן בזמנו בעקבות פסק-דין קציר על העניין של האם מותר לנו ביישוב ארץ ישראל להגדיר חלקים ולתת התיישבות מסויימת שלא ייכנסו והאם זו גזענות או לא.
חנה פריידין: אנשים הביעו דעות כשכביכול הם נרתעים ונבהלים שזה גזענות.
חנה פריידין: אם מישהו בא ומראה שלפי היהדות זה בכלל לא גזענות וזה דבר אחר ומראה את התוכן במושגים, אנשים לא כל כך נבהלים מתוך ידע של הדברים.
חנה פריידין: אזכיר שהעוזר הפרלמנטרי של יושבת-ראש הוועדה הגיע אלי לפני ההצעה לסדר בנושא השופטים הדתיים בבית-המשפט העליון, והבאתי לו הרבה חומר בכיוון של שופטים דתיים שהיו בבית-המשפט העליון לאורך השנים.
גילה גמליאל: השתמשתי בזה.
חנה פריידין: ננצל את זה שעורכת-הדין רבקה שקד איתנו.
חנה פריידין: חשבנו לפני הפגישה הזאת איך אנו יכולים לבקש שילוב.
חנה פריידין: למשל, עכשיו אנו צריכים לצאת לסטאז'.
חנה פריידין: מדובר על שילוב בנציבות שירות המדינה אפילו, כך שיראו זאת בחיוב שבאים עם כוחות כאלה שיכולים להעשיר את השירות באנשים בעלי ידע בתחום הזה ולא כמישהו דווקא אפילו שווה מבחינה זו אלא שיש לו יתרון מסויים עם כל הידע שהוא יכול להכניס למושג "מדינה יהודית ודמוקרטית", כשהיום כל רשויות המדינה צריכות ללכת על-פי חוקי היסוד ולפעול לאורם.
גילה גמליאל: יש בזה יחס ישיר.
גילה גמליאל: אם המדינה לא יהודית, כפי שאנו רואים סביבנו במזרח-התיכון, היא גם לא דמוקרטית באופן ישיר.
גילה גמליאל: כדי לשמר זאת, צריך לשמר את שני הדברים ביחד ובכפיפה.
גילה גמליאל: אבל, לא בזה עסקינן, ואנו רוצים להמשיך בנושא הזה.
חוה רביוב-קליין: אני חוה רביוב.
חוה רביוב-קליין: בעניין הבגרויות, ברצוני לפנות לנציגת משרד החינוך.
חוה רביוב-קליין: גדלתי עם אם שהעניקה לי את העצמאות ללמוד ואת המוטיבציה.
גילה גמליאל: תראי איזה דבר נפלא זה.
גילה גמליאל: אני בדיוק אומרת לה שהילדים של כולן פה יספגו את ההיבט הזה של הלימודים, ופתאום אתן אומרות זאת.
חוה רביוב-קליין: למדתי בתיכון שכן נבחנים בו בבחינות שמוכרות כבחינות בגרות, וברגע שידעתי שאני רוצה ללכת ללמוד לימודים אקדמאיים דווקא שם נתקלתי בכל הקשיים והסירובים.
חוה רביוב-קליין: באופן אישי, היתה לי את המנחה שלי, ופניתי למשרד החינוך והם עזרו לי עם זה ובכל הקשיים.
חוה רביוב-קליין: הייתי רוצה, שיביאו איכשהו לידיעת התלמידות שעצם ההכרזה על זה שהן רוצות ללכת ללימודים אקדמאיים לא יכולה למנוע זאת מאף אחת מהן או להציג להן קשיים בתעודות הבגרות.
חוה רביוב-קליין: אני מכירה את הכיתה שלי ואת הסביבה שלי.
דוברת: את מדברת במערכת שלכם.
חוה רביוב-קליין: כן, במערכת החרדית.
חוה רביוב-קליין: מבחינת משרד החינוך, אני חושבת שהם יכולים לעזור בכך.
גילה גמליאל: זו נישה שעולה והיא לא כל כך ברורה.
גילה גמליאל: יש מוסדות שלא מאפשרים לתלמידים ללכת לבגרות.
