GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורם לוטן: בסך הכול 10,000 זה פרטיים ו-10,000 זה ציבוריים.
יורם לוטן: זה דבר ראשון.
יורם לוטן: דבר שני, לגבי חומר ההסברה: נכון שלא תמיד מחלקים.
יורם לוטן: יש נשים רבות מאוד – ואני אומר את זה בתור מי שמכיר את כל הוועדות, גם הפרטיות וגם הציבוריות – שלא מעוניינות.
יורם לוטן: "לא מעניין אותי שום דבר, אני באה לוועדה".
יורם לוטן: יושבים פה די אנשים שעובדים בשטח ומכירים את הקהל.
יורם לוטן: יש אוכלוסייה שלא מעניין אותה כלום, היא באה לוועדה והיא יודעת מראש שהיא רוצה לעבור הפסקת היריון, היא כבר גיבשה את דעתה.
יורם לוטן: לכן כל הניירות וכל חומר ההסברה לא מעניינים אותה.
יורם לוטן: מונחות שם חוברות והן בכלל לא נוגעות בהן.
יורם לוטן: נותנים לאישה חוברת ביד והיא אומרת: לא מעניין אותי, אני יודעת הכול, ושמה את זה בצד.
הילה קרנר-סולימאן: היו נשים שנכנסו להיריון מ"סטוץ" ומתות להיפטר מזה.
הילה קרנר-סולימאן: נכון שיש נשים שרוצות לקצר את האינטראקציה כדי לא להתעסק עם הסיפור הזה ומסרבות לקחת חומר הסברה, זה נכון.
הילה קרנר-סולימאן: סליחה שאני מתפרצת.
הילה קרנר-סולימאן: כאשר אני הייתי בהיריון עם הילד הראשון שלי קיבלתי את החוברת של "אפרת".
הילה קרנר-סולימאן: בעיני זה חומר שלא לגיטימי לתת לאישה בסיטואציה רגשית כזאת.
אלי שוסהיים: אני מקווה שלא עשית הפלה.
דפנה בוסתן: אולי חשוב לכולנו כנציגות ארגונים לדעת מה סוג העזרה שאתם נותנים לנשים.
דפנה בוסתן: אם זה תמיכה כספית, חשוב לדעת.
גילה גמליאל: סליחה, זה לא נושא הדיון כעת, אני מצטערת.
גילה גמליאל: אני אעדכן אתכם מתי נעשה לשם סיור.
גילה גמליאל: פעם אחת ננפץ את המסך מאחורי עמותת "אפרת" כדי שבהמשך הדיונים פה נדע מה זה.
גילה גמליאל: אנחנו נעשה סיור וכל מי שרוצה תהיה מוזמנת, בשמחה.
גילה גמליאל: את כל השאלות נשאל שם אבל זה לא נושא הדיון היום.
גילה גמליאל: אני רוצה גם לנפץ את המיתוס שכל פעם שהגעתם לכאן בסוף תמיד הדיון נסוב עליכם.
גילה גמליאל: כנראה אתם יותר מדי מושכים.
אלי שוסהיים: אני מסכים בהחלט שיש נשים רבות שלא רוצות לדעת.
אלי שוסהיים: אני בדיעה שאסור להכניס בכוח משהו שלא רוצים.
אלי שוסהיים: אבל מדוע שאותה אישה לא תחתום שהיא לא רוצה לקבל?
אלי שוסהיים: על-ידי כך אנחנו באמת נדע שהאישה לא רצתה לקבל ואנחנו הרופאים נהיה נקיים לחלוטין.
אלי שוסהיים: מדוע שמחר האישה תוכל לתבוע אותנו על שהיא לא קיבלה הסברים?
אלי שוסהיים: לא לחלק בכוח אבל אני מציע שהיא תחתום: "לא רוצה לקבל חומר".
אלי שוסהיים: מה את אומרת על כך, גברת שמש?
נועה שמש: אני חושבת שאתה לא מודאג דווקא מתביעות רפואיות.
אלי שוסהיים: אני מודאג מזכות האישה לדעת.
אלי שוסהיים: אני רוצה שהאישה תנצל את הזכות לדעת.
אלי שוסהיים: זה הדגל שלנו.
נועה שמש: כל אישה שרוצה חומר הסבר, תקבל.
נועה שמש: רוב הנשים בוחרות לא לקחת את חומר ההסבר ומקבלות הסבר בעל-פה.
אלי שוסהיים: יפה, שהיא תחתום.
אלי שוסהיים: דרך אגב, כאשר אישה לא רוצה לעשות בדיקה רפואית כלשהי מחתימים אותה שהיא מסרבת.
אלי שוסהיים: מדוע לא? זה גם כן עניין רפואי.
אלי שוסהיים: הפלה זה לא עניין רפואי?
חיותה שנבל: אני מצטערת להגיד לך שמה שאתה כרגע אומר הוא פשוט הורדת הערך של נשים, כאילו הן מקבלות החלטה לגבי מעשים שהן לא היו רוצות.
חיותה שנבל: זאת אומרת, זה חוסר הערכה מוחלטת לנשים.
גילה גמליאל: אני לא נכנסת כרגע לכל הניואנסים האלה.
גילה גמליאל: אני רוצה באמת ללמוד את הנושא הזה קצת יותר לעומק ולראות מה נשים מקבלות או לא מקבלות.
