GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רשף חן: לא רואים בנים מתלבשים במכנסי מיני וחושפים את הקוביות של הבטן, או לובשים מכנסיים צמודים שמדגישים את אברי המין שלהם.
רשף חן: יש פה בעיה.
רשף חן: אני יודע שזה לא כל כך פוליטיקלי קורקט להגיד את זה, כי זה נוגע בשאלה האם אותה בחורה שמתלבשת ככה – מזמינה את זה.
רשף חן: היא לא מזמינה את זה, אבל צריך להודות בבעיה ולהתייחס אליה.
אילה גליקסברג: מה דעתך על חוק של לבוש הולם במקומות ציבוריים?
רשף חן: דעתי היא נגד זה.
רשף חן: אני אישית מאמין בגזר ולא במקל; אני חושב שאפשר להשיג הרבה יותר אם נאמר לחברה פרטית, למשל, שהיא תקבל מספר נקודות במס הכנסה אם בדירקטוריון שלה יישבו שליש נשים.
רשף חן: הפתרון בעיניי הוא בגזר ולא במקל – בחינוך ולא בכפייה.
רשף חן: אני הייתי מדבר עם הנשים או הנערות, ואומר להן לא להתלבש כך, אבל לא הייתי מכריח אותן.
נורית זיו: זה סימפוזיון למקום אחר, העניין של ראיית עולם: איך מתלבשים, והאם נערה שמתלבשת בצורה כזו זה עניין מיני או תוצר של תקופה חופשית.
נורית זיו: חלק מאיתנו עבר את שנות ה- 60, זה לא מהיום; העירוב הזה - לפעמים לא מתכוונים אבל זה המסר.
רשף חן: אני רחוק משמרנות, אבל מה שמפריע לי שבמקרה, באותה תקופה ליברלית כביכול הבחורה מתלבשת בצורה כזו.
רשף חן: אני שואל את עצמי: למה?
רשף חן: אני לא מוכן לעבור על זה לסדר היום, אלא אני מזהה בזה בעיה.
רשף חן: נקודה נוספת: זה הפך להיות בון-טון בקרב הארגונים הפמיניסטיים להתקיף את בית המשפט על כך שהוא לא עושים מספיק כדי להעניש את העבריינים כנגד נשים.
רשף חן: כמי שבילה הרבה מאוד בבית המשפט, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לבעיה שכל שופט ועורך-דין מכיר אותה; במערכת הפלילית יש שני אינטרסים שלעיתים קרובות הם מנוגדים זה לזה: יש האינטרס של הכלל, באנגלית – Crime Prevention, ויש האינטרס של הפרט, של העבריין עצמו ושל בני משפחתו.
רשף חן: לעיתים קרובות מאוד האינטרסים האלה עומדים בסתירה זה עם זה; יכול להיות שאנחנו כמחוקק או כחברה היינו רוצים לעשות את אותו בן אדם למשל ודוגמה כדי שכל השאר יראו וייראו.
רשף חן: אבל יכול להיות שאגב כך, אנחנו הורסים לו, לאשתו ולילדיו לתמיד; קל לנו לשבת פה ולהחליט לשלוח אותו לשלוש שנים לכלא כי הוא עשה מעשה נורא מבלי להסתכל לבן אדם בעיניים, בלי להסתכל לאשתו בעיניים, בלי להיות השוטר או הפרקליט שצריך לשכנע את האישה להעיד בבית המשפט נגד בעלה, כשהיא יודעת שהמשמעות היא פירוק המשפחה שלה.
רשף חן: צריך להיות מאוד זהירים לפני שמאשימים את מערכת המשפט שלנו, את השוטרים שלנו, בשוביניזם; חצי מהשופטים הם נשים, והן לא שוביניסטיות.
דניאלה במברגר-אנוש: זה נכון גם לגבי רצח או כל עבירה אחרת.
רשף חן: נכון, אני בכוונה דרכתי פה על מוקש.
הילה קרנר-סולימאן: זה לא הוגן לדרוך על מוקש מבלי שתהיה הזדמנות לעבד אותו.
רשף חן: אני מודה שזה לא הוגן.
רשף חן: צריך להיזהר מאוד לפני שאנחנו מאשימים את האנשים האלה במניעים זרים; צריך לתת להם את הקרדיט שהם עושים כמיטב יכולתם במשימה שאני לא מאחל לאף אחד מאיתנו.
רשף חן: לבסוף, אני רוצה לשאול את רונית שאלה: אני חשבתי שיש בעיה של פערי שכר; אני מזהה את הבעיה בעיקר בקרב השכבות הסוציו-אקונומיות היותר נמוכות, כי שם מצבה של האישה הוא אפריורי יותר קשה.
רשף חן: ברמה הסוציו-אקונומית או ברמה העבודה/השכלה יותר גבוהה ברור לכולם שאין הבדל.
רשף חן: מבחינת הכישורים להיות מנכ"ל – לגבר או לאישה יש אותם כישורים.
רשף חן: עשויה להיות בעיה אמיתית ברמות השכר הנמוכות כי שם קיים היתרון הפיזי לגברים, אני אעדיף לקחת גברים לסלילת כביש.
קריאות: זה לא נעלם.
רשף חן: פוחת, לא נעלם אלא פוחת.
קריאות: זה ממש לא נכון.