גילה גמליאל: מרים שכטר: יש מוסדות מוכרים שאינם רשמיים, שאלה המוסדות החרדיים וכמה בתי-ספר פרטיים, למשל: בית-הספר הריאלי בחיפה הוא מוכר שלא-רשמי וכך גם בית-הספר הערבי האורתודוכסי בנצרת.
גילה גמליאל: כל בתי-הספר החרדיים הם מוכרים שאינם רשמיים.
גילה גמליאל: יש להם את האוטונומיה לעשות בפנים את מה שהם מחליטים לעשות.
גילה גמליאל: תכנית הליבה מחייבת עכשיו את כולם, כולל המגזר החרדי.
גילה גמליאל: זה יכול לפתור פה חלק מהבעיות.
מרים שכטר: אבל, זה רק עכשיו.
דוברת: זה לא מה שהיה בשנים האחרונות.
שמעון כהן: לא כולם יקבלו את זה.
גילה גמליאל: תכנית ליבה היא תכנית שעכשיו עברה את האישור במשרד החינוך, וזה הגיע אלינו לוועדת החינוך.
גילה גמליאל: שם הוחלט, שלכל מוסד לימודים במדינת ישראל תהיה תכנית ליבה, כביכול תכנית בסיס, מינימום, שתהיה חובה להעביר לכל הילדים.
דוברת: את אומרת: חבל על הזמן.
דוברת: זה לא יעבוד.
גילה גמליאל: אין דבר כזה.
גילה גמליאל: כל מוסד שידרוש תקצוב מהמדינה יהיה מחוייב בבסיס הזה שיקנה את המינימום.
דוברת: למשל: שיעורי אזרחות.
דוברת: הבחינה בכלכלה ובאזרחות היא אותה בחינה של משרד החינוך.
גילה גמליאל: מדובר על מתמטיקה ואנגלית.
גילה גמליאל: ברוריה קליין: אני מנהלת בית-ספר תיכון של "בית יעקב".
גילה גמליאל: במשך כל השנים תכנית הלימודים היא תכנית משרד החינוך.
גילה גמליאל: בכל מוסדות בתי-הספר של "בית יעקב" לומדים מעבר לליבה.
גילה גמליאל: מבחינת המקצועות הלימודיים עצמם, לומדים את כל תכניות הלימודים.
גילה גמליאל: יש שוני אחד שנובע מהתפיסה העקרונית שלא לאפשר המשך לימודים מעורב, לא להגיע לאוניברסיטאות שהן מעורבות, וכדי למנוע זאת חוסמים.
גילה גמליאל: במקום שהבנות בתיכון תיגשנה לבחינות בגרות על אותו היקף של חומר ולפעמים אפילו יותר, הן ניגשות לבחינות של מכון "סאלד".
גילה גמליאל: בחינות של מכון "סאלד" הן שוות ערך לבחינות בגרות, ולפעמים - אני מכירה את השאלונים, והייתי בוועדות שם - הן אפילו יותר קשות מבחינות הבגרות הרגילות.
גילה גמליאל: הן מאפשרות לקבל תעודת הסמכה להוראה, שהיא שוות משקל לבחינות בגרות לגבי קבלה לאוניבסיטאות ועוד.
גילה גמליאל: אבל, בתפיסה הרגילה, שיודעת תלמידה בוגרת, היא יודעת שאין לה תעודת בגרות, ולכן היא לא תמשיך באוניברסיטה.
גילה גמליאל: ניתנת לה אפשרות להתמחויות אחרות.
גילה גמליאל: לומדים ומגיעים להישגים מאד גבוהים מבחינה לימודית את כל המקצועות.
גילה גמליאל: אין בעיה של מקצועות הליבה, ויש את מקצועות המתמטיקה, מדעים, מחשבים ושפות.
גילה גמליאל: את אומרת לי, במלים אחרות, שזה לא מה שיפתור את הבעיה.
דוברת: הבעיה היא בתפיסה.
דוברת: מבחינת הלימודים, הם לומדים אפילו מעבר.
גילה גמליאל: נצטרך לחשוב על פתרון יצירתי באמת איך ניתן יהיה להטמיע זאת במוסדות הלימודים בגיל צעיר.