גילה גמליאל: גברת דנה גורדון, נדאג לסיורים האלה.
פטרה נחמיאס: קודם כול, לגבי בתי-החולים הפרטיים: ההבדלים בשיעור האישורים הם קטנים מאוד.
פטרה נחמיאס: זה מוסבר בעיקר בהבדל בהרכב האוכלוסייה שפונה לוועדות.
פטרה נחמיאס: יש סיכוי רב יותר שנשים שפונות למרפאות הפרטיות הן לא נשואות והן יותר צעירות.
פטרה נחמיאס: אנחנו עשינו מחקר ולא מצאנו הבדל גדול בשיעור האישורים של הוועדות.
גילה גמליאל: אני מרגישה שיש פה איזה לקונה.
גילה גמליאל: לא לגמרי ברור לי איזה סיוע אישה מקבלת כדי להתמודד עם המצב בכלל.
גילה גמליאל: אני מרגישה שיש פה איזה חסך.
גילה גמליאל: איך היא תימנע מלחזור על טעות כזאת, על טראומה כזאת של הפלה?
פטרה נחמיאס: דבר אחרון שרציתי להגיד הוא קצת מעודד יותר.
פטרה נחמיאס: אם מסתכלים על השיעורים, לא רק על המספרים המוחלטים, יש ירידה די חדה בשיעור ההפלות לאלף נשים בגילאים מסוימים בקרב הנערות.
גילה גמליאל: זה נובע מהגברת ההסברה על אמצעי מניעה.
גילה גמליאל: דרשנו שזה יכנס גם לסל הבריאות.
חיותה שנבל: כאשר עובדים סוציאליים מטפלים בנערות במצוקה, כל הנושא של אמצעי מניעה, חינוך מיני, הזכות על גופך, בחירת בן-זוג – כל הדברים האלה הם חלק מתהליך הטיפול הסוציאלי שהנערות אלה עוברות.
טליה אדרי: בנושא המימון: בסל הבריאות יש זכאות להפסקת היריון כאשר האישה קטינה (עכשיו זה עד גיל 18); כאשר מדובר באונס או ביחסי עריות; כאשר הוולד עלול להיות בעל מום גופני או נפשי; או כאשר יש סיכון לחיי האישה.
טליה אדרי: זאת אומרת, מהנימוקים הרפואיים ומהנימוקים של גיל ושל יחסים אסורים.
טליה אדרי: זה נעשה במימון של קופות-החולים.
אלי שוסהיים: אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב ביותר אבל נדמה לי שחסר משהו.
אלי שוסהיים: אנחנו מדברים אך אולי אף אחד מאיתנו לא עבר הפלה.
אלי שוסהיים: מדוע שלא נזמין נשים שעברו הפלה?
אלי שוסהיים: מהן נוכל ללמוד מה בסדר ומה לא בסדר.
יורם לוטן: ראינו את מי הבאתם לכאן בפעם שעברה, ילדה בת 16.
אלי שוסהיים: אין הכרח שאני אביא.
אלי שוסהיים: אתם תחפשו מי שתרצו.
אלי שוסהיים: 20,000 נשים עוברות הפלה באופן חוקי, ועוד 20,000 נשים לפחות, לפי דעתי, עוברות הפלה באופן בלתי-חוקי.
יורם לוטן: מאיפה אתה יודע שיש עוד 20,000?
אלי שוסהיים: נניח שזה רק 20,000 ולא יותר, נניח שאין שום הפלה בלתי חוקית.
אלי שוסהיים: 20,000 נשים עברו הפלה.
אלי שוסהיים: האם לא ניתן ללמוד מחלק מהן מה קורה?
יורם לוטן: יש פה מספיק עובדות סוציאליות.
אלי שוסהיים: אבל סליחה, העובדת הסוציאלית לא עברה הפלה.
אלי שוסהיים: בואו נשמע את אלה שעברו הפלה.
יורם לוטן: למה להביא אותן לכנסת?
יורם לוטן: זה זילות הנושא.
חיותה שנבל: אולי הוא רוצה לבטל את החוק.
אלי שוסהיים: לא לבטל את החוק.
אלי שוסהיים: להיפך, אני יותר ליברלי מהחוק.
אלי שוסהיים: מצידי שכל אישה תעשה הפלה.
גילה גמליאל: אני מודה לכם שאתם ממש מכבדים את הישיבה ואת השיח, דווקא במילות הסיום.
גילה גמליאל: זה ממש מיותר.
גילה גמליאל: אני נוטה להסכים אתך שיותר טוב לדבר עם אנשים על הבעיות שלהם מאשר לשמוע מומחים.
גילה גמליאל: זה בקונצפט הכללי, בכל נושא ובכל תחום.
גילה גמליאל: אפרופו, השבוע היינו בסיור במרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ואני חושבת שאין מה להשוות בין ידע תיאורטי לבין מראה עיניים.
גילה גמליאל: אנחנו נבחן את הדברים לגבי הישיבות הבאות.
גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה זילות, להיפך.
גילה גמליאל: אבל אני צריכה לבחון את זה ולראות האם לוועדה יש בכלל כלים להזמין נשים לספר לנו על נושאים מעין אלה.
גילה גמליאל: אני מבקשת ממשרד הבריאות לבחון דרכים להקל על נשים שנכנסו להיריון כתוצאה מתקיפה מינית או מגילוי עריות.
