GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר שפיגלר: אני עושה בכלים שעומדים לרשותי, היום אני בא עם דברים שהם כבר בגדר עשייתי מעשה, אז רק דיברתי, ואני רוצה להמשיך לפעול בצורה הזאת.
מאיר שפיגלר: אני רוצה להגיד משהו אחד.
מאיר שפיגלר: תראו, לצערי הרב, אגף התקציבים במשרד האוצר לא העביר את התקנות התקציביות הרלבנטיות לפעילות של שירותי הדת למשרדים אליהם הועברו שירותי הדת על פי החלטת ממשלה מספר תשע-מאות.
מאיר שפיגלר: זה אמור לעבור, אבל אני אומר "אמור", כי עד שאני לא רואה את זה זה לא עבר.
מאיר שפיגלר: זה אמור לעבור ביום רביעי, אגב, זה היה אמור לעבור אתמול.
מאיר שפיגלר: עכשיו אומרים שזה אמור לעבור ביום רביעי, מחר.
מיכל צוק: אפשר להעיר בנושא הזה?
מיכל צוק: אגף התקציבים לא יכול לכפות על ועדת כספים ...
מאיר שפיגלר: או.
מאיר שפיגלר: קי.
מאיר שפיגלר: , אם העלית את הנושא הזה, את הנציגה שלי לאגף התקציבים, נכון?
מאיר שפיגלר: תזכירי לי את שמך?
מיכל צוק: מיכל.
מאיר שפיגלר: מיכל.
מאיר שפיגלר: אם העלית את הנקודה הזאת, נכון שמה שאת אומרת נכון להיום.
מאיר שפיגלר: אבל עד שזה עבר את החתימות, ואני ליוויתי את זה עם יגאל קידרון ועם יעל אנדורן ועם זו שהחליפה את יגאל קידרון, קוראים לה מיכל?
מאיר שפיגלר: אה, זו את?
מאיר שפיגלר: אז איתך דיברתי בטלפון כמה פעמים.
מאיר שפיגלר: אז לפחות עדות חיה, היא יודעת שאני לא משקר.
מאיר שפיגלר: היא יודעת שהתקשרתי ולחצתי, נכון מיכל?
מאיר שפיגלר: מה שאני יכול לעשות אני עושה.
מאיר שפיגלר: אני אומר דבר אחד נורא פשוט.
מאיר שפיגלר: אגב, אני אומר לכם משהו.
מאיר שפיגלר: אני לא אוהב את כל המריחות האלה והליטופים של האנשים בתוך המערכת, שגם אם הוא לא בסדר מלטפים אותו.
מאיר שפיגלר: אם מישהו לא בסדר צריך ללכת ולהכות אותו שוק על ירך.
גילה פינקלשטיין: מאיר, אני רוצה לשאול אותך שאלה קטנה.
גילה פינקלשטיין: האנשים האלה הם כל כך במצוקה ואתה שומע, למה לא עושים גבול ועכשיו מתחילים לטפל בהם.
מאיר שפיגלר: היא תגיד לך, מה זאת אומרת לשים גבול?
מאיר שפיגלר: את יודעת מי מנהל את המשרדים הממשלתיים בכל מדינת ישראל?
מאיר שפיגלר: אני אגיד לך.
מאיר שפיגלר: החשבים מאגף החשב הכללי במשרד האוצר נקודה.
מאיר שפיגלר: ואגף התקציבים במשרד האוצר.
מאיר שפיגלר: עוד נקודה.
גילה גמליאל: בנקודה שבה נעצרה הישיבה אני רוצה לומר כמה דברים.
גילה גמליאל: קודם כל אני רוצה לדעת בשיחה נעימה ורגועה ובלי צעקות, נכנסתי לא הבנתי מה קרה פה בישיבה.
גילה גמליאל: כמה דברים: הנשים היקרות שנמצאות כאן היום לא קיבלו את משכורת מרץ ואפריל.