רשף חן: אגב, אני מעלה את כל הדברים האלה כי אני רוצה שתתייחסו.
אתי לבני: אני רוצה להעלות כמה נקודות שהגיעו לשולחני במעט הזמן שאני חברת כנסת.
אתי לבני: ראשית כל התוכנית הכלכלית, יש פניות אליי ולאנשי שינוי האחרים, למה אנחנו לא מתייחסים לנושאי נשים בקול רם.
אתי לבני: אני ניסיתי לבדוק האם ירדה חצי נקודת זיכוי לנשים, מישהו יודע לתת תשובה?
אתי לבני: אם כך, אני מצטערת שמהוועדה למעמד האישה אנחנו לא משמיעים קול בנושאים האלה.
גילה גמליאל: אתמול זה כן עלה, את פשוט לא היית בסוף הישיבה.
אתי לבני: אני כן הייתי.
אתי לבני: אנחנו צריכים לדבר על זה גם בעיתונות, אלה שתיים-שלוש נקודות שצריך להילחם עליהן.
גילה גמליאל: אני מסכימה איתך; זה עלה אתמול בכמה ערוצים ברדיו: בגלי צה"ל ובקול ישראל.
אתי לבני: אני עד עכשיו לא יודעת, ושלחתי את העוזר שלי לבדוק האם הורידו חצי נקודת זיכוי או לא.
גילה גמליאל: לא הורידו עדיין כלום, התוכנית עדיין לא אושרה.
נורית זיו: השאלה היא האם זה בתכנית.
דלית רנרט: נמצאים כאן נציגי האוצר, נציגים של אגף התקציבים, נציגי הביטוח הלאומי ונותנים תשובות מאוד מושכלות.
דלית רנרט: בקשר לביטוח הלאומי, אפשר להפנות את תשומת הלב להרבה פגיעות במסגרת התכנית הכלכלית, אם תתקבל.
דלית רנרט: אני חושבת שזה פמיניסטי גם אם זה לא נשמע כך: עקרת הבית שהביטוח הלאומי הכיר בה - לאחר מאבק נרחב של ארגוני הנשים – כמי שעובדת למשק ביתה, והיא זכאית משום כך לקצבת הזקנה; בעקבות העלאת גיל הפרישה בשבע שנים, לפי הצעה של התוכנית, גם עקרת בית שאין לה הכנסות נוספות, והיא מתאלמנת פעמים רבות בין גיל 60 לגיל 67 - לא תוכל לקבל קצבת זקנה, ואפילו יחייבו אותה בתשלום מס ביטוח בריאות; נשאלת השאלה מאיפה היא תשלם את זה.
גילה גמליאל: אתמול העלינו את כל הנקודות האלה בוועדה.
אתי לבני: לא גיל 67; בין 62 ל- 67.
נורית זיו: אבל השאלה היא האם אין קנס על כל שנה; הבחירה היא רק אם יש לך אפשרות כלכלית זהה לצאת בגיל 62 או בגיל 67.
נורית זיו: אני שמעתי שיש מעין קנס: מורידים לך מספר אחוזים מהפנסיה שאת זכאית לה.
נורית זיו: זו לא ברירה.
רשף חן: ההצעה היא חד משמעית לעלות את גיל הפנסיה במלוא מובן המילה.
רשף חן: אם מישהו יוצא בגיל 62 לפנסיה – זה כמו מישהו שיצא בגיל 57, ומשלמים קנס.
נורית זיו: זו לא אפשרות ריאלית.
אתי לבני: נושא נוסף שהגיע אליי מהמועצה המקומית פרדיס שבה לא ממנים יועץ למעמד האישה.
אתי לבני: אני פניתי לשר הפנים וביקשתי ממנו שימנו יועץ למעמד האישה; אני לא ידעתי שזה ללא שכר.
אתי לבני: אם זה ללא שכר – זה דורש תיקון.
אתי לבני: דבר נוסף, הגיעה אליי תלונה על הטרדה מינית ארוכת זמן באחת הערים בארץ, ואף אחת מהנשים שם לא רוצה להתלונן.
עמירה חיים: מקום עבודה פרטי?
אתי לבני: ציבורי, אבל לא ממשלתי.
אתי לבני: אני פניתי למפקד מחוז תל-אביב שאותו אני מכירה, והוא הפנה אותי למפקד מחוז אחר.
אתי לבני: מתברר שאפשר לעשות חקירות סמויות בלי תלונה, ואני ביקשתי שהדבר יתחיל להתגלגל.
נורית זיו: במה זה שייך למעמד האישה?
אתי לבני: אני חושבת שזה שהיא אישה – זה לא מקרי.
אתי לבני: זאת דעתי, אני לא רוצה להתווכח.
רשף חן: יש בעיה ששר בא, ועל גבי הדוכן אומר שהוא מינה 150 מינויים פוליטיים, וזה עובר לסדר היום; לעומת זאת היא שעשתה משהו שנמצא כנראה קצת יותר בכיוון ה"לא בסדר" מאשר לכיוון ה"בסדר" – יורדים עליה כמו טון של לבנים.
גילה גמליאל: אני אשמח לעזור.
דלית רנרט: משרדי הממשלה, נציגי הממשלה צריכים להתייחס לזה.