גילה גמליאל: אמשיך את הדיון לפני שאכנס לדברים האלה.
גילה גמליאל: לימור ארד, יושבת ראש אגודת הסטודנטים, איך משתלבת הפעילות באגודה?
גילה גמליאל: הייתי יושבת-ראש אגודת סטודנטים שלוש קדנציות באוניברסיטת בן-גוריון.
גילה גמליאל: אל תחשבו שזה קל.
גילה גמליאל: הייתי האשה הראשונה.
גילה גמליאל: גם בימים של הנשים בכלל זה בעייתי בפני עצמו.
לימור ארד: אני לימור ארד, ואינני לומדת בקמפוס החרדי אלא בקמפוס הרגיל.
לימור ארד: אני סיימתי עכשיו שנה שניה משפטים.
לימור ארד: כמישהי שבאה מבחוץ וגדלה ברה שלא קשורה לחרדים, בקשר לסטיגמות אתן צודקות מאד והן בהחלט קיימות בחברה בחוץ.
לימור ארד: אני מאד מברכת את הקריה האקדמית.
לימור ארד: אני חושבת שהתכנית הזאת של שילוב החרדים והחרדיות בחברה היא משהו שתורם לא רק לכם אלא גם לנו.
לימור ארד: אתן יוצאות לשוק העבודה, עובדות ומפרנסות את עצמכן ואת ילדיכן ולא תלויות באף אחד אחר: לא בגברים ולא במדינה.
לימור ארד: עדיין בחברה יש איזה שהוא קטע שנשים לא תמיד צריכות לעבוד ולא צריכות ללמוד, כך שלכן עוד יותר קשה שכן אתן גם נשים וגם חרדיות.
לימור ארד: אני מאד מעריכה אתכן.
לימור ארד: אני יודעת, שלכן לבטח הרבה יותר קשה מאשר היה לי להגיע ללימודים.
לימור ארד: בטח גם עכשיו יותר קשה לכן בתור אמהות וכו'.
צופית צדוק: יש לנו תמיכה חזקה מהבעלים.
צופית צדוק: אחרת, לא היינו מגיעות בכלל.
לימור ארד: צריך להדגיש זאת.
לימור ארד: זה לא למורת רוחם.
לימור ארד: דוברת: זו גם סטיגמה שהחרדים לא ירצו שהנשים יצאו לעבודה.
צופית צדוק: הם מפרגנים, תומכים ומעודדים.
דוברת: רוב הנשים החרדיות עובדות - לא במשפטים, אבל מרביתן עובדות.
לימור ארד: יש הרבה, למשל, בתחום ההוראה.
לימור ארד: אתן מתקדמות קצת.
צופית צדוק: אנו מתמודדות גם עם הלחץ החברתי.
צופית צדוק: יש מקומות שיש את הלחץ החברתי: איך נותנים לנשותיכם ללמוד?
צופית צדוק: איך הן עושות דבר כזה?
לימור ארד: אני שמחה לקחת חלק בתהליך הזה ולעזור לכן, אולי באגודת הסטודנטים או אצלנו בקמפוס, קצת להעלות את המודעות ללימודים של הנשים החרדיות אצלנו ולעזור לכן קצת יותר להתקבל בחברה.
לימור ארד: למרות שלא צריכה להיות בעיה עם זה, לצערי, יש.
לימור ארד: באמת כל הכבוד לכולכן.
גילה גמליאל: יש פה עניין שצריך להבינו.
גילה גמליאל: ברגע שלא מכירים, בהתחלה יש איזו שהיא אי-נוחות.
גילה גמליאל: מאד מעניין איך כל אחת מכן מסתדרת, בלי עין רעה, עם שמונה וששה ילדים בבית ואתן עובדות ולומדות.
גילה גמליאל: יש בעל מפרגן.
גילה גמליאל: מה קורה כשהוא לא מפרגן?
גילה גמליאל: הסיפורים האישיים של כל אחת כאן פותחים עולם ומלואו לגבי איך החברה הלא-חרדית יכולה לנסות להכיר, להתרשם ולראות את הצד האנושי שבכל הסיפורים, את החשיבות העליונה, את ההמשכיות שתופנם סביב זה ומה שילדיכן יספגו ויקלטו מזה וירצו להפנים זאת הלאה.
