GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים שכטר: התכנית מובילה את הנערות לבחירה של יחידות לימוד שמותאמת יותר לכישורים שלהם, מעצימה אותם לקראת הצבא, מעצימה אותם באופן אישי, ביחסים שבינו לבינה, היא גורמת להרבה הדים חיוביים, וכאן אני רק אקרא כמה מהם.
מרים שכטר: למדתי בתוך בית הספר שנערות מסוגלות ויכולות.
מרים שכטר: איך שנגמר המפגש העברתי לכמה שיותר בנות בבית הספר את התכנית.
מרים שכטר: למדתי לא לגרום לבנים לגרום לי לנחיתות.
מרים שכטר: חבל לי שנשים יותר מבוגרות לא מודעות לכוחן.
מרים שכטר: וכו' וכו'.
מרים שכטר: העבודה שלנו היא בעיקר עבודה מול מערכת החינוך, המורות, הגננות, המנהלות וכל השאר.
מרים שכטר: זאת גם עבודה מאוד קשה.
מרים שכטר: דבר ראשון מאוד מאוד קשה לנשים שעובדות בתוך מערכת החינוך לחשוב שהם מפלות חצי מתוך האוכלוסיה.
מרים שכטר: מאוד קשה להם להרגיש שהם מופלות.
מרים שכטר: מאוד קשה להם לדעת את כל המערך שמתנהל בין גברים ונשים.
מרים שכטר: והם מעדיפות לעצום עיניים.
מרים שכטר: יחד עם זאת אם יש שלוש עשרה אלף גננות אנחנו הגענו ללמעלה מעשרת אלפים גננות, והגענו ליותר מעשרת אלפים עובדות הוראה.
מרים שכטר: עבדנו עם מנהלות, עם מפקחות, כל מי שיכול.
מרים שכטר: הייחודיות של הנושא הוא בכך שמתחברים להרבה מאוד עולמות תוכן.
מרים שכטר: יש אפשרויות ליצור גם דרך תכניות לימודים, גם דרך תכני לימוד, גם דרך עבודה על העצמה אישית של הנשים, גם דרך העצמת התלמידות, גם דרך יצירת מבנים חדשים והתארגנות אחרת של בית הספר, לתת לבנות לשחק בחצר זה לא דבר מובן מאליו, צריך ליצור את זה קודם בצורה מלאכותית.
מרים שכטר: יש בתי ספר שעשו שלושה ימים בנים בחצר, שלושה ימים בנות בחצר, ורק אחר כך הבנות גם לקחו על עצמם להיכנס לחצר ולשחק בה.
מרים שכטר: עד אז יכולנו לדבר וזה לא היה קורה כי הבנות הצטופפו בפינות והבנים ישבו בתוך החצר בגדול.
מרים שכטר: אנחנו עובדות מול אוכלוסיות ייחודיות, כמו עולות חדשות, כמו החינוך הדתי, כמו במגזר הערבי.
מרים שכטר: כל המקומות האלה להיכנס אליהם זה לא פשוט.
מרים שכטר: אבל נכנסנו, ואנחנו בפנים.
מרים שכטר: אנחנו רואות מייד את ההגשמה ואת ההזדמנות שהם רואות בדברים.
מרים שכטר: הם רואות בכך הזדמנות לשינוי אישי שלהם.
מרים שכטר: מורות כעבודת גמר שלהם של קורסים עושות עבודות שמבטאות מתחילתו של תהליך, של פחדים, של חרדות מפני הצלחה, של אי יכולת לבטא את עצמם, אי יכולת לבצע דברים.
מרים שכטר: תחושות מאוד מאוד קשות.
מרים שכטר: לקראת סוף ההשתלמות הם מתחילות לספר על פרוייקטים מיוחדים שהם רוצים לעשות, ביישוב, בעיר, במקומות אחרים.
מרים שכטר: רואים אותם כפרח שנפתח והיכולת שלהם.
מרים שכטר: אנחנו מאמינות ואני מאמינה בעיקר בכך שמורה שעברה תכנית העצמה אישית שלה ומודעת היא תסתכל אחרת על בנות.
מרים שכטר: היא תעצים אחרת בנות.
מרים שכטר: היא תתפוס אותם אחרת.
מרים שכטר: היא לא תגיד לבת בשביל מה את צריכה פיזיקה.
מרים שכטר: היא לא תגיד לבת את לא יודעת לכוון את הטלויזיה או אני בחרתי שבן יעשה את זה כי הוא יעשה את זה יותר טוב.
מרים שכטר: כל השיח שלהם מול הבנות הוא אחר.
מרים שכטר: בעבודות גמר של בתי ספר יש היום עבודות חקר, יש עבודות גמר, זאת נישה מאוד טובה להיכנס, כי דרך כך שהתלמידות והתלמידים עושים את עבודות הגמר וזה מבית הספר היסודי הם מודעות ומודעים יותר לנושאים.
מרים שכטר: למשל תלמיד בכתה ו' עשה עבודת גמר על נשים בשואה.
מרים שכטר: והוא ציין את זה, יש כל כך הרבה חומר על השואה, יש כל כך הרבה חומר על גברים בשואה.
מרים שכטר: על נשים בשואה חיפשתי באינטרנט, חיפשתי באתרים, כמעט ולא מצאתי.