גילה גמליאל: כאן באמת אני חושבת שנצטרך למזער את ההליך למינימום.
גילה גמליאל: יחד עם זה, באופן אישי התרשמתי שקיים עדיין איזשהו חסך, שאני עדיין לא יודעת למקד אותו, בשאלה מה האישה מקבלת לפני שהיא מקבלת החלטה על הפסקת היריון, במהלך התהליך ואחריו.
גילה גמליאל: לפיכך, כמו שאמרתי בתחילת דבריי, אנחנו נעשה סיור ונדבר עם חברי הוועדה.
דנה גורדון: אני לא יודעת אם ניתן בכלל לפגוש ועדות להפסקת היריון.
גילה גמליאל: אני לא מבקשת לפגוש אותם כשהם במהלך בדיקה.
גילה גמליאל: אני פשוט רוצה לדבר עם מישהו שלקח חלק בוועדות האלה כדי להתרשם מהתהליך.
גילה גמליאל: שאלתי את אחמד טיבי אם הוא היה פעם בוועדה, הייתי מדברת אתו.
גילה גמליאל: כאן שמענו את העובדת הסוציאלית אבל לא די לי בזה.
גילה גמליאל: דבר שני, צריך לעגן את התפקיד של העובדות הסוציאליות בוועדה, לא רק כהוראה בפקודות מנכ"ל אלא כחלק מובנה מהפעילות של הוועדה.
גילה גמליאל: אני חושבת שהדברים האלה יכולים רק לתת ערך מוסף ועזרה לאנשים.
גילה גמליאל: ועל מנת לנפץ את מיתוס "אפרת" אנחנו גם נעשה שם סיור.
גילה גמליאל: אני מזמינה את כל ארגוני הנשים, אני אשמח אם תיקחנה חלק באותו סיור כדי שלא תצטרכו כל ישיבה לדבר על "אפרת" אלא תתקדמו ביחד אתנו בנושאים האלה.
גילה גמליאל: אני לא יודעת מה אתם חושבים אבל אני חושבת שזה לגיטימי מאוד לסייע לנשים שמחליטות שלא לעשות הפלה.
גילה גמליאל: אני רק טוענת שגם נשים שעברו הפלות צריכות לקבל סיוע.
גילה גמליאל: אני רוצה לדעת שאישה שצריכה עזרה תקבל אותה.
גילה גמליאל: אני רוצה לדעת אם הן מודעות לזכות הזאת והאם יש להן באמת לאן לפנות.
גילה גמליאל: אני באמת אשאל את שכנתי כשאגיע הביתה אם היא ידעה שהיא יכולה לבוא ולקבל המשך טיפול.
גילה גמליאל: צהרים טובים, אני פותחת את הישיבה.
גילה גמליאל: בחרתי לפתוח את דבריי בציטוט.
גילה גמליאל: "יש לי הרבה זהויות שאני גאה בכולן.
גילה גמליאל: אני ירושלמי, אני אזרח, אני גם ציוני, אני גם הומו ואני גם דתי.
גילה גמליאל: אני רוצה למסור לכולם, שלהיות הומו ולהיות דתי זאת לא סתירה, למרות כל מה ששומעים גם מהפוליטיקאים החרדים וגם מהפוליטיקאים שהם נגד חרדים.
גילה גמליאל: לא צריכה להיות מלחמה וקבוצה אחת לא צריכה לנסות להוריד את הזכויות של מישהו אחר לחיות ולחפש שמחה בחייו.
גילה גמליאל: יש משאבים לתמוך באלו שרוצים לחיות כאדם שלם, עם האכפתיות לדעת, וגם עם האכפתיות לנטיית המין.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את כולם ולומר, שאנחנו יכולים להיות גם עם קדוש וגם עם חופשי".
גילה גמליאל: זה מדברי אלן ביר ז"ל, שהיה פה בישיבה הקודמת, והוא נרצח בפיגוע.
גילה גמליאל: אני רוצה שנעמוד דקה דומייה לזכרו, ולזכר כל ההרוגים.
גילה גמליאל: כולם מתבקשים לשבת.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את כל מי שהגיע לכאן היום על מנת לציין את יום הגאווה לשנת 2003.
גילה גמליאל: הנושא שנבחר היום זה השתלבות ואפליה של הקהילה ההומוסקסואלית, לסבית, ביסקסואלית וטרנג'אנדרס מול השלטון המקומי.
גילה גמליאל: יש כאן את כל החברים מהקהילה.
גילה גמליאל: פנו אליי באופן אישי ושאלו הכיצד גילה מהליכוד מארחת את הקהילה, צריך להשאיר את זה למרצ ולמפלגת העבודה.
גילה גמליאל: אני הופתעתי שפנו אליי בסוגיה הזו.
גילה גמליאל: אני חושבת שזו חובה לכל אחד מאתנו ולדאוג לשוויון הזדמנויות מלא לכל האזרחים במדינה, ובטח לא להפלות אנשים על רקע של נטייה מינית.
גילה גמליאל: יותר מזה, עצם הדברים שפתחתי אתם את הישיבה מראים את המצב שאנחנו נמצאים בו במדינה שלנו.