גילה גמליאל: כמו שנאמר כאן ע"י אחת הדוברות, היא רצתה ללמוד וזה נראה לה טבעי מאד כי גם אמה ומדת והיתה לה הכוונה, אבל יש גם את הצדדים הפחות נהנים בהיבטים האלה של אותן נשים שאין להן את ההכוונה, את הסיוע ואת האפשרות ויש להן את הרצון, החלום והחזון לצאת ולפרוץ את המסגרות.
גילה גמליאל: בעצם זה שזה מקובע עדיין בממסד הלימודי עד סוף 12 שנות לימוד וזה שצריך לעבור עוד שלב של משוכה נוספת של המכינה - כל הדברים האלה מראים עד כמה כל אחת מכן מאד רצתה ומאד היתה לה את הסביבה התומכת כדי לתת לה את האפשרות להגיע לזה.
גילה גמליאל: אתן מכירות את האוכלוסיה ודאי יותר טוב ממני.
גילה גמליאל: הייתי רוצה שנחשוב איך ניתן יהיה גם בתוך החברה החרדית לפתוח את הדלת בהיבט הזה.
גילה גמליאל: מהם הכלים שאתן מוצאות לנכון שצריכים להיות?
גילה גמליאל: מהם הכלים שאותן נשים ובכלל בחברה צריכות, שאנו יכולים לסייע בהיבט הזה?
גילה גמליאל: מצד שני, נשמע מרים שכטר ממשרד החינוך ואת רבקה שקד שתיכף תשמע אותן.
גילה גמליאל: עורכת הדין רבקה שקד מנציבות שירות המדינה, אחראית על כל נושא קידום נשים ושילובן בשירות המדינה.
גילה גמליאל: אני חושבת, שכאן יש מקום חשוב ביותר גם לבחון את שילוב הנשים החרדיות בשירות המדינה.
גילה גמליאל: אפרופו, ארצה לבדוק האם יש נשים איפה, כמה ולמה, ואם לא - צריך לדאוג גם לייצוג הולם בתחום הזה.
רבקה שקד: יש לי דברים לומר לפרוטוקול וגם לא לפרוטוקול.
רבקה שקד: קודם, אומר דברים לפרוטוקול.
רבקה שקד: אני עוד מעט שבע שנים בתפקיד, ואני מטפלת בכמעט 50 אלף עובדות מכל הסוגים, בכל הרמות ובכל המשרדים ובכל המערכות.
רבקה שקד: באופן אישי, יש לי את המחוייבות הכי עמוקה גם לנושא הסולידריות הנשית וגם לנושא ההעצמה הנשית.
רבקה שקד: עושה לי נחת לראותכן ולשמוע אתכן, והתהליך שאתן עוברות הוא תהליך גדול.
רבקה שקד: אני יודעת גם חלק מהדברים שאתן מתמודדות איתם.
רבקה שקד: היו לי שני תארים כשהייתי צעירה, אבל למדתי משפטים באוניברסיטה העברית באמצע החיים.
רבקה שקד: בגיל 42 ניגשתי לפסיכומטרי, הורדתי את תעודת הבגרות מהבוידם ולמדתי עם עבודה במשרה מלאה ועם שלושה ילדים בבית.
רבקה שקד: כאחת שהיתה שם, אני יודעת להעריך זאת.
רבקה שקד: היום, אני מסתכלת אחורה ואינני מבינה איך עשיתי זאת.
רבקה שקד: אני מצדיעה לכן וכל הכבוד.
רבקה שקד: ההרגשה הזאת של האחוה הנשית, הדרך שבה אתן מחזקות זו את זו והרצון שלכן לפקוח עיניים גדולות ולצאת החוצה הם דבר גדול, ובכל מקרה זה יוביל אתכן למחוזות אחרים.
רבקה שקד: בשירות המדינה יש בו הרבה מאד עובדות חרדיות.
רבקה שקד: אומנם לא עשינו על זה מחקר וסטטיסטיקות, אבל יש המון.