גילה גמליאל: זה לא קשור אליכם כרגע, אתי הקדימה בדבריה ואמרה שהנתון שהיא אומרת כרגע אינו רלוונטי לדיון, אבל היא הרגישה צורך לומר את זה בוועדה.
גילה גמליאל: זאת זכותך וזה בסדר גמור.
גילה גמליאל: אני רוצה לחזק את הדברים שאת אומרת ולומר יותר מזה: אני אישית מכירה את נעמי, וטוב לבה לפעמים מאבד גבולות, אבל זה שהיא נמצאת כאן במרכז העניינים זה לא הדבר הנכון; אם נוכל לעזור לה, אני הראשונה שאשמח לעזור לה, אבל כרגע זה לא הדיון.
אילה גליקסברג: אני רוצה להצטרף ולחזק את ידיכן, אני רוצה לצרף את קולי כי אני מכירה אותה מקרוב גם בעבודתה.
קריאות: זה ממש לא רלוונטי.
גילה גמליאל: אני עברתי על הדו"ח, והוא מצביע על דברים שנעשו; מכיוון שהוא מופיע פעם בשנה, הייתי רוצה לראות מה מצבן של הנשים, מעין נזיפה על כך שהמצב לא טוב.
גילה גמליאל: זה נחמד וטוב לראות שנעשו דברים של הרשות כדי לקדם, אבל עם כל הכבוד לדברים הטובים המסייעים ומקדמים תחומים נרחבים – עדיין המצב גרוע.
גילה גמליאל: אנחנו רואים את הנתונים: המצב הוא לא טוב.
גילה גמליאל: אני הייתי מצפה שדו"ח כזה, שמגיע גם לשולחנו של אריאל שרון, שאני לא אטפח את האגו על כך שבמשרד ראש הממשלה נעשים דברים מצוינים והכל עובד כמו שצריך בתחום קידום מעמד האישה; עם כל הכבוד – המצב עדיין לא טוב, ואני לא רואה פה ביקורת בכלל; אני לא רואה את הפערים הקיימים, את חוסר השוויון, אני לא רואה כאן את הדברים שצריך לשים עליהם את הדגשים הראויים לשיפור המעמד.
גילה גמליאל: אין לומר: יש לנו עלה תאנה במשרד ראש הממשלה שמציג את קידומן של הנשים, כאשר בפועל הדברים הם עוד רחוקים משוויון.
גילה גמליאל: זה חסר לי בדו"ח.
רונית לב-ארי: אני רוצה לומר בעניין הזה שתפקיד הדו"ח הוא לתת סיכום פעילות שנתי של הרשות.
רונית לב-ארי: לצערי, אתמול נבצר ממני להגיע לוועדה שיו"ר הוועדה ניהלה, שבה אני מבינה שניתנו נתונים על פערים, על מצב קשה מאוד במדינת ישראל; זה אומר שצריכה להיות עשייה רצינית מאוד, ואם נתייחס לחוקים שמתייחסים לקידום נשים בכל התחומים – צריכה להיות עשייה גם בהיבט החוקי, גם בהיבט הביצועי.
רונית לב-ארי: חבר הכנסת חן התייחס לשיטת הגזר ולא המקל – גם לדבר על גזר, גם לתמוך במי שמקדם, זו צורה של סנקציה, משום שמי שלא יתמוך לא יקבל את אותם חיזוקים; לכן אני מצטרפת לאמירתך, יו"ר הוועדה, שמדובר בנתונים קשים, וצריך לעשות הרבה מאוד.
רונית לב-ארי: אפשר לדבר על הרשות שגם היא ללא שיניים, ללא יכולת אכיפה.
רונית לב-ארי: לא נגיד "חוק נשי", אבל יש פה סדרת חוקים שהם תחילת הדרך; לך, יו"ר הוועדה, יש אתגר גדול להוביל שינוי חקיקה שיאפשר לעשות את הדברים בצורה רצינית ומעמיקה.
רונית לב-ארי: במערך החוקי הקיים היום וגם במודעות, במצב בטחוני וכלכלי מורכב מאוד, ראש הממשלה הקדיש הרבה יותר מראשי ממשלות אחרות לנושא, גם בתקציב של 25 מיליון נוספים לנושא של מאבק באלימות נגד נשים.
רונית לב-ארי: למרות זאת יש פה הרבה מה לעשות, ואני בהחלט מאוד לא מרוצה.
רונית לב-ארי: למרות הכל הרשות עשתה הרבה עם צוות קטן מאוד בעזרת משרד ראש הממשלה שאנחנו בתוכו ובשיתוף פעולה עם ארגוני הנשים ועם משרדי ממשלה, והמוטו של שיתופי פעולה הוא דווקא של תקופה קשה ולוחצת.
רונית לב-ארי: תפקיד הדו"ח היה לתת תמונה, וזה מה שניתן; אני מקווה שבעתיד יתאפשר לתת תמונת מצב מעודכנת מפעם לפעם ולהתריע על תחומים שצריך לקדם בהם נשים.
עמירה חיים: סימון שלושה-ארבעה יעדים מרכזיים שהוועדה תחליט שאנחנו ערוכים אליהם במשך שנה או שנה וחצי, הוא מחויב המציאות; הרשות למעמד האישה והפעילות של הוועדות למעמד האישה לוקחות מספר שנים, לכן יש הישגים מסוימים, וגם החוקים שנחקקו הם עדיין לא חוקים שנאכפו בצורה מסודרת.