גילה גמליאל: אנחנו נתקלים בכל השנאה והארס מסביבנו, ובטח שאין מקום ליצור יותר פילוג ושנאה, וחיץ בתוכנו.
גילה גמליאל: זו הקריאה שנרצה לצאת אתה מכאן היום.
גילה גמליאל: אני שמחה שהתוכנית גם מצולמת לחברים שבבית, על מנת שישמעו את המצוקות, הדרישות, וגם עצם הידיעה שכל הנושא של השוני נמצא בכל אחת מאתנו בכל מיני דרגים וצורות, וצריך לקחת את הדברים האלה בחשבון ולתת ביטוי לכל אחד מאתנו.
גילה גמליאל: הנושא היום נבחר סביב הנושא של השלטון המקומי, לאור הבעיות שקיימות בהשתלבות של הקהילה.
גילה גמליאל: אני באופן אישי, כמי שכיהנה כיו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, הייתי בקשר שוטף עם הקהילה.
גילה גמליאל: קם חוג בקרב ציבור הסטודנטים, חוג סגול, וקם בית חם בבאר-שבע.
גילה גמליאל: אני יודעת שיש מספר מקומות ברחבי הארץ שלא נותנים אפשרות לקהילה להשתלב בתוכה.
גילה גמליאל: כיוון שכך, זה בעצם יהיה הדיון כאן היום, ונראה איך ניתן יהיה למצוא פתרונות.
גילה גמליאל: בקשתי מכל חברי הוועדה להגיע, אני מקווה שהם יגיעו.
גילה גמליאל: בינתיים נמצאים אתנו חה"כ לשעבר יעל דיין, יו"ר הקודמת של הוועדה לקידום מעמד האישה, חה"כ רשף חן משינוי, חה"כ אילן ליבוביץ משינוי, ח"הכ זהבה גלאון ממרצ, ח"הכ ענבל גבריאלי מהליכוד ורומן ברונפמן חה"כ ממרצ.
גילה גמליאל: כמו שאתם רואים יש פה ח"כים מימין ומשמאל.
גילה גמליאל: דברתי היום עם חה"כ גילה פינקלשטיין, שהציגה בפניי את זה שדבריה סולפו והיא תשתדל להגיע לכאן במהלך הישיבה.
גילה גמליאל: אשמח לתת את זכות הדיבור לחה"כ לשעבר יעל דיין, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה לשעבר.
גילה גמליאל: אני רוצה לציין שזה הפך מנהג בכנסת לציין את יום הגאווה, וכמי שהתחילה עם זה, יש לך את האפשרות להגיד מילות ברכה לחברים.
441: כיף להיות כאן.
441: מאז שלא נבחרתי לכנסת ופרשתי לנתיבים אחרים, זו הפעם הראשונה שאני מגיעה למשכן הכנסת.
441: הוזמנתי לאירועים שונים, גם על ידי הוועדה לקידום מעמד האישה, וחשבתי שיש דברים מסוימים, שיתנהלו אמנם גם בלעדי, אבל בחיי יש להם חשיבות כזו, שבציפורניים ובשיניים, אם צריך, או בחיבוק ובאהבה, אמשיך מכל מקום שהוא לטפח אותם.
441: ההתרגשות שלי, שאני חוזרת למשכן בפעם הראשונה, כרוכה בדגל שנמצא כאן.
441: אני רוצה לציין שאתמול בלילה ניסו להוריד דגלי גאווה שנתלו בירושלים, כשם שהם נתלים בתל-אביב.
אדיר שטיינר: ביום חמישי בבוקר כבר תהיה העיר כולה דגלים דגלים.
441: נתלשו דגלים שהונפו בירושלים, כמובן שהמשטרה הוזמנה וטפלה בזה.
441: יורידו דגלים בכל מקום, אבל בכנסת, בשולח הזה, יותר מפעם בשנה דגל הגאווה ימשיך להתנוסס.
441: אני לוקחת על זה קרדיט, ואני מברכת את כל השותפים שלי שנמצאים כאן, שהכנסנו לא רק את המנהג של פעם בשנה, אלא שהדאגה לקהילה, הליווי של הקהילה, החקיקה למען הקהילה, הם אחד הדברים המרכזיים לא רק בהישגים שלי, אלא קודם כל בהישגים של הקהילה.
441: אני רוצה לומר מילה לגברת חווה ברנע.
441: הגברת חווה ברנע ליוותה את הוועדה לקידום מעמד האישה ואת ועדת המשנה, שלצערי לא קמה הפעם, כמו שלא קמו ועדות משנה אחרות.
441: אני אמשיך לדרוש ולבקש להקים ועדות משנה לנושאים ספציפיים, כולל ועדה לזכויות הומואים, לסביות, טראנס ובי.
441: חווה ברנע הייתה היוזמת, מקדת ומקימה של תוכניות לימודים בבתי הספר.
441: זה התאפשר כאשר הגברת שולמית אלוני ומר אמנון רובינשטיין היו שרי חינוך.
441: זה נכנס למערכת החינוך.
גילה גמליאל: אני מבקשת לקצר, אחרת לא נסיים את הישיבה היום.
441: אני מודה על זכות הדיבור שניתנה לי, אני שמחה על ההשתתפות, אני אצטער אם אני לא אהיה אתכם במשך כל הדיון.
441: אני מאחלת לכם דיון פורה ומוצלח, ולכולנו שבוע גאווה, מצעדים מוצלחים ושמחים.