מרים שכטר: ואז הוא בכל זאת העלה תכנית כתובה מאוד מאוד יפה, ומכאן מה אני למדתי, שהיום אנחנו נכנסות לקראת השנה הבאה ונעסוק בנושא של נשים בשואה.
מרים שכטר: נפתח את זה למערכת החינוך, נציע את זה כעבודות גמר.
מרים שכטר: ילד בכתה ו' שם לנו את המראה ואמר שימו לב, תסתכלו על הדברים.
מרים שכטר: אני רוצה ברשותכן לציין את הנושא של עמותת כן, שהם גם יספרו, בתכנית המשותפת שגם היא פרי יוזמה של העמותה ועבודה משותפת שלנו, שאנחנו ניתן להם לספר.
מרים שכטר: אני רוצה לבקש, נמצאות כאן תלמידות.
מרים שכטר: אני רוצה לציין את השיתופי פעולה בקידום הנושאים של מתמטיקה ובנות מחוננות שאנחנו גם התחלנו כבר בתשס"ג עם יעל רום בימי עיון, והיום אנחנו הולכים ובונים תכניות עירוניות לכלל מערכת החינוך בחינוך הקדם יסודי, בחינוך היסודי ובחינוך העל יסודי לשנות דרכי הוראה, לשנות מושגים, לשנות כל מה שאפשר כדי שבנות תרגשנה בנוח ותהיינה מוכנות ללמוד.
מרים שכטר: כמו כן העלינו את אחוז התלמידות שלומדות במחוננים.
מרים שכטר: שנים עשר יישובים אנחנו עומדים להיכנס אליהם בצורה מעמיקה, מהקדם יסודי ועד התיכון, ביישובי פריפריה בדרך כלל, שלמשרד החינוך כבר יש שם פלטפורמה של עשייה אחרת, כי אנחנו גם צריכים את הפלטפורמה של איך להעביר כספים, זה שיש כסף זה עוד לא מספיק לעשות.
מרים שכטר: אנחנו נעשה עבודה מאוד מתומצתת, ממוקדת ומרוכזת, מחודש ספטמבר ועד ינואר, מחצית שלמה של עשייה, שמכאן תיגזרנה פעולות נוספות שהם פעולות מתמשכות, כמו כל התכניות שאנחנו מדברים עליהם.
מרים שכטר: אני רוצה גם באותה הזדמנות לציין שיושבות כאן מדריכות של השוויון בין המינים, שעושות עבודה מאוד חשובה.
אתי לבני: מי מהתלמידות רוצה לומר כמה מלים על התחום?
מורן: שמי מורן, סיימתי ללמוד עכשיו בעין כרם בתכנית בכתה י'.
מורן: זה שינה לי את התפיסה של איך אנחנו רואים את הלימודים שלנו בכלל, את הצבא.
מורן: אנחנו יודעות שיש לנו אפשרויות רבות, אנחנו יכולות ללכת לאן שאנחנו רוצות ואנחנו שואפות גבוה.
מורן: כשהתחלתי את הסדנא, עכשיו בתיה הזכירה לי, המדריכה שלי, שלא רצינו ללכת לצבא, ועכשיו אנחנו משתדלות להגיע כמה שיותר גבוה לצבא, אנחנו רוצות לממש את עצמנו.
מורן: למדנו להיות אסרטיביות, לא להיות נחותות ליד הבנים, שאנחנו אלה שגורמים להם להתייחס אלינו ככה.
תלמידה: אני גם הייתי בנמ"ש, בתכנית כשהתחילה, בעין כרם, וזה נתן לנו יותר מודעות גם למה שאנחנו רואים בסביבה ביום יום, אם זה טלויזיה, עיתונים, אם זה כשיוצרים בחוץ לחצר ורואים את היחס של התלמידים, זה כמו שהיא אמרה בחצר מי משחק, וגם יותר מזה מרים זה מי יותר עונה במתמטיקה, מי יש לו את הבטחון לענות בכתה על שאלות.
תלמידה: אז זה קודם כל מתחיל מזה שהיינו מודעות ואז רצינו את השינוי.
תלמידה: שמנו לב איפה יש את הנקודות, אם זה בתמונות, בפרסומות, ששם מציגים את החוסר שיוויון.
אתי לבני: הרגשת שמיצית את הנושא או שאת צריכה ללמוד עוד?
תלמידה: למצות, אין למצות, עד שלא יהיה שוויון.
תלמידה: לא, זה חשוב.
תלמידה: זה היה חשוב.
אתי לבני: אבל הרגשת שינוי,
תלמידה: כן, ברור.
תלמידה: היו לנו דברים שלפני זה לא שמנו לב אליהם.
תלמידה: שזה בהכל.
תלמידה: שזה מתחיל מזה שאת רואה וזה איפה שהוא בתת מודע שלך נכנס, ובגלל זה גם יש את החוסר שיוויון הזה.
תלמידה: בתכל'ס זה לא שאנחנו יותר או פחות, זה בדיוק אותו דבר.
שאלה: איך התקשורת שלכם עם בנים?
תלמידה: אצלנו בכתה זה בנים נפרד ובנות נפרד.
תלמידה: אני מסתכלת אותו דבר, אני מדברת אליהם בגובה העיניים כמו שאני מדברת עם חברות, אין הבדל.
תלמידה: אבל זה חשוב, התכנית כן היתה חשובה, והיא כן תרמה.