רבקה שקד: למשל, יש 10,000 עובדות מדינה רק בירושלים.
גילה גמליאל: אבקש מהמ.מ.מ.
גילה גמליאל: לעשות לי עבודה על כך.
רבקה שקד: זה קשה מאד, כי זה לא רשום באף מקום.
גילה גמליאל: מצד אחד, לפעמים, זה טוב שזה לא רשום.
גילה גמליאל: מצד שני, השאלה היא האם יש גם ייצוג.
רבקה שקד: אין ספק שהן מיוצגות, והשאלה היא איפה.
רבקה שקד: יש לדעת, שמתפקידים מסויימים בשירות המדינה נדרשת השכלה אקדמית.
רבקה שקד: ודאי שאת הנשים החרדיות מוצאים יותר בתפקידי מזכירות ובתפקידי סיוע כאלה או אחרים.
רבקה שקד: הן מתקדמות עד איפה שהיה אפשר להתקדם לפי ההשכלה שיש להן.
רבקה שקד: חנה פריידין, עובדת בכירה מאד בכנסת, לא הזכירה שיש לה שני תארים מאוניברסיטה רגילה.
רבקה שקד: היא צנועה.
רבקה שקד: היא עשתה זאת לא במסגרת של נשים בלבד.
רבקה שקד: את אמרת דבר נכון.
רבקה שקד: אי-אפשר היה ללמוד משפטים קודם.
רבקה שקד: יכולת ללמוד, ולמדת.
גילה גמליאל: מה הבעיה ללמוד במסגרות?
רבקה שקד: בחלק שלא לפרוטוקול אולי ארחיב יותר.
רבקה שקד: אי-אפשר להתקדם בלי השכלה אקדמית.
רבקה שקד: אינני חושבת שמישהו בשירות המדינה, אחרי כל התהליך ששירות המדינה עבר, רפורמה ואקדמיזציה שלו, יוזיל את הדרישות ויסתפק במשהו שהוא פחות מתואר אקדמי.
רבקה שקד: כל עוד לנשים החרדיות וגם לגברים החרדים לא תהיה ההשכלה הרלוונטית, הם לא יוכלו להתקדם.
רבקה שקד: היו נסיונות לגבי סמיכות לרבנות בעניין האקוויולנטיות, ונכון לעכשיו זה לא עבר.
שמעון כהן: זה עבר לפני שנה.
שמעון כהן: רבקה שקד: יש לזה הרבה תשובות, ולא נפתח פה את הויכוח.
שמעון כהן: זה לא עבר, ואני מעריכה שזה גם לא יעבור.
שמעון כהן: האיגודים המקצועיים לעולם לא יתנו את ידם לזה.
שמעון כהן: שוב, יש גם את השאלה של כישורים עניינים.
שמעון כהן: עם כל הכבוד, כשאתה צריך כלכלן או הכשרה בחשבונאות או הכשרה במערכות מידע, בתואר של רבנות לא מלמדים את הדברים האלה.
שמעון כהן: אבל, יש דברים אחרים בהם דורשים רק תואר אקדמי.
רבקה שקד: לא אפתח כאן את הויכוח.
רבקה שקד: הנושא הזה לא עבר.
גילה גמליאל: גם עם תואר בהסטוריה לא יקבלו אותו למשהו ספציפי.
רבקה שקד: מדובר בהשכלה כללית.
רבקה שקד: היו דרישות מסויימות, למשל: אנגלית, מתמטיקה.
רבקה שקד: אבל, בואו ולא נפתח את הויכוח הזה.
גילה גמליאל: אולי יש לכם מסלול שפה זרה לבנות.
רבקה שקד: בכל מקרה, זה לא רלוונטי לנשים כי אין להן סמיכות לרבנות מטעמים שאנו יודעות.
שמעון כהן: יש טוענות רבניות.
רבקה שקד: אבל, אין להן סמיכות לרבנות, כך שהנקודה הזאת איננה רלוונטית לכלל הנשים.
רבקה שקד: אני מדברת עכשיו על הנשים.
רבקה שקד: לגבי הנשים, זה לא רלוונטי.
רבקה שקד: הן לא תוכלנה להתקדם בלי אותו תואר.