441: אני חייבת לומר לך חה"כ גמליאל, יש עוד דרך ארוכה גם בחקיקה, גם בבתי המשפט, גם ברשויות המקומיות.
441: אני מקווה שהשותפות בחדר הזה תימשך גם מעבר לתחום החדר הזה ומעבר לרשות הדיבור הקצרה שהוקצתה לי.
גילה גמליאל: איתי פנקס, יו"ר האגודה לשעבר, ומועמד למועצת העיר תל-אביב, בבקשה.
איתי פנקס: הכנסת הפסידה כמה אנשים מאוד חשובים בכלל, וכמה אנשים חשובים בשבילנו.
איתי פנקס: אני מקווה שאחרים שהתווספו יוכלו למלא לפחות חלק מהחלל שנוצר, וזה כבר עניין של זמן.
איתי פנקס: אני רוצה לברך את חה"כ גמליאל על הכינוס היום.
איתי פנקס: אני חושב שזה חשוב שזה קורה אצלך, משום שאמירה של חה"כ מהליכוד דווקא היא חשובה.
איתי פנקס: הנעליים גדולות אבל אני חושב שזו שאלה של זמן, ואני מאחל לך שתזכי לגבהים של יעל דיין בכל התחומים, בוודאי בתחומים שחשובים לנו.
איתי פנקס: רציתי להביע צער על כך שחה"כ לשעבר דיין כבר לא בכנסת, כמו גם חה"כ לשעבר נעמי חזן, אילן גלאון ועוד חברים כמו מוסי רז וחוסניה ג'בארה, שהיו ממש חלק מכל מה שעשינו, וכמובן פרופ' עוזי אבן שלא הספיק להיות פה מספיק, ולא הצליח לחזור.
איתי פנקס: אני רוצה לברך את מר סער נתנאל, על ההישג שלך, דווקא בירושלים.
איתי פנקס: סער נתנאל נבחר כחבר מועצת העיר ירושלים מטעם מרצ, מקום שני ברשימה, והוא חבר המועצה הראשון מהקהילה, לפחות בגלוי.
איתי פנקס: סער פעיל המון שנים בקהילה, באגודה.
איתי פנקס: יש לך עבודה מאוד קשה, יש שם מועצה לא פשוטה, ואני מקווה שהקול שלך ייצג לא רק את הקהילה, אלא בכלל.
איתי פנקס: אני חושב שהתפקיד שלנו זה לתרום לחברה חופשית בישראל, אני חושב שזה הרבה מעבר לגבולות של הקהילה.
איתי פנקס: אני חושב שאם לחברה במקום מסוים טוב, אז גם לאנשים מהקהילה גם טוב.
איתי פנקס: אני רץ למועצת העיר תל-אביב מטעם מרצ, ואני לא היחיד.
איתי פנקס: יש עוד אנשים שרצים: אייל נעמן רץ בפת-תקווה, יונתן מנילוביץ' רץ לרשימת שינוי בתל-אביב.
איתי פנקס: כל האנשים טובים, אני מקווה שאולי יתווספו עוד עד לבחירות.
איתי פנקס: רק עליה גדולה בכמות של האנשים, שמוצהרים במועצות ערים ובמקומות אחרים, יוכל לעשות את השינוי האמיתי של חלוקת משאבים לקהילה.
איתי פנקס: מה לעשות, זה עובר ברשויות המקומיות.
איתי פנקס: שהצדק קצת ייעשה, לפחות, וקצת ייראה.
איתי פנקס: אולי אני אסכם, שאני חושב שהתפקיד של נבחרים מהקהילה הוא יותר קשה ומחייב מאשר אנשים שנבחרו בהקשרים אחרים, משום שאנחנו צריכים גם לדאוג לאוכלוסייה שקשורה אלינו: הומואים, לסביות, טראנסקסואלים, ביסקסואלים וטראנסג'נרס, אבל הוא גם הרבה מעבר לזה.
איתי פנקס: הקהילה שלנו שסבלה וסובלת במקומות מסוימים, ומאוד התקדמה במקומות אחרים, חייבת לקחת על עצמה לדאוג גם לקבוצות חלשות אחרות.
איתי פנקס: שוב תודה, ושיהיו לנו 10 שנים טובות, לפחות כמו ה-10 האחרונות, ואולי יותר.
גילה גמליאל: אני מזמינה את אלון סטריקובסקי, יו"ר האגודה המכהן, לשאת דברים.
אלון סטריקובסקי: תודה לחה"כ גמליאל, יו"ר הועדה, יעל דיין יו"ר הוועדה לשעבר - זוכת פרס יקירת הקהילה לשנת 2002, ובעיקר חברה - חברות וחברי כנסת, חברות וחברי מועצת העיר מטעם הקהילה, תודה לכולכם.
אלון סטריקובסקי: אני רוצה לדבר איך אנחנו והמדיניות שלנו מול הרשויות המוניציפליות, כשאנחנו מנהיגים את הקהילה.
אלון סטריקובסקי: אנחנו הולכים על שתי דרכים, שאחת הן.
אלון סטריקובסקי: הראשונה היא, לפתוח בכל מקום אפשרי מרכזי פעילות לקהילה.