תלמידה: הרבה היא תרמה והיא גם גיבשה.
תלמידה: כמה שהיינו באות על ימים חופשיים, ימי שישי, במקום להיות בבית ולנוח אחרי החמישה ימים של הלימודים באנו ברצון.
תלמידה: גם לבנים היה.
שאלה: האם יזמתם איזה שינוי במסגרת בית ספרית כתוצאה מזה?
תלמידה: אני יודעת שהבנות עצמם במסגרת של הבנות כן היה שינוי.
תלמידה: בתפיסה שלנו גם.
תלמידה: בתיה שאלה אותנו מה אנחנו רוצות לעשות בעתיד.
תלמידה: היו חלק שאמרו באמת מה הם רוצות והיתה גם מישהי שאמרה שהיא לא רוצה כלום, שהיא תיתן לבעל שיממן, שיעבוד.
תלמידה: ושמנו באמת דגשים על למה זה חשיבה שגוייה.
תלמידה: כי יש לה את היכולת לעבוד, יש לה את היכולת לפרנס את עצמה לבד וגם את המשפחה שלה אם צריך, אין פה הוא יכול ואת לא יכולה.
תלמידה: זה בדיוק אותו דבר.
תלמידה: זה הכל בראש.
תלמידה: ובאמת אחרי זה כולנו אמרנו.
שאלה: זה שינה החלטות שלך אישיות לגבי העתיד, לגבי מה תעשי בצבא, מה תלכי ללמוד?
תלמידה: לא, גם לפני זה חשבתי ככה, אבל מה שכן זה שינה אצלי זה ששמתי לב יותר מה שאת רואה שהחברה מציגה, שבת צריכה להיות ככה וככה וככה, ומצד שני היא גם צריכה להיות גם אמא וגם צריכה להיות גם אישה הכי טובה שיש וגם סקסית וגם הכל.
תלמידה: אז זה לא נכון, אישה צריכה להיות בדיוק מה שהיא, בלי הבדל.
תלמידה: זה כן שינה.
רינה ברטל: בוקר טוב לכולם, שמי רינה ברטל, אני יושבת ראש שדולת הנשים בישראל.
רינה ברטל: וכפי שכבר נאמר כאן אנחנו כתבנו את התכנית ופנינו למרים שכטר לפני ארבע שנים, וכל השאר זה היסטוריה.
רינה ברטל: אני רוצה לומר שאם לא היתה שרה לא היתה תכנית.
רינה ברטל: וגם אם השדולה היתה רוצה לקפץ ולדלג זה לא היה.
רינה ברטל: ואני לא יודעת אם היתה מרים שכטר כזו או לא היתה מרים שכטר כזו.
רינה ברטל: וכל הנושא הזה כולו, מהתחלה ועד הסוף, לעניות דעתי לא יכול היה להתקיים.
רינה ברטל: זה מאוד חשוב לומר כי זו ההתחלה של הכל.
רינה ברטל: ופרחים מבחינתי בסוף נובלים, אז אני לא נותנת פרחים, אני נותנת חותמת מאוד מאוד גדולה, שהיא תישאר וצריכה להישאר, עם השרה ועם כולנו, להרבה שנים.
רינה ברטל: אני חושבת שאנחנו הנחנו כאן בתכנית הזו אבני יסוד מאוד חשובות.
רינה ברטל: אני רוצה לציין כמה דברים מאוד בקצרה.
רינה ברטל: קודם כל אני רוצה לומר שהתכנית נמצאת גם בקהילה הערבית והיא נכתבה במיוחד לקהילה הזו.
רינה ברטל: היא לא תורגמה.
רינה ברטל: היא תכנית שנכתבה לקהילה הזו במיוחד.
רינה ברטל: אני רוצה לומר שאנחנו מבקשות היום לייצא את התכנית הזו לחוץ לארץ.
רינה ברטל: המדינה הזו מייצאת נשק והיא מייצאת ידע טכנולוגי ויש לנו מה לייצא גם בתחום הזה.
רינה ברטל: ואנחנו מתרגמות כרגע את התכנית לשפה האנגלית, ויש שלושה מקומות בעולם שהתכנית הזו תחדור אליהם בשנה הבאה.
רינה ברטל: בארצות הברית ובאירופה.
רינה ברטל: דרך נשים ששמעו על התכנית, ראו את התכנית וחושבות שחשוב להנחיל אותה שם.
רינה ברטל: אין תכנית כזו בעולם בשום מקום.
רינה ברטל: עשינו תכנית מאוד מאוד יסודית.
רינה ברטל: אז יש לנו במה להתגאות, שיש לנו את היכולת לייצא גם דברים מהסוג הזה.
רינה ברטל: שתי נקודות תורפה שאני רואה שצריך לתקן אותם.
רינה ברטל: אחת זה עבודה עם המורות בבתי הספר.
רינה ברטל: לשלב העתידי של התכנית הזו היא לא תוכל לחיות בתוך בתי הספר אלא אם המורות תעבורנה את כל התהליך שאין צורך בחדר הזה לומר מהו.
רינה ברטל: מהמורות יש צורך לעסוק גם במנהלות בתי הספר.