עמירה חיים: הפריסה היא על המון תחומים, וצריך לומר: יש עשייה שוטפת של המון תחומים, אבל יש שלושה תחומים שאנחנו לוקחים על עצמנו, ואנחנו מדווחים ומעלים לתקשורת, ורק עליהם מדברים.
עמירה חיים: אז אפשר להגיע להישגים; אי אפשר להגיע להישגים בשלושים תחומים – זה פשוט בלתי אפשרי.
עמירה חיים: מבחינת יעדי משרד החינוך, נושא של שוויון מגדרי תופס מקום, ושרת החינוך ומנכל"ית משרד החינוך שמו את זה כיעד מרכזי בין יעדי המשרד.
רשף חן: למה כל מנהלי בתי הספר הם גברים?
קריאות: זה כבר לא נכון.
רשף חן: אצלי בבית ספר היו 90 אחוז מורות ומנהל.
עמירה חיים: בעבר רוב מנהלי בתי הספר היו גברים, אבל כיום המצב הפוך לחלוטין.
עמירה חיים: רוב המורים הם נשים, ובמהלך השנים הצמיחה היא כלפי מעלה.
אילה גליקסברג: לכן אפשר לפטר אותן כי הנשים הן ראשונות ללכת הביתה.
רשף חן: אז עכשיו יש אותו אחוז מורות כמו מנהלות?
עמירה חיים: יש יותר מנהלות ממנהלים.
רשף חן: לא זה מה ששאלתי.
רשף חן: יש בערך 90% מורות?
רשף חן: השאלה היא האם זה אותו אחוז בקרב המנהלים/ות כמו המורים/ות.
עמירה חיים: מינוי של מפקחות היה רחב יותר וגם בתפקידים אחרים.
עמירה חיים: אני לא מתביישת לומר באופן מוצהר שאני מקדמת נשים, כאלה שראויות לתפקיד – לא אחרות.
עמירה חיים: נושא מינוי נשים לתפקידי מפתח הוא לא פשוט; ככל שמגיעים לתפקידים גבוהים יותר – זה נעשה קשה יותר.
עמירה חיים: צריך להחליט על אחוז מסוים של תפקידים שבודקים אותו ומתקרבים אליו; כל משרדי הממשלה יודעים שהם צריכים לומר: אצלי יש 30% נשים, ובמהלך שנה אני מגיע לעוד 5%.
גילה גמליאל: זה בדיוק מה שנקבע אתמול בישיבה.
עמירה חיים: צריך לכמת את האחוזים שאליהם אנחנו רוצים להגיע בתחומים מסוימים.
עמירה חיים: מאחר שאנחנו עומדים עכשיו בפני פיטוריהם של 6,000 מורים ומורות וכן צמצום של שעות נוספות, אני הוריתי חד-משמעית לא לצמצם שעות נוספות דווקא של נשים; זאת הנטייה, ואין שוויון בשכר.
עמירה חיים: ברגע שיש צמצום בשעות נוספות הראשונות שנפגעות הן נשים, גם אם שני אנשים מרוויחים משכורת דומה.
עמירה חיים: בנושא הפיטורים אני נתתי הנחיה חד-משמעית שהמורות לא תיפגענה יותר מאשר הגברים, אנחנו נבדוק ונכמת את זה.
עמירה חיים: הפעילות של משרד החינוך מאוד מרכזית: קשה לחנך את התלמידים הצעירים לשוויון; קשה מאוד לפנות גם אל בן-אדם פתוח יחסית כי יש קיבעונות בנושאים מגדריים.
עמירה חיים: לכן אנחנו מתחילים בתכניות מיוחדות דווקא בגני הילדים כי שם זה מתחיל; גם בפעילויות המתמטיקה והמדעים הבנות פחות לומדות; אנחנו ספרנו כמה בנות לומדות שלוש יחידות לעומת בנים, ועוד.
עמירה חיים: התחומים האלה נפרסים על קשת רחבה מאוד, ואנחנו בונים על חינוך בגיל צעיר בכל הנושאים.
רחל גלרמן: אני לא הבנתי את נושא הישיבה; אני הייתי רוצה שנמקד את הישיבה לשיתוף הפעולה הרצוי בין הוועדה המכובדת הזאת לבין הרשות למעמד האישה מכיוון שהרשות למעמד האישה מאגדת בתוכה כוח נשי חזק, שיכול להפעיל נשים במקומות רבים ובמוקדי השפעה רבים.
רחל גלרמן: אני חושבת שהיה שיתוף פעולה הדוק, ואפשר להמשיך להבחין בו כציר מרכזי בדיון.
רחל גלרמן: אני רוצה רק להוסיף דבר שרונית שכחה להגיד שהיא עושה – נושא הנשים בתקשורת.
רחל גלרמן: הניסיון החזק לשנות את הסטריאוטיפים ואת הגישה וגם את ייצוגן של הנשים בתקשורת הוא נושא שהרשות, ובעיקר רונית, התחילה לטפל בו ביתר אינטנסיביות, ואני מקווה שתהיינה לזה הרבה יותר תוצאות.
רחל גלרמן: אני רוצה לברך אותך, גילה, על ההעזה.