אלון סטריקובסקי: אנחנו נשמע מבאר-שבע, מירושלים, אילת, קריית-שמונה, חיפה, ויש עוד הרבה מאוד, יש כ-18 מרכזי פעילות היום, אם לא יותר, בארץ.
אלון סטריקובסקי: על העבודה שלהם מול הרשויות המוניציפליות.
אלון סטריקובסקי: זו דרך אחת, הדרך של להקשיב ולתת מענה לצרכים של קהילה.
אלון סטריקובסקי: הדרך השניה, שהיא חשובה לא פחות, היא הדרך שלנו והמלחמה שלנו שהרשויות המוניציפליות יעשו את עבודתן.
אלון סטריקובסקי: היום כל מרכז פעילות כזה למעשה עושה את עבודתה של רשות מוניציפלית.
אלון סטריקובסקי: כל רשות מוניציפלית צריכה לתת את השירותים היום לחלק מהקהילה שנמצאים בה.
אלון סטריקובסקי: הומואים, לסביות, בי וטראנס, הם גם תושבי תל-אביב, קריית-שמונה, אילת, ירושלים, חיפה וכל עיר אחרת, אין שום סיבה שהם לא יקבלו את אותה חלוקת משאבים שהם צריכים לקבל.
אלון סטריקובסקי: שתי הדרכים אחת, שתיהן הולכות תחת אותה מדיניות מלווה אותנו תמיד: שכל בני האדם, כולם, נולדו שווים.
אלון סטריקובסקי: שונים אבל שווים.
אלון סטריקובסקי: תודה רבה.
גילה גמליאל: תודה, העברת את המסר קצר וקולע.
גילה גמליאל: אני מבקשת את ברק עטר, יו"ר סניף האגודה בבאר-שבע לשאת דבריו.
ברק עטר: צהרים טובים לכולם.
ברק עטר: סניף באר-שבע התחיל בסיוע רב ותמיכה של חה"כ גמליאל, כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון.
ברק עטר: הייתה קבוצת סגול של הסטודנטים, שנפתחה לפני 8 שנים, והיא עזרה לנו בתקצוב הקבוצה, ועזרה לנו לתפעל ולעבוד כקבוצה.
ברק עטר: התוצאה של הקבוצה הזאת הפכה להיות סניף באר-שבע, שהוקם בעזרתו של מר איתי פנקסו, היו"ר הקודם.
ברק עטר: חה"כ גמליאל, את עזרת לנו, ואני בטוח שתמשיכי לעזור לנו.
ברק עטר: היו כל מיני אנשים שהלעיזו נגד אנשים הליכוד.
ברק עטר: אני רואה פה שתי ח"כיות מהליכוד, שיושבות בועדה פעם ראשונה.
ברק עטר: אין ספק שהן חלק מציבור אנשי הליכוד, והם תומכים בנו.
ברק עטר: השניים הראשונים והבכירים הם נשיא המדינה מר משה קצב, הנשיא הראשון שקיבל את נציגי הקהילה בבית הנשיא, וגם ראש הממשלה מר אריאל שרון בלשכה שלו.
441: גם עזר וייצמן קיבל.
ברק עטר: הישיבות היו מאוד טובות, שניהם תמכו בנו, ויצאו חוצץ נגד כל אמירות הומופוביות כלשהן בחברה הישראלית.
ברק עטר: אני מאחל לך: חזקי ואמצי בקטע הזה.
ברק עטר: לגבי באר-שבע, יש לנו תמיכה מוסרית מראש העירייה, מר יעקב טרנר, אבל בזה זה מסתיים.
ברק עטר: אין לנו תמיכה כלכלית, וכל גוף כמו העמותה שלנו, זקוק לתמיכה.
ברק עטר: נכון שעיריית באר-שבע במצב כלכלי רעוע, אבל יש לה אמצעים כלכליים שהיא יכולה לספק לנו, אם זה עובדות ועובדים סוציאלייים, שיכולים לתת לנו את השירות שאנחנו כל כך זקוקים לו, אם זה שירותי משרד, שאין לנו.
ברק עטר: הכל אצלנו זה ב-110% התנדבות, כל האנשים אצלנו בהתנדבות, וגם השעות לרוץ אחרי אנשים מהעירייה, זה על חשבון הזמן הפרטי של האנשים, זה קצת מלאה ומעצבן.
ברק עטר: אני קורא למועצת עיריית באר-שבע, למועצות ערד, עומר, דימונה, אופקים, נתיבות, מיתר, להבים – כולם מגיעים אלינו לסניף, ז באר-שבע והדרום, וכולן יכולות וחייבות לתת יד.
ברק עטר: זה דברים קטנים, לא מדובר בדברים גדולים אלא בדברים אלמנטריים שהם חייבים לתת.
ברק עטר: תודה.
גילה גמליאל: אני מבקשת מהגברת מיכל עדן, חברת מועצת העיר בתל-אביב להציג את הפרספקטיבה ההיסטורית.
מיכל עטר: שלום לכולם, חה"כ גילה גמליאל, יו"ר הוועדה, אני מאחלת לך הצלחה.
מיכל עטר: כשהתחלתי את הקדנציה של בנובמבר 98' חשבתי שאני אהיה לבד, ומאז הצטרף סער נתנאל וגם עוזי אבן, ואני מאוד שמחה על כך.