רינה ברטל: שני הסקטורים האלה אם לא תצליח המערכת להחדיר או להנחיל או להטמיע את התכנית הזאת בשני הסקטורים האלה התכנית תמיד תהיה באיזו שהיא בעיה, וצריך לחשוב על זה.
רינה ברטל: נקודה נוספת לעתיד, צריך לשאוף שהתכנית הזו תהיה כחלק אינטגרלי, בלתי נפרד, מתוך בתי הספר תמיד.
רינה ברטל: היא לא תכנית ייחודית, לא מיוחדת, היא חלק מהיסטוריה, גיאוגרפיה, מתמטיקה, פיזיקה, חינוך גופני וכו'.
רינה ברטל: שתי מלים על הבנים.
רינה ברטל: שלוש שנים אכלנו קש.
רינה ברטל: היה מאוד קשה ומאוד בעייתי, הנושא לא עניין אותם.
רינה ברטל: עשינו איזה שהוא סוויץ בשנה האחרונה ואני רוצה לומר לכם שהיום, בשנה האחרונה, מתוך שלוש מאות ארבעים בנים מאתיים ששים ואחד ענו, שזה יפה מאוד, כי בעבר הם לא ענו בכלל, קיבלנו ידע על סטריאוטיפים והתנהגות חברתית, ידע על זהות עצמית ושיוויון בין המינים, קיבלנו את המודעות לאי שוויון בין המינים ועל האלימות הקשה שיש בקרב בני הנוער.
רינה ברטל: לדעת שגם לנשים יש זכויות לעומת גברים.
רינה ברטל: חשיפה ליחסים שבין גברים ונשים, כולל סרטים.
רינה ברטל: למדתי על עצמי ביחס למין השני.
רינה ברטל: למדתי שיש אפליה גדולה ואפילו בסרטים מצויירים ובפרסומות.
רינה ברטל: למדתי להבליג ועוד דברים שלא ידעתי בחיים.
רינה ברטל: היום אני שם לב לאפליה בפרסומות ובטלויזיה ומחפש אותה.
רינה ברטל: אני בכוונה נותנת את התגובות של הבנים ולא של הבנות כי אנחנו כולנו יודעות שהבנות מהללות ומשבחות והבנים לא עשו כך.
רינה ברטל: זו שנה ראשונה שאנחנו מקבלות את התגובות האלה וזה מחזק אצלנו את התחושה שמוכרחים להמשיך ולהשקיע כמובן גם בבנים.
רינה ברטל: ומשפט אחרון, אנחנו עומדות יחד עם מרים לפתח בשנה הקרובה איזה שהוא פיילוט באותו נושא לנערות במצוקה.
רינה ברטל: כלומר לא רק לנערות שנמצאות בתוך החינוך הפורמלי בתוך בתי ספר אלא לנערות שנמצאות במוסדות, נערות שנמצאות בתוך בתים חמים, נערות שהרבה מאוד שנים המערכת לא היטיבה עימם, ואין לנו שום צל של ספק שגם להם מגיע וגם הם יכולות.
רינה ברטל: תודה רבה.
מיכל יודין: אני יושבת ראש עמותת כ"ן, כוח נשים, עמותה על מפלגתית שעוסקת בקידום נשים לפוליטיקה.
מיכל יודין: בעינינו פוליטיקה אינה מילת גנאי ויושבות מאחורי צעירות ששמעו פוליטיקה אז יש להם בעיה עם הקונוטציה.
מיכל יודין: אז אנחנו מתחילות ראשית דבר בהגדרת המושג פוליטיקה ככוח להשפיע על סדר היום הציבורי, ושמענו כאן גם את רינה ומרים והשרה שנמצאים בראש הפירמידה אז אפשר לקבוע את סדר היום הציבורי.
מיכל יודין: שמענו על הקצאת משאבים, כנמצאים בעמדת כוח אפשר להקצות משאבים, אפשר להגדיל את התקציבים.
מיכל יודין: ואנחנו הגענו לתכנית של מגדר, ממשל ופוליטיקה, בשיתוף ובברכת ובעזרת השרה, המנכ"לית, מרים שכטר, וכמובן בעזרתה הגדולה של מיכל קפרי יועצת השרה.
מיכל יודין: מאחר וקשה מאוד להפנים ולהכניס את הנושא, ובגלל שנשים נמצאות בראש הפירמידה, הצלחנו במהלך השנתיים האחרונות, כתכנית פיילוט, שלושה בתי ספר שנה ראשונה, עשרה בתי ספר שנה שנייה.
מיכל יודין: התכנית היא מגדר, ממשל, פוליטיקה ואזרחות פעילה בשיטת הדיבייט.
מיכל יודין: זו שיטה שמי שלא מכירה אותה, זה שיג ושיח, למידה של בנים ובנות לעמוד בפני כיתה, להעביר הרצאה, ללמוד את מנועי הנאום, ללמוד את תורת השכנוע, ללמוד להקשיב וללמוד מהקשבה.
מיכל יודין: כשהתכנים מוגדרים למגדר, ממשל, פוליטיקה ואזרחות פעילה.
מיכל יודין: אנחנו חייבים להבין, ואנחנו הגענו אל הנושא הזה בעקבות הבחירות המוניציפליות האחרונות, כשילדים בני שבע עשרה קיבלו זכות הצבעה ולא הלכו לבחור.
מיכל יודין: איך אומרים, מספר מועט קטן של ילדים בחרו.