רבקה שקד: האם הקריה מעניקה תארים אקדמאיים?
רבקה שקד: מבחינה זו, ברגע שיהיה תואר אקדמי, למעשה הדלת פתוחה כדי להתמודד.
רבקה שקד: יש מקומות שזה מוכר בהתחלה, ואחר כך- - -
דוברת: זה מוכר.
רבקה שקד: ברגע שהתואר מוכר, הדלת פתוחה להתמודד על כל תפקיד פנוי בשירות המדינה ולא רק בשירות המשפטי אלא בכל תפקיד שמחייב השכלה אקדמית כלשהי בהיבט הרחב.
רבקה שקד: מדברים הרבה על זה שעם ריבוי המשפטנים, יכול להיות שבתחומי המינהל הציבורי, הביקורת ותפקידים בהיבט הרחב של המינהל והניהול ההשכלה המשפטית מאד עוזרת.
רבקה שקד: מנסיוני, ובאתי כבר מכל הכיוונים האפשריים ואחרי הרבה שנות נסיון, זה מאד עוזר.
רבקה שקד: מהבחינה הזאת, הדלתות פתוחות.
רבקה שקד: אינני חושבת שצריכה להיות בעיה להכנס לשירות המדינה, מעבר לקשיים הרגילים שיש כאשר השוק מוצף, כאשר יש קיצוצים וכאשר יש מעט משרות ושצריך באמת להתמודד עליהן והתחרות מאד גדולה.
רבקה שקד: אשה עם מוטיבציה יכולה להתברג ובודאי גם להצליח.
רבקה שקד: המוטיבציה שלכן אדירה.
רבקה שקד: יש בשירות המדינה משהו יותר ידידותי לנשים, כי אני חושבת שלמשל במשרדים הפרטיים עשוי להיות לכן קשה מאד.
רבקה שקד: יש שם ימי עבודה של 15 שעות ביממה, וזה קשה מאד בכלל לנשים עם ילדים וקל וחומר עם נשים עם הרבה ילדים.
רבקה שקד: בשירות המדינה המסגרת יותר ידידותית לנשים, אבל התפקידים תובעניים ומחייבים השקעות של שעות נוספות, הרבה שעות מעבר לשעות העבודה, התכוננות לתיקים, ישיבות אחרי הצהריים ובערבים ודברים מהסוג הזה.
רבקה שקד: אלה דברים שצריכים להביאם בחשבון, כשמדובר על תפקידים משפטיים בשירות המדינה.
רבקה שקד: אינני מעריכה שצריכה להיות בעיה.
רבקה שקד: הדרך להכנס לשירות המדינה היא רק דרך מכרזים, אליהם יכולים לגשת גם 50 וגם 100 איש.
רבקה שקד: כך קרה לנו גם בעבר.
רבקה שקד: עוברים כל מיני שלבי סינון.
רבקה שקד: כאשר יש מכרזים המוניים, שלב הסינון הראשון הוא בדרך כלל בחינה פסיכומטרית.
רבקה שקד: זו לא בחינה כמו באוניברסיטה, והיא לא קשה כמו באוניברסיטה.
רבקה שקד: בסופו של דבר, חותכים ברובד העליון ולוקחים בצורה קשוחה מאד את הטובים ביותר.
רבקה שקד: לאחר מכן יש מרכז הערכה, שם יש יותר סימולציות ומשחקי תפקידים ויושב צוות בוחנים ונותן הערכה.
רבקה שקד: רק בשלב האחרון עומדים לפני ועדת מכרזים שמורכבת על-פי חוק שירות המדינה (מינויים), וועדת המכרזים אמורה לבחור את הכשיר בין הכשירים, כלומר את האדם הכי טוב.
רבקה שקד: בחוק שירות המדינה (מינויים) יש העדפה מתקנת לנשים על פני גברים.
רבקה שקד: דא עקא, להערכתי, זה לא אמור לכלול את השירות המשפטי משום שיש שם המון נשים.
רבקה שקד: הס מלהזכיר זאת, אבל לכאורה צריך שם העדפה מתקנת לגברים עם הייצוג הגדול שיש להן בתפקידי ניהול; יש למעלה מ-60% ולפעמים 70% נשים בתפקידי ניהול במשפטים.