מיכל עטר: אני שמחה על כך שיש הרבה מועמדים היום בשלטון המקומי לייצג את הקהילה ההומו-לסבית, הטרנס והבי ברשויות המקומיות בכל הארץ.
מיכל עטר: בעיניי אין ספק, למרות בחירתו של עוזי אבן, שהשינוי במדיניות הלכה למעשה מתקיים בשלטון המקומי, במיוחד בערים הגדולות.
מיכל עטר: אני שמחה לשמוע מברק עטר שזה מתקיים גם ברשויות מקומיות קטנות יותר.
מיכל עטר: אני מייצגת את תל-אביב, תל-אביב לא מייצגת את ישראל.
מיכל עטר: אני מודעת לזה שתל-אביב היא במידה מסוימת איזושהי בועה ורודה, ויש מקומות בארץ שסובלים מאפליה שאנחנו כבר הצלחנו למגר.
מיכל עטר: אני רואה בתל-אביב את הבירה של ההומואים והלסביות במובן הזה שאצלנו אין אפליה, ואם יש אפליה אנחנו פועלים מיד למגר אותה.
מיכל עטר: הייתי שמחה לראות את מדינת ישראל, את הממשלה – אין פה שרים, אבל אם הם יקשיבו לנו – שיאמצו את המדיניות של הרשויות המקומיות בכל מה שקשור לאפליה של חברי וחברות וקהילה.
מיכל עטר: אפשר לומר שיש לנו ממשלת ישראל, אבל אני מרגישה במידה רבה שעיריית תל-אביב – ואני אומרת לכם את זה על סמך ניסיון של שנים רבות במועצה – היא הממשלה שלנו.
מיכל עטר: וראש הממשלה שלנו הוא רון חולדאי.
מיכל עטר: אנחנו לא רק מטפלים בהומואים ולסביות תושבי תל-אביב.
מיכל עטר: אני חברת מועצת העיר תל-אביב, ואני אמורה לשרת את תושבי תל-אביב-יפו, אבל אני מייצגת גם לסבית שנזרקה מהבית במטולה, וטראנסג'נדרית שמוטרדת על ידי שוטרים בכפר-סבא.
מיכל עטר: אני פונה למשרדי ממשלה כחברת מועצה בתל-אביב, ואני מוצאת את עצמי נאלצת להגן על אזרחי מדינת ישראל ההומואים והלסביות, הטראנס והבי בכל הארץ.
מיכל עטר: במובן הזה עיריית תל-אביב היא הממשלה שלנו.
מיכל עטר: אני מקווה מאוד שממשלת ישראל, ובמיוחד שר הפנים, מר אברהם פורז, שבכל הזדמנות מספר לנו כמה שהוא בעדנו, יאמץ תקדימים של עיריית תל-אביב למשרד הפנים, כדי למגר את האפליה.
מיכל עטר: למשל, עיריית תל-אביב-יפו מכירה בזוגות.
מיכל עטר: תארו לכם שמדינת ישראל הייתה מכירה בזוגות של הומואים ולסביות, אולי לא היינו כאן היום, אולי היינו אומרים שאפשר לחגוג, אנחנו שווים, אנחנו כאחד האדם.
מיכל עטר: העירייה מכירה בזוגיות, היא מכירה בזכויות שלנו, בילדים שלנו, והיא החליטה שבכל הנוגע לתחומים את והוא מוניציפלית לא תהיה אפליה.
מיכל עטר: אני מאוד מקווה שמשרד הפנים יעשה כן.
מיכל עטר: תחומים נוספים בהם עיריית תל-אביב פועלת זה כמובן התחומים החברתיים: חינוך, תרבות, רווחה.
מיכל עטר: כל תחום שנוגע לחיים שלנו, לעירייה יש בו נגיעה.
מיכל עטר: אפשר בצורה קצרה לתאר את ההתערבות של השלטון המקומי בחיים של הקהילה ב-3 רמות: רמה אחת היא רמה בה השלטון המקומי מקצה משאבים לעמותות, למשל עיריית תל-אביב נותנת כסף לאגודה או לקל"ף, והאגודה מחליטה מה היא עושה עם הכסף, ופועלת לקידום המטרות שלה.
מיכל עטר: זו הרמה הכי חלשה.
מיכל עטר: הרמה השניה היא רמה בה העירייה, בשיתוף עם המגזר השלישי, פועלת לשינוי חברתי, זאת אומרת מקדמת מטרות יחד, מתקציביה שלה.
מיכל עטר: הרמה השלישית, שהיא העמוקה ביותר, זו הרמה בה הממסד משתנה בתוכו, הדוגמה הכי ברורה לעניין הזה היא ההקמה של בית "דרור" בתל-אביב.
מיכל עטר: עיריית תל-אביב, בשיתוף חסות הנוער של משרד העבודה, פתחו בית מחסה לנערים ונערות, שנפלטים על רקע הזהות המגדרית שלהם, והנטייה המינית שלהם מהבית, ואנחנו, מכספי העירייה, משרתים נערים ונערות שמגיעים מכל הארץ.
מיכל עטר: זה מה שיפה.
מיכל עטר: אני בטחה שעומדת בפנינו עוד עבודה רבה.
מיכל עטר: אין לי ספק שהאנשים - וכמובן יעל דיין - בתל-אביב, ימשיכו למגר אפליה ולשפר את השירות לאזרחים והאזרחיות חברי הקהילה.