מיכל יודין: לא שההורים שלהם בחרו, גם ההורים לא בחרו.
מיכל יודין: הנתונים מלמדים שבמדינת ישאל אזרחי המדינה נכשלו באזרחות.
מיכל יודין: האזרחים לא יצאו לבחור, לא לרשויות המקומיות, הממוצע הארצי היה ארבעים אחוז, בערים הגדולות היה עשרים ושבעה אחוז.
מיכל יודין: אנשים לא מימשו את הזכות האזרחית האלמנטרית, הייתי אומרת זכות וחובה דמוקרטית ללכת לבחור ולהשפיע מי יהיו נבחרי העם שלנו.
מיכל יודין: לכנסת בחרו ששים אחוז.
מיכל יודין: ירידה של עשרים ושבעה אחוז לעומת שנים עברו.
מיכל יודין: זאת אומרת שיש לנו פה כשל מערכתי בלמידת מקצוע האזרחות.
מיכל יודין: ואת המקצוע הזה צריך ללמד מאחר והוא המפתח לחיים במדינה דמוקרטית.
מיכל יודין: וזה מקצוע שאני מברכת שוב שגם העלו את, פשוט חשוב לי כי נמצאות פה בדיוק הנשים שצריכות להעביר את המסר בשנה הבאה בבתי ספר.
מיכל יודין: וכמו שרינה אמרה, לא מנהלות ולא מורות הפנימו את החשיבות של הנושא.
מיכל יודין: וכשאנחנו רואים שיש ארגוני מורים והסתדרות מורים ובראש הארגונים עומדים גברים כשהרוב הם מורות יש לנו פה בעיה בתפיסת עולם מה היא החשיבות של לקחת את כוח ההחלטה ולעמוד בראש ארגון ולהתמודד לכנסת ולהתמודד לרשויות מקומיות ולבחור את נבחרינו.
מיכל יודין: וזה תלוי בנו, במערכת החינוך, המורות, המנהלות, המנחות והמדריכות, להפנים בקרב הילדים, וכאן זה בנות ובנים, את החשיבות של הכוח הפוליטי, את החשיבות של האחריות האזרחית.
מיכל יודין: והשיטה שבחרנו היא שיטה שהפכה להיות שיטת הוראה.
מיכל יודין: שהיא שיטה שנלמדת היום בארצות הברית ובאנגליה מכתה א'.
מיכל יודין: אנחנו מתחילים משנה הבאה, התחלנו עם חברה חיצונית, ומאחר ויש לזה ביקוש ומאחר והחשיבות היא רבה החלטנו, והכל בשיתוף, להכשיר מתוך בתי הספר מורות שתהיינה המנחות בדיבייט.
מיכל יודין: כשהכוונה היא, בדיוק כמו שרינה אמרה, בעוד חמש שנים לראות את המקצוע הזה שיילמד כתנ"ך, היסטוריה, מתמטיקה ואנגלית, ויהיו לנו אזרחים אחראים.
מיכל יודין: הילדים האלה הם ילדים שבעתיד יהיו אזרחים, ונבחרים.
מיכל יודין: והילדים האלה זה לעתיד.
מיכל יודין: הילדים האלה הם סוכנים הביתה, להורים, וסוכנים לחדר המורים.
מיכל יודין: וכאן אני פונה לכל הנוגעות בדבר, שתפו אתנו פעולה ונרחיב את התכנית ונראה באמת עתיד ורוד יותר בעוד חמש שנים.
הנרייטה כלב: כבוד השרה וכבוד חברת הכנסת, חברות יקרות.
הנרייטה כלב: שמי הנרייטה כלב, אני ראש החטיבה למגדר בבן גוריון.
הנרייטה כלב: בדרך כלל אני באה תחת הכובע של פעיל שהוא מחוץ לאקדמיה וכך אני גם מוכרת בציבור, אבל היום אני מבקשת, כיוון שלא שמעתי שהתייחסו לחלק האקדמי אלא לחלק החינוכי, ואני אומר את הדברים, אני רוצה להתייחס אליהם.
הנרייטה כלב: נקודה אחת לפני כן והיא הנקודה הפוליטית.
הנרייטה כלב: הוועדה היחידה והפעילות היחידה בכנסת שבה יש שיתוף פעולה מקיר לקיר מימין לשמאל, ושוב צריך לומר גם הודות לשרה, מאז ומעולם היתה הוועדה למעמד האישה.
הנרייטה כלב: אני לא חושבת שזה מקרה וחשוב לציין את זה, לחזק את הדברים ולשמור את זה גם לעתיד.
הנרייטה כלב: לטפח את העבודה מקיר לקיר מבחינה פוליטית בתוך הכנסת.
הנרייטה כלב: יש לי איזו הרגשה נעימה, כמי ששייכת לדור של המושתקות, לפני כמה עשרות שנים, זה מאוד מחמם את הלב לראות שהגיל הלך וירד והיום יש נערות שמשתתפות במאבק, שזה דבר שלפני שלושים שנה אפילו עם המבוגרות אי אפשר היה לומר את זה.
הנרייטה כלב: אז אני חושבת שזה לא רק עניין של לחלק מחמאות אלא לקבוע עובדות היסטוריות ותהליכים היסטוריים.
הנרייטה כלב: לכן גם מאוד חשוב לשמוע שיש מגמה לרדת לגיל הגן.