רחל גלרמן: החוקים החשובים עד היום לא הובאו רק על-ידי נשים, אלא בעיקר בעקבות שיתוף פעולה בין נשים לבין גברים, ואני מקווה שכך יהיה בעתיד.
רחל גלרמן: הפעילות בנושא של פיטורי מורות ונשים בכלל לא צריכה להיות דומה לפעילות שמונעת פיטורים של כל אדם, כי כאשר מדובר בנשים יש פגיעה עצומה בכושר העבודה שלהן, בכושר התחרות שלהן בעבודה; ויש נסיגה גדולה.
רחל גלרמן: לכן הקיצוץ במערכת החינוך צריך להיות נושא למלחמה גדולה מאוד.
גילה גמליאל: אני אמקד את הדברים: אנחנו מדברים על הדו"ח לשנת 2002 שהוצג בפנינו.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך את רונית על הדו"ח, יש בו דברים טובים ומצוינים, ואני לא רוצה שיתפרש חלילה אחרת; זאת שעת כושר, זה מגיע לידי ראש הממשלה, וצריך לנצל את המומנטום הזה.
גילה גמליאל: אין ספק שצריך להיות שיתוף פעולה, ולא רק פעם בשנה בהגשת דו"ח עדכון, אלא לראות איך אפשר לשלב זרועות סביב מיקוד מספר נושאים, כפי שאמרו כאן חברותיי קודם.
גילה גמליאל: עו"ד רבקה שקד הציגה בפנינו את הנתונים, ועכשיו זכות הדיבור לה.
רבקה שקד: אני אדבר על הנושא שבעיניי הוא חשוב: תפקוד הרשות והיחסים עם הוועדה.
רבקה שקד: הרשות לקידום מעמד האישה היא יציר כפיה של הוועדה למעמד האישה בכנסת, והיא גם צריכה לבקר ולחזק את הרשות בכל היבט: גם של ביקורת וגם של צמיחה, כמו רוב העבודה שלנו שצריכה להיעשות בשיתוף פעולה מאוד הדוק.
רבקה שקד: בשנים שחלפו מאז שהרשות הוקמה עלו הרבה סימני שאלה על הפער בין החזון שהיה עם הקמתה לגבי התשובות שהיא אמורה לתת לקידום מעמד האישה בארץ לבין היכולת של הרשות בתנאים הנוכחיים לתת תשובה אמיתית למכלול הבעיות כפי שהועלו פה, ויש עוד הרבה שלא הועלו.
רבקה שקד: אני חושבת שיש מקום לחשיבה מעמיקה בנושא טיפול בחוק הרשות עצמו, שאלות לגבי מערכת היחסים בין הוועדה המייעצת של הרשות, בין המינהלת של הרשות לבין מנהלת הרשות, על המעמד של מנהלת הרשות: קדנציות, אופן בחירה.
רבקה שקד: צריך לשאול את השאלות הנכונות ולתת תשובות כאלה ואחרות; אני לא מתייחסת כרגע לפתרונות, אבל יש בעיות כבדות משקל וצריך לדבר עליהן.
רבקה שקד: יש תשתית חקיקתית מפוארת שעל הנייר נותנת פתרון להרבה דברים ואנחנו, כרגיל, בנושא מעמד האישה נשארים עם שאלה, זה מתייחס לכל הקשור בקידום נשים לעמדות בכירות, לייצוג הולם, להעדפה מתקנת שכל השירות הציבורי מחויב להם על פי חוק שיווי זכויות האישה, על פי פסיקה של בית המשפט העליון המחייב חיפוש אקטיבי של מועמדות.
רבקה שקד: אין שום קשר בין ההחמצות האלה לבין הפסיקה הזאת לבין החוקים ומה שקורה בשטח.
רבקה שקד: בחוק שיווי זכויות האישה דובר על מחויבות של משרד המשפטים, המחוקק הטיל על משרד המשפטים את המחויבות לדאוג לאכיפת החוק הזה.
רבקה שקד: הרשות בעצה אחת עם משרד המשפטים התנדבה לקחת על עצמה את מה שמשרד המשפטים מחויב על פי החוק.
רבקה שקד: הרשות עשתה מאמצים כנים להתמודד עם האתגר הזה, אבל הרשות לא מסוגלת להרים את הנטל הזה של אכיפת החוק; אני צפיתי את זה, ולכן גם התנגדתי לזה.
רבקה שקד: יש הבדל בין המנגנון הזה שעסק בעבודה חלוצית: פרסום, הכשרת לבבות, הפצה ודרבון לבין אכיפה, וצריך לתת תשובה לאכיפה.
רבקה שקד: מדובר על חוק ממלכתי, חוק שיווי זכויות האישה, וכל יום שעובר והחוק הזה אינו מיושם – זה תורם לזילות, לביזוי מעמדן של הנשים ולהנצחת הפער האדיר הזה בין הדקלרציה החקיקתית לבין המצב בשטח; אני מצטערת על כך שהרשות ביודעין או לא ביודעין שימשה מסווה כדי שהדבר הזה לא יתקיים.
רשף חן: מה את מציעה?
רשף חן: להחזיר את הכדור לפרקליטים?
רבקה שקד: אנחנו לא מדברים על פתרונות כרגע.