רבקה שקד: עלול לבוא גבר מהפרקליטות ולדרוש את ההעדפה המתקנת כשהוא נגש לאיזה שהוא מכרז.
רבקה שקד: אינני מאמינה שאפשר להשתמש פה בטיעון שלנו של ההעדפה המתקנת.
רבקה שקד: צריך לבוא ולהתמודד.
רבקה שקד: אין דרכים אחרות, כי אנו מוגבלים על-פי חקיקה.
רבקה שקד: אני מאחלת לכן המון הצלחה.
רבקה שקד: אני בטוחה, שכאשר תגענה נשים להתמודד, יהיה מבחר של מועמדות.
רבקה שקד: עד עכשיו זה דבר שלא היה כמעט קיים.
רבקה שקד: אני חוזרת ואומרת, שישנן נשים חרדיות בעלות השכלה אקדמית.
רבקה שקד: הן לא רבות וזה לא במסה, אבל ישנן כאלה.
רבקה שקד: גם בקרב המשפטניות יש נשים חרדיות.
רבקה שקד: הן בתפקידים מצויינים ובכירים, כי היו להן הכישורים הראויים.
רבקה שקד: זה מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה שכשיש גם מוטיבציה וגם ראש חריף וגם יכולות, אני בטוחה שאתן תצלחנה.
רבקה שקד: סיימתי את דבריי.
רבקה שקד: אם תרצי לתת לי באוירה הזאת של שיחה יותר פתוחה, אגיד עוד דברים שאני חושבת אבל לא לפרוטוקול.
צופית צדוק: עורכת-הדין שקד, דיברת על עניין שופטים בבית-המשפט העליון.
צופית צדוק: אינני מייצגת פה אף אחד, ואני מייצגת פה את עצמי.
צופית צדוק: אין לי שום בעיה עם חוקים של מדינת ישראל.
צופית צדוק: אין לי שום בעיה עם מערכת המשפט של מדינת ישראל.
צופית צדוק: יש לי בעיה בפרשנות של חוקים.
צופית צדוק: לדוגמה, אם ניקח את חופש העיסוק, בהחלט יתכן שיגיד אדם: "במסגרת חופש העיסוק שלי, אני רוצה לפתוח חנויות בשבת", וזה נוגד את רוח האמונה שלי.
צופית צדוק: בית-המשפט בהחלט יכול להגיד: "במסגרת חוק חופש העיסוק, כולם יפתחו את החנויות בשבת".
צופית צדוק: אם כך, איפה פה בא הביטוי של מדינה יהודית?
רבקה שקד: אנו לא נעשה פה את הויכוח.
רבקה שקד: זה ברור.
גלית אקרשטיין: אני גלית אקרשטיין, סטודנטית למשפטים שנה ראשונה.
גלית אקרשטיין: אגיד את הרקע שלי, משום שחזרתי לארץ לאחר 17 שנה שהייתי בחו"ל.
גלית אקרשטיין: יש פה אלמנט, שראיתי אותו בקהילה החרדית בחוץ-לארץ ואין אותו פה בארץ.
גלית אקרשטיין: לקהילה החרדית בחוץ-לארץ יש אוניברסיטאות והם עובדים.
גלית אקרשטיין: הם מלמדים את ילדיהם ללכת לבתי-ספר, וזה משהו שקומם אותי מאד כשחזרתי לארץ.
גלית אקרשטיין: אני חוזרת בתשובה בשמונה השנים האחרונות.
גלית אקרשטיין: הייתי חילונית לחלוטין ושירתתי בצה"ל והייתי פטריוטית, ואין לי שום דבר נגד מדינת ישראל.
גלית אקרשטיין: מה שמאד קומם אותי הוא שהיום אני צריכה לסגור את האפשרויות לילדיי.
גלית אקרשטיין: זה משהו שאני כל כך שמחה שהתוודעתי לקריה האקדמאית, משום שיש איזה שהוא פתח.