הנרייטה כלב: אבל מאחר ואנחנו מבינים שצריך לחלק את תחומי המאבק לא רק לפי גילים ולפי תקופות ולפי שטחים אני גם אומר שמחמם מאוד את הלב לראות שהפעילות הן לא פעילות מהמרכז השבע, שזה גם מאוד מאוד חשוב, וכאן אני אומרת את זה בכובע הציבורי החברתי שלי.
הנרייטה כלב: אז כל הנקודות האלה מאוד מאוד מחממות את הלב.
הנרייטה כלב: האסטרטגיה שננקטת בעיני היא מאוד נכונה, ולכן צריך לחלק את תחומי המאבק או את חזיתות המאבק.
הנרייטה כלב: החזית האקדמית, בחזית האקדמית, שבה אני רוצה לשים דגש היום, ולכוון לכיוון החזון שאתם דיברתם עליו, הייתי מתווה או מסמנת שיש להפוך את הנושא של לימודי מגדר במחקר לדיסיפלינה ולא לאינטר-דיסציפלינה.
הנרייטה כלב: לא כל החוקרות החברות שלי מסכימות אתי ויש על זה ויכוח.
הנרייטה כלב: אני אקח ברשות
הנרייטה כלב: כם כמה דקות כדי להסביר מדוע.
הנרייטה כלב: כל מה שאני אומרת הוא שהקטגוריה נשים, גם אם היא קטגוריה היסטורית מובנית ולא קטגוריה שנובעת מאברי המין שלנו היא קטגוריה שאי אפשר להבין את העולם, העולם על כל תחומיו, בלעדיה.
הנרייטה כלב: ולכן מדובר בקטגוריה אקדמית אנליטית.
הנרייטה כלב: ממש כשם שיש הצדקה ללמוד את החברה בדיסיפלינה שנקראת סוציולוגיה ואי אפשר ללמוד בפוליטיקה או בכלכלה את הסוציולוגיה כך אי אפשר ללמוד את הנושא פמיניזם, נשים, מגדר וכו' כחלק מדיסיפלינות אחרות.
הנרייטה כלב: אז החזון שלי, ואני מעבירה לכם את המסר, צריך להקים דיסיפלינה, ולכן גם הפועל היוצא מזה לדאוג שבכל אוניברסיטה תהיה מחלקה שתיקרא המחלקה ללימודי נשים, מגדר, נשים פמיניזם ומגדר, מה שיעלה בדעתנו היצירתית, אבל זה מה שצריך בעיני לעשות.
הנרייטה כלב: הדבר השני, כאן מה שאני מנסה לומר הוא שטווח הפירות של הקמת גופים כאלה הוא הרבה יותר קצר מאשר טווח הפירות, ואני לא פוסלת את הדברים, מרגע שאנחנו מגדלים את הילדים בגן.
הנרייטה כלב: זאת אומרת מרגע שאנחנו מגדלים את הילדים והילדות כפמיניסטים ייקח עוד כך וכך שנים עד שהם יהפכו לכוח מממש.
הנרייטה כלב: אותו דבר לגבי הנערות.
הנרייטה כלב: אני לא פוסלת את זה אבל אני מדגישה שהכוח המיידי שאנחנו נוכל להפיק ממנו תועלת, ברגע שיש לנו נשים בשלות שמנהלות את המאבק גם מתוך האקדמיה ויכולות לתמוך במאבק גם מחוץ לאקדמיה, וכאן אני מציעה לסמן בתוך החזון גם יותר שיתופי פעולה,
אתי לבני: ברגע זה אנחנו ממנות אותך אחראית על נושא החינוך והחזון.
הנרייטה כלב: אני לוקחת את זה על עצמי אם את רוצה, אבל אני אומרת, כמובן אני לא צריכה לומר לך שהדברים לא קורים ללא משאבים וללא הירתמות והתרשתות.
הנרייטה כלב: לכן מה שאני מנסה לומר, כי אי אפשר להקים מחלקות למגדר או אי אפשר לעשות פרוייקטים ללא התקציבים האלה, זה ברור לגמרי.
הנרייטה כלב: אז מה שאני מנסה להגיד כאן זה בעצם שהמחלקות, שהאוניברסיטאות לא יכולות להסתפק בעוד קורס כזה, בעוד קורס כזה, ואני מקדמת עכשיו תכנית לתואר שני אצלנו ומקווה שנתראה תחת הכובע של המל"ג בעניין הזה על מנת שזה יהפוך למחלקה, אבל זה בהחלט לדעתי צריך להיות מחלקה גם במכללות וגם באוניברסיטאות.
אתי לבני: במה יעסקו הבוגרים במקצוע הזה?
הנרייטה כלב: ממש כמו שתוכלי לענות תשובה לאנשי מדע המדינה.
הנרייטה כלב: במה עוסקת אשה שלומדת מדע המדינה או סוציולוגיה.
הנרייטה כלב: זו לא בעיה לאומית, אני חושבת שכל תחום מדעי הרוח והחברה הוא קשת שלמה של מקצועות שעוסקים במדעי האדם.
הנרייטה כלב: מה שאת טוענת הוא שאולי צריך להפוך את זה לפרופסיה, וזה דיון לוועדה אחרת, זה לא לוועדה הזאת, זה דיון למדעי החברה, ולכן אני לא חושבת שיש מקום לדון בזה כאן.