רבקה שקד: היה קיצוץ בתקציב הרשות כך שכל המשרות של העובדות התנקזו לתקציב הרשות, ולא נשאר ממנו כמעט כלום.
רבקה שקד: אני חושבת שגם על זה צריך לדבר וזה צריך לעבור דרך הוועדה הזו, אבל זה לא טופל.
רבקה שקד: דבר אחרון, החשיבה האסטרטגית, של סדרי עדיפויות גם בהוצאת תקציב וגם בסדר העדיפות של עבודת הרשות, לא מוצתה דיה.
רבקה שקד: הרשות ביצעה במקום הרשויות המקומיות את הדברים שהן היו מחויבות עליהן בחקיקה, וזה לא תקין.
רבקה שקד: תפקידה של הרשות למעמד האישה הוא לדאוג שמשרדי הממשלה והשירות הציבורי יעשו את מה שהם חייבים לעשות – לא לבוא במקומם.
נימה עמית: במשרד הבריאות בחרנו כיוון שקשור לבריאות.
נימה עמית: התחלנו באלימות נגד נשים: הטיפול בכך בכל חדרי המיון בארץ.
נימה עמית: מזה עלינו על כשל רציני בעבודה של הממשקים בין המשרדים.
נימה עמית: מזה שנתיים אנחנו מובילים מהלך של שמונה משרדי ממשלה בנושא של סיכון, בעיקר במיקוד של ילדים, וזה שייך גם לנשים.
נימה עמית: אני לא ארחיב על זה את הדיבור; אני חושבת שיש לך, היושבת ראש, הרבה נגיעה לעניין ויכולת לעזור.
נימה עמית: רונית מכירה את העבודה לעומק, היא הוצגה לא אחת, ואנחנו נשמח להיעזר בוועדה.
גילה גמליאל: בשמחה, תביאו לנו את כל הנתונים ונשמח.
אילה גליקסברג: אני מברכת את גילה שהגשימה חלום וגם את רונית שעשתה פריצת דרך בלתי רגילה כי היא הראשונה כמנכל"ית, שיישמה רעיונות.
אילה גליקסברג: הפריסה היא גדולה, ורונית הצליחה להתמקד וליישם את הצד האופרטיבי של החוק; לחוק אין שיניים, אבל הן צומחות כמו שיניים חלביות.
אילה גליקסברג: תודה לך ולכל הצוות.
אילה גליקסברג: משרדי הממשלה טופחים לעצמם על השכם כמה הם עושים, אבל אם הם יגישו דו"חות על הליקויים שיש שם; גם במשרד החינוך שבו הייתי – יש המון מה לתקן.
אילה גליקסברג: עושים, אבל זאת קרן אור זעירה בתוך החשיכה העצומה.
אילה גליקסברג: פמיניזם היה נושא פרטי ואישי.
אילה גליקסברג: כיום זה הפך להיות ציבורי.
אילה גליקסברג: את המחקר הראשון עשיתי לפני למעלה מעשרים שנה בפילוסופיה – היום זה מובן מאליו; כלומר, אנחנו צריכים לראות מה יש, אבל המון חסר.
אילה גליקסברג: דבר נוסף, חוק שיווי זכויות נשים מ-1971 הוא פיקציה ומעט מאוד מעשי.
אילה גליקסברג: יש אי-שוויון בולט בכל המגזרים, וכל עוד הגברים לא יידעו שזו בעיה חברתית ולא בעיה נשית, לא תיפתר הבעיה, וזה לא רק עניין של חוקים.
אילה גליקסברג: לגבי עידוד של נשים לצאת לעבודה – חצי נקודה היא קריקטורה; מעודדים נשים לצאת לעבודה, אבל בעיית הבית, העזרה והטיפול בילדים – היא בעיה פרטית שלך.
אילה גליקסברג: כשאני מגיעה לעבודה, בעיית ילדים חולים היא בעיה שלך; אין דבר כזה, זו בעיה חברתית אקוטית.
אילה גליקסברג: זו שאלה כלכלית, חברתית וחוקתית.
אילה גליקסברג: צריך לעודד אישה לצאת לעבודה במתן כלים כיצד היא יוצאת לעבודה, את זה פרופ' שלגי העלתה בשבוע שעבר כשהייתה ישיבה של הוועדה למעמד האישה וועדת המדע.
אילה גליקסברג: היא אמרה שצריך ליצור אקלים חברתי לכך.
אילה גליקסברג: עניין נוסף, הרשות היא זרוע מוברגת במשרד ראש הממשלה, היא איננה עצמאית.
אילה גליקסברג: למשל, הרשות לטיפול בסמים, לדברי עו"ד קרן גייר, היא זרוע עצמאית והיא יכולה להתריע נגד הממשלה; לעומת זאת הרשות לקידום מעמד האישה אינה יכולה להתריע, היא יכולה לרמוז, ויגידו: "זה בסדר אבל אין לנו כסף".
אילה גליקסברג: יש כאן בעיה עד איפה הרשות יכולה לרוץ קדימה כדי שלא יגידו לה: "תהיי יפה ותשתקי" בעיית הלבוש: ברוך השם שהצליחו להעביר את חוק הפורנוגרפיה, שהייתה בעיה, וזו בעיה בפני עצמה.