גלית אקרשטיין: אני גרה בקרית-שמואל בחיפה, ובקהילה שלנו יש המון אינטלקטואלים, עורכי-דין, חרדים ודתיים, שמנסים גם כן לעבוד עם הטכניון ועם אוניברסיטת חיפה כדי שיפתחו זאת גם לקהילה שלנו.
גלית אקרשטיין: אנו לא צריכים עכשיו להתעסק בשאלות של: "אוי, אנו חרדים.
גלית אקרשטיין: הם חילונים".
גלית אקרשטיין: אלה שאלות שלא יסתיימו לעולם.
גלית אקרשטיין: אם אנו כפרט וכחברה כל אחד מאיתנו יתרום ויעשה משהו למען זה, ואנו נשלח את ילדינו ולא נפחד, זה אחרת.
גלית אקרשטיין: יש היום בקהילה החרדית בעיה של שידוך.
גלית אקרשטיין: יש בחורות צעירות שיושבות איתנו בכיתה עם בעיה של שידוך, כי הן לומדות משפטים וזה נוגד את הקהילה החרדית.
גלית אקרשטיין: תהיה להן בעיה בשידוך בחוץ.
גלית אקרשטיין: בכל זאת, הן לומדות משפטים.
גלית אקרשטיין: אנו צריכים לפתוח את עצמנו כולנו ביחד.
גלית אקרשטיין: באתי משני העולמות, וזו בחירה אישית שלי.
גלית אקרשטיין: אני שמחה על מה שבחרתי, כי זה היה גם לטוב וגם לרע בשני העולמות.
גלית אקרשטיין: אם נשב כל הזמן ונתעסק בשאלות של חרדי וחילוני וכל הזמן נגיד "אנו שונים.
גלית אקרשטיין: הם שונים" - אנו לא נתקדם.
גלית אקרשטיין: אנו צריכים לפתוח את עצמנו.
גלית אקרשטיין: באתי לכאן כי רציתי לשמוע מה הולך פה, ומצד שני רציתי לבקש שאולי אנו נעבוד ביחד לפתוח את כל האוניברסיטאות בארץ למגמות כאלה כך שתהיה אפשרות לכולם.
גלית אקרשטיין: ואז, בדרך הזאת, יראו שכולנו מעוניינים.
גלית אקרשטיין: אנו מוכנים לעשות את הדברים האלה.
גלית אקרשטיין: נכון שיש לנו גם מלחמה בתוך העולם החרדי, שהיא מלחמה לא קטנה, אבל אנו יכולים לעבוד ביחד.
גלית אקרשטיין: אין שום סיבה שלא נעבוד בשיתוף פעולה.
גלית אקרשטיין: עצם העובדה שנפתח לנו דבר כזה זה יכול לזרום.
גלית אקרשטיין: לא צריך להתעסק בדברים האלה, כי אלה שאלות שאנו לא נענה עליהן, הדור מלפנינו לא ענה עליהן והדור קדימה לא יענה עליהן.
גלית אקרשטיין: יש לנו בעיה עם זה, אבל אנו, כחברה, צריכים לעשות מוטיבציה להמשיך הלאה: לתרום ולעשות דברים, כדי שאנו נוכל לקדם את העסק הזה.
גילה גמליאל: נעביר את רשות הדיבור לגברת מרים שכטר, הממונה על השויון בין המינים במשרד החינוך, התרבות והספורט.
מרים שכטר: אחזור על חלק מדברי רבקה שקד, כי זה כל כך חשוב שראוי שזה ייאמר יותר מפעם אחת.
מרים שכטר: אני מאד שמחה שאני פה, ואני מאד שמחה לראות את הדברים.
מרים שכטר: אני יכולה להגיד שאתן פורצות הדרך ומגשימות חלום.
מרים שכטר: אתן יוצרות מציאות חדשה.
מרים שכטר: לא פלא שיש כאן מעט אנשים אחרים, כי הם עדיין לא רואים את מה שאתן כבר ראיתן.
מרים שכטר: הם עוד לא שם.
מרים שכטר: אתן פשוט מתחילות לעלות על המסכים.
מרים שכטר: חשוב שתעלו על המסכים הרבה ובגדול כך שהרבה אנשים יראו אתכן.