הנרייטה כלב: אני חושבת עוד נקודה אחת, בכל האוניברסיטאות בעולם, אני יכולה לומר שאני הייתי בגרמניה ושוויצריה, יש ועדת מוניטור.
הנרייטה כלב: היא לא חייבת להיות רק בתוך האוניברסיטה, היא יכולה להיות למשל ועדה פוליטית או ועדה בגופים של משרד החינוך.
הנרייטה כלב: המוניטורינג בודק בכל שלב ושלב, אם יש מכרז כמה נשים נכנסו.
הנרייטה כלב: במקום לעשות עבודת שיטור ולומר החוק לא נאכף, כי יש חוק דירקטוריונים ויש חוק כזה וכזה, יש ועדת מוניטור שהיא מסמנת כל הזמן מי הועמדה או מי הגישה מעמד, האם הדיקן הציע לתלמידים שהם לא ממין זכר להיכנס למילגה או לפרוייקט בתחום הפיזיקה, ואז להגיע לפרס ישראל וכן למצוא שם פיזיקאית שאפשר לסמן אותה כמועמדת.
אתי לבני: אנחנו עושים את זה, אולי בצורה קצת ספורדית, אבל אנחנו בודקים כל ועידה, כל כנס, כל מכרז ומתייחסים, ועכשיו אנחנו מנסים לקדם נציבות שיוויון הזדמנויות בתעסוקה, אם ראיתם אתמול בעיתון קיבלנו אישור של תמיכה מסויימת ממשרדי הממשלה.
הנרייטה כלב: אני מדברת על משהו אחר אתי.
הנרייטה כלב: אני מדברת, אולי מישהו עקב באינטרנט אחר השיח הזה עם סגן ראש מכון יופה, בעניין הכנס הזה,
אתי לבני: עשינו פה ישיבה בשבוע שעבר בנושא הזה.
הנרייטה כלב: לא הייתי מעלה את זה אלמלא ההערה שלך.
הנרייטה כלב: אני רוצה לומר שאני מדברת על תחום מאבק שהוא תחום חלל ריק.
הנרייטה כלב: זה לא המוניטורינג של אז בואו נראה כמה יש אלא כאשר עושים כנס מהסוג הזה לאלץ אדם כמו פרופ' קם לחפש נשים.
אתי לבני: יש חקיקה עכשיו על זה.
הנרייטה כלב: אני אגיד לך מה את לא יכולה לעשות.
הנרייטה כלב: את לא יכולה להעמיד שוטר על כל אזרח ואת לא יכולה לבדוק את האכיפה של החוק.
הנרייטה כלב: את יכולה רק לתבוע אותו בדיעבד כאשר הוא לא מילא את החוק.
הנרייטה כלב: זו בעיה.
הנרייטה כלב: אז אני חושבת שאני מדברת על חשיבה על חלל אחר.
הנרייטה כלב: בוודאי שזה לא סותר.
הנרייטה כלב: כל מה שאני מנסה לומר זה לפרק את הבעיה כך שאנחנו נוכל למצוא לה תתי פתרונות שיקדמו את העניין.
יעל רום: אני אחזור על דברים שאמרה הנרייטה שנעים לראות שיש כל כך הרבה מצטרפים חדשים לאותו נושא של קידום נשים, בכל תחום שלא יהיה.
יעל רום: אני אף פעם לא אומרת שהאישה היא בדיוק כמו הגבר.
יעל רום: אני אומרת שיש לה תכונות אחרות, והחשיבות היא לאפשר לה להתפתח בתוך התכונות האחרות שלה.
יעל רום: ויש היום די הרבה תחומים, וכדאי שבנמ"ש יאמרו את זה לנערות הצעירות, שהנשים פי כמה וכמה מצליחות במדינת ישראל יותר מגברים.
יעל רום: העובדה שיש יותר נשים בלימודי תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי היא כבר עובדה סטטיסטית מוצקת.
יעל רום: הנתונים האחרונים מ-2003 של המדען הראשי במשרד החינוך מראים ששיעור הבנות המצטיינות במתמטיקה של חמש יחידות, ארבע יחידות, שלוש יחידות, עולה על שיעור הבנים המצטיינים במקצועות האלה בין עשרה לעשרים אחוזים.
יעל רום: והדבר הכי חשוב שבקרב זכאי הבגרות יש לנו שמונת אלפים נערות יותר מנערים זכאי בגרות.
יעל רום: נכון שהמספרים הם קטנים ומבישים ונכון שמה שאמרו חתני פרס נובל, שאנחנו הפסקנו לייצר אנשים בעלי השכלה מתאימה להמשך לימודים במדעים זאת בעיה אמיתית.
יעל רום: הבנות נמצאות כל הזמן כשלוש עשרה וחצי אחוז במדעים מוגבר.
יעל רום: אבל הבנים כל הזמן יורדים.
יעל רום: מכיוון שיש יותר בנות בתוך הזכאות נוצר מצב נורא מצחיק.
יעל רום: ואם אני סופרת ראשים, וזה מה שאני עושה בדרך כלל, בין הבנות שגמרו חמש יחידות בגרות לבין הבנים שלמדו חמש יחידות בגרות יש רק שמונה מאות בנים יותר מבנות.