הילה קרנר-סולימאן: הרשות משלבת נציגות של הממסד ונציגות של גורמים מחוץ לממסד.
הילה קרנר-סולימאן: גם רונית הבינה יפה את הכוח שבשילוב הזה, ואין יותר נכון מלעשות חבירה ביחד של הוועדה ושל הרשות.
תלמיד: כמו שחבר הכנסת רשף חן אמר, נערות בגיל 13-14 בבית ספרנו גם, אם הן לא חשופות הן לא מתקבלות לחברה, וזו בעיה שצריך לדון בה.
גילה גמליאל: מה הפתרון שלך?
תלמיד: לא יודע, צריך לחשוב על זה.
דפנה בוסתן: אני מצטרפת לחברתי ממרכז הסיוע.
דפנה בוסתן: אנחנו רואות את עצמנו כארגוני השטח תרתי-משמע כי ממש ברגעים אלה הארגונים שלנו וארגונים אחרים מפגינים נגד הגזירות ונגד המדיניות הכלכלית.
דפנה בוסתן: אני מברכת את הרשות על השולחן המשותף, זה דבר שהרגשנו אותו בצורה מאוד בולטת השנה, במיוחד בנושא של דיני עבודה; באמת יש מן המשותף בין השולחן הזה לבין השולחן של הרשות כאשר משלבים בין הארגונים לבין משרדי הממשלה.
דפנה בוסתן: נאמרה כאן אמירה ראויה לתשומת לב – אנשי האוצר כקובעי המדיניות החברתית; זה תפקיד ראשון במעלה להיות כאן כלב השמירה שמשגיח על החוקים שמתקבלים באמצע הלילה: חוק ההסדרים הידוע, ואנחנו מתעוררים בבוקר ומגלים את ההפתעות שנפלו עלינו.
דפנה בוסתן: חברת הכנסת אתי לבני קודם נתנה דוגמה איך מהפרטני יודעים להסיק את המסקנה לעקרוני, איך מהחוקים התיאורטיים יודעים להסיק לעניין המעשי, והנושא של השילוב של כל הארגונים.
דפנה בוסתן: חשובות גם התגובות המהירות כדי שהוועדה הזו תהיה רלוונטית.
דפנה בוסתן: לכן נדרשת עכשיו תגובה לדברים האלה שנחתכים ברגעים אלה ממש בנושא המדיניות הכלכלית.
דפנה בוסתן: אני רוצה להתייחס לנישואי קטינות; זו מדינה בתוך מדינה, ואנחנו רואים את זה בהרבה תחומים.
דפנה בוסתן: הקואליציות של ארגוני הנשים הן פעילות מאוד – 25 ארגונים, ושוב תודה לחברת הכנסת אתי לבני על מה שקרה: הכנסת אישה למוקד קבלת ההחלטות שזאת הוועדה למינוי דיינים; יש קואליציה מאוד גדולה של דניאלה בנושא של נישואים אזרחיים.
דפנה בוסתן: כלומר, אנחנו למדנו בשנים האחרונות לחבור יחד ולשתף פעולה, והדגש הוא שבנושאים הנשיים זה חוצה את כל הקווים, ויש סולידריות.
הילה סולימאן: צריך להזכיר גם את המאבק בנושא הסחר בנשים.
גילה גמליאל: יש ועדת חקירה פרלמנטרית.
נורית זיו: אני באה מהפן של המלחמה בנושא של עבירות נגד קרבנות בכלל, גם בתפקיד הקודם שלי שבו ייצגתי את התביעה הכללית בבתי המשפט, כאשר חלק גדול מהקרבנות הן נשים; גם באספקט של אלימות במשפחה, גם באספקט המיני וגם באספקטים של הטרדות מיניות.
נורית זיו: אני חושבת שיש משמעות גדולה מאוד לשיתוף הפעולה בין הרשות לבין הוועדה.
נורית זיו: אני בתפקיד הזה ארבע שנים, ובאופן מאוד אינטנסיבי הופעתי בוועדה משום שיש תפקיד לקידום ולהארה של נקודות חברתיות חשובות בוועדה הזו.
נורית זיו: בעקבות זאת גם ארגונים ממשלתיים ואחרים - אחד מזין את השני – ממלאים תפקיד חשוב בהנעה של התהליכים בכלל ושל המשך מתן החשיבות בסדר גודל דומה גם בהמשך; לכן אני מתרשמת וגם מברכת, אני מאמינה שזה יהיה גם בהמשך, ושיתוף הפעולה מתוך ההיכרות שלי עם רונית לב-ארי יועיל לדבר הזה, ואני מצפה ומייחלת לזה.
דלית רנרט: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה שנוצר ביוזמת הרשות לקידום מעמד האישה לאו דווקא עם אגפי הרווחה אצלנו חושבים, שלפעמים שזה חיבור יותר טבעי, אלא עם האגף לאכיפת חוקים סוציאליים בהיבט של אכיפת התקנון למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה שבהם יש 25 עובדים ומעלה, והם לא קשורים לשירות המדינה.
דלית רנרט: עליהם חל תקנון ספציפי ומפורט.
דלית רנרט: בהקשר הזה אני חייבת לציין את היוזמה של הרשות שחיברה, יחד עם ד"ר אורית תמיר ועם עו"ד רחל בנזימן, תקנון לדוגמה שמופץ ומסתבר שיש לו ביקוש רב.