מיכל עטר: אני רוצה לברך בהזדמנות הזאת את הקולגה שלי – היחיד בינתיים – סער נתנאל, שנבחר בירושלים, ואין לי ספק שבירושלים תהיה לו עבודה הרבה יותר קשה מאשר בתל-אביב, כי כמובן שהוא צריך ראש ממשלה כמו מר רון חולדאי, כדי לקדם את המדיניות המתקדמת לטובת האזרחים והאזרחיות, שבמידה רבה גם עוזרת בכלל לאזרחים פסולי החיתון, הידועים בציבור, כל מי שלא מוכר על ידי הממסד הרבני, בשל המונופול שיש לו על דיני האישות.
מיכל עטר: אני רוצה להגיד מילה אישית לחה"כ ענבל גבריאלי, שאני מאוד שמחה שהיא פה ומקשיבה לנו.
מיכל עטר: אני מקווה שבעקבות הדברים שאת שומעת, אולי תשני את העמדה שלך בקשר להצעת החוק של חה"כ בריזון, שרוצה להכיר בנו לעניין של תאונות, שנוכל לקבל פיצויים של בני הזוג שלנו.
מיכל עטר: כפי שידוע לי, את התנגדת להצעה הזאת, ואני מאוד אשמח אם תשני את העמדה שלך.
מיכל עטר: תודה.
גילה גמליאל: מר סער נתנאל, חבר מועצת עיריית ירושלים, בבקשה.
גילה גמליאל: אני רוצה לציין שח"הכ אילן שלגי משינוי, יו"ר ועדת החינוך, היה כאן להביע הזדהות, והוא היה צריך ללכת כי הוא באמצע ישיבה.
סער נתנאל: שלום לכולם, אני מאוד גאה להיות כאן היום.
סער נתנאל: הייתי כאן בעבר בימי גאווה כיו"ר העשירון האחר, וכחב ועד אגודת ההומואים והלסביות.
סער נתנאל: הפעם אני גאה להיות כאן כחבר מועצת עיריית ירושלים, וההומו המוצהר הראשון שנכנס למועצה.
סער נתנאל: אני גם שמח שיצא לי לדבר אחרי הגברת מיכל עדן, שהייתה האדם הראשון מהקהילה שנבחר לתפקיד פוליטי, והנוכחות שלי כאן היא במידה רבה תוצאה של ההצלחה שלה, וההצלחה של מר עוזי אבן.
סער נתנאל: אני גאה ומודה על שאני יכול להמשיך בדרך שאתם סללתם.
סער נתנאל: הכנתי דברים על הומואים ולסביות מעידן הקרח עד היום, אבל אני מבין שהיו"ר קצרה בזמן, אז אשתדל לקצר.
סער נתנאל: אני רוצה לדבר על החשיבות של הייצוג של הקהילה ההומו-לסבית בבחירות המוניציפליות ובכלל.
סער נתנאל: אחת השאלות שתמיד שאלו אותי במהלך הפריימריס שהיו לי במרצ, ובמהלך הקמפיין לבחירות, ואחרי שנבחרתי, זה מדוע דחוף לנו לייצג את הקהילה ההומו-לסבית, למה זה חשוב, למה צריך שיהיה נציג של הקהילה במועצה.
סער נתנאל: אני רואה את השאלה הזאת כשורש הבעיה.
סער נתנאל: אני חושב שבישראל התקדמנו רבות בהתייחסות של החברה הישראלית כלפי הומואים ולסביות, אבל עיקר השינוי היה ברמת הפרט.
סער נתנאל: אני מאמין שרוב הציבור הישראלי באמת מכיר בזכותו של אדם לבחור את נטיותיו, ולהיות בעל נטיות כאלה או אחרות, עדיין ההתייחסות שלנו כקהילה רחוקה מאוד מלהיות מספקת.
סער נתנאל: אנשים לא מתפלאים שרוצים ייצוג לנשים, לערבים, מזרחים, לעולים חדשים, בכנסת ובמועצות המקומיות, אבל עדיין יש פליאה על ייצוג להומואים ולסביות.
סער נתנאל: הומואים ולסביות הם מגזר כמו כל המגזרים האחרים, וההתייחסות אלינו צריכה להיות קודם כל כאל קהילה, כאל תרבות, כאל מגזר.
סער נתנאל: ככאלה בוודאי שאנחנו זקוקים לייצוג במועצות העיר השונות, וייצוג בכנסת.
סער נתנאל: החשיבות של זה היא רבה מאוד.
סער נתנאל: קודם כל, הרעיון לתת להומואים ולסביות פנים ושמות, לייצג אותנו במועצת העיר, לדאוג לנושאים שקרובים ללבנו.
סער נתנאל: עושים את זה הרבה מאוד אנשים וידידים של הקהילה בעבר.
סער נתנאל: אני מאוד אשמח לדאוג גם ל"סטרייטים", ולהיות יעל דיין של ה"סטרייטים", אם זאת הדוגמה, ולהראות שנציגים שלנו במועצות העיר מסוגלים לדאוג בוודאי לסקטור שלהם, ובניגוד לסקטורים אחרים ומגזרים אחרים, אנחנו לא סקטוריאליים.
סער נתנאל: יש לנו אמירה ועמדות שחוצות את העניין ההומו-לסבי.