יעל רום: ואני הולכת אל הצד הבא, שאף אחד לא הזכיר אותו, והוא הדבר הבא.
יעל רום: אחרי שהם כבר גמרו מגמה ריאלית איפה הם.
יעל רום: וזה חשוב מכיוון שיש לפי תפיסות, לפי נתונים, אני מרושתת, אני מקבלת מכל העולם, יש רעב בלתי רגיל לאנשים צעירים שגמרו מגמות מדעיות וילמדו מקצועות מדעיים במדעים מדוייקים ובהנדסה.
יעל רום: ושם הבנות במקומות מצויינים, במדעי החיים הם חוגגות סביב הארבעים אחוז ויותר.
יעל רום: בהנדסה במדעים מדוייקים אנחנו בקושי מתרוממים בין שנים עשר לחמישה עשר אחוז.
יעל רום: הוקמה מועצה לקידום נשים במדע וטכנולוגיה בראשותה של מינה טייכר.
יעל רום: ואני ביקשתי ואני מרכזת בתוכה ועדת משנה, שמנסה להתמודד עם הבעיה אם יש להם את כל הנתונים למה הם לא הולכות להנדסה ולמה הם לא הולכות למדעים מדוייקים, מקצועות שהמשק בישראל צריך אותם.
יעל רום: ואנחנו מתקדמים והולכים, אנחנו עושים את זה לא רק בארבע האוניברסיטאות שיש בהם הנדסה אלא בשבע מכללות שהוסמכו על ידי ות"ת לתת תואר בהנדסה.
יעל רום: והדבר הברור לגמרי זה שהנערות, אני חשבתי שנמ"ש תוכל להשתתף בזה אבל אולי הם עוד לא הגיעו לשם, הנערות לא יודעות מה זה הנדסה.
יעל רום: והדימוי של המהנדסים שבנו את מסילת הברזל לסן פרנסיסקו הוא השליט.
יעל רום: והם לא יודעות שהם צריכות רק כוח מוח, ושהם עובדות בדרך כלל מול מחשב, ושכוח פיזי בכלל לא נחשב ושהם יכולות להיות מצויינות.
יעל רום: לא מדברים על זה.
יעל רום: ואם מדברים על מערכת החינוך, שפ"י, שירות פסיכולוגי יועצים, הם היו צריכים לדבר על דפוסי יצירת מקצוע.
יעל רום: אני עבדתי מולם יותר מעשרים שנה.
יעל רום: הם לא עושים את זה.
יעל רום: לא רק זה, אלא הם משדרים, בשפת גוף וכל דבר אחר שהנדסה זה לא.
יעל רום: הדרך היא, וזה מה שאני מצפה, אנחנו נכין את החומר ונביא אותו אליך ואל ראש ות"ת, אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לצאת בהצהרה שהיא מבקשת מהנערות שעונות לתנאי הקבלה להיכנס לרשת המקצועות שבהם קיים מחסור ברור ובולט במדינת ישראל.
יעל רום: אם סין הגדולה עושה את זה, ארצות הברית עושה את זה, ואנחנו על אחת כמה וכמה.
יעל רום: ואם יבואו ויאמרו, יקראו לנערות לבוא ולחשוב על הנדסה כמקצוע, ציוני, מפני שהוא חסר, אין מספיק אנשים שייכנסו למקצוע בגילאים צעירים.
יעל רום: אנחנו לא כל יום נזכה בעלייה של מאה אלף מהנדסים מארצות חבר העמים.
יעל רום: זה נגמר.
יעל רום: כל היתר צריכים לצמוח מתוך המערכת שלנו.
יעל רום: והם לא עושים את זה.
יעל רום: וזו בעיה מאוד חמורה.
יעל רום: אותי מעניינות כרגע הנשים, אני עובדת גם עם קבוצות אחרות, זה מה שצריך לעשות.
יעל רום: ואני מוסרת את דרישת השלום של מינה טייכר, אנחנו נכין את החומר ונביא אותו אליכם.
אתי לבני: מנכ"לית הרשות למעמד האישה, גב' יהודית.
יהודית פלוטקין: תודה.
יהודית פלוטקין: קודם כל אני בכל זאת לא יכולה לדלג על משפט של מחמאות.
יהודית פלוטקין: כי אני חושבת שהנושא הזה של הטיפול בנושא של השוויון בין המינים במערכת החינוך בכלל, והתכנית של נמש והתכנית לפוליטיקה הם בעצם הטיפול הנקודתי שהוא אפילו לא נקודתי באי השוויון בין המינים.
יהודית פלוטקין: כי הרבה פעמים לצערנו הרב אישה נרצחת, מראיינים אותי ברדיו, האם המשטרה הגיעה בזמן, האם היא לא הגיעה בזמן.
יהודית פלוטקין: כשבפרסים לא זוכה אישה בפיזיקה מראיינים אותי למה לא זוכה אישה בפיזיקה.
יהודית פלוטקין: אז אנחנו יכולים לטפל בזה נקודתית ובזה נקודתית ואנחנו עושים את זה וצריך לעשות את זה.
יהודית פלוטקין: הנושא הכי שורשי והכי נקודתי שמטפל הכי בשורשים, הכי גם במניעה וגם בתוצאה וגם בשיקום, ויש לו השפעה הכי רחבה, זה הנושא הזה של הטיפול במערכת החינוך.