דלית רנרט: קיימות היום פניות לאגף האכיפה אצלנו כדי לקבל את התקנון; או שהוא מוחל במקומות העבודה כפי שהוא, או שנעשית בו התאמה כאשר מדובר במקום עבודה ספציפי, למשל מוסך שמעסיק 200 עובדים ועובדות וצריך להתאים אותו בצורה מדויקת יותר לתנאי העבודה במקום; מסתבר שזה ממנף מאוד את עבודת האכיפה אצלנו בעניין של אכיפת תליית התקנון במקומות העבודה.
רבקה שקד: מה זה אומר, שתולים את התקנון?
דלית רנרט: יש יותר תלונות.
דניאלה במברגר-אנוש: אני רוצה לתת את הקרדיט כאן על כך שפעם הפמיניזם היה בדל"ת אמות, והיום הוא לפחות לא בושה.
דניאלה במברגר-אנוש: מלבד הנשים ההוגות והמקימות, יש מקום להזכיר את חברת הכנסת יעל דיין ואת חברות הכנסת לשעבר נעמי חזן וענת מאור שתרמו המון, כל אחת בדרכה ועם הרבה מלחמות בתחילת הדרך; היום זה באמת טריוויאלי יותר, ולהן יש חלק בזה.
דניאלה במברגר-אנוש: אני רוצה להצטרף לדבריה של רבקה שקד, שמאוד התחברתי איתם; גם אני הייתי מאלה שליוו את תהליך החקיקה של חוק הרשות ואת החשיבה איך זה צריך להיות.
דניאלה במברגר-אנוש: אולי צריכים לקיים דיון מה הייתה המחשבה, איך זה היה צריך להיראות, איך זה נראה ומה הסיבות; איפה צריך ללחוץ על תקציבים, איפה צריך לשנות בחקיקה, מה צריך לעשות כדי שזה יהיה יותר קרוב לדבר שכולנו דימיינו כשעסקנו בחקיקת החוק, ואין לזה שום קשר כי יש הרבה הערכה לפעילות שנעשתה, אבל יש לה קשיים שאינם תלויים באדם זה או אחר, אלא בנושאים ידועים.
דניאלה במברגר-אנוש: בנושא של הטרדה מינית, מניסיוני האישי, מצב ההטרדה המינית בבתי החולים הוא מהקשים ביותר אפילו בהשוואה לאקדמיה ולצבא; בשום מקום לא נתקלתי במצב הטרדה מינית כל כך קשה כמו בתוך בתי החולים: בתוך ההיררכיה, בתוך משמרות הלילה; לעניות דעתי, בתחום של בתי החולים לא נעשה מספיק.
דניאלה במברגר-אנוש: אני מאוד מברכת על הפעילות שאתם עושים בחדרי מיון, כי לפני עשר שנים טענו שזה פרוייקט מיותר.
דניאלה במברגר-אנוש: זה לא היה מיותר אז, ולצערי, זה לא מיותר גפ היום: אני חושבת שכדאי מאוד להיכנס גם לנושא של הטרדה מינית באינטנסיביות, אפשר לשתף פעולה עם הרשות או בכל דרך אחרת.
רותי פילץ-בורשטיין: תחום הנשים בספורט הוא אחד התחומים שיש בהם הרבה מאוד אלימות נגד נשים, לא מסוג האלימות שמצריכה מעונות לנשים מוכות, אבל זהו תחום שלא מספיק הגיע לתקשורת וחוסר השוויון בו זועק לשמים.
רותי פילץ-בורשטיין: העמותה עשתה הרבה בשלוש-ארבע השנים האחרונות ומטפלת בנושא גם דרך חינוך, גם דרך פניות לבג"ץ; הסתייענו בוועדה הזאת בראשותה של יעל דיין בעבר ושל נחמה רונן, ואנחנו מאוד מקוות להמשיך לקבל תמיכה.
רותי פילץ-בורשטיין: נשמח להעביר אליכם את הנתונים.
רותי פילץ-בורשטיין: הסתייענו גם ברשות, ואני רוצה לציין את הוועדה המייעצת שהיא פלטפורמה יוצא מהכלל לשיתוף פעולה בין כל ארגוני הנשים האלה, קודם כל כהזדמנות להכיר את מה שגופים אחרים עושים, כי מסתבר שהרבה עושים דברים דומים; לכן זו הזדמנות לרכז את הכוחות, לאו דווקא במשאבים כספיים, אלא גם מחשבתיים ואנרגטיים כדי לנתב דברים ליעדים קבועים; אנחנו שמחנו להכיר שם, כעמותה צעירה יחסית, כמה גורמים נוספים והתחלנו בשיתוף פעולה.
רותי פילץ-בורשטיין: זו במה שרונית לב-ארי יצרה, ואני מקווה שהיא תמשיך לפעול במתכונת זו.
דן אורנשטיין: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה רבקה שקד בקשר לאכיפת חוק שיווי זכויות האישה.
דן אורנשטיין: אנחנו מתייחסים לסעיף הייצוג ההולם לנשים במגזר הציבורי הרחב: משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, חברות ממשלתיות, וכו'.
דן אורנשטיין: זהו סעיף שנחקק בשנת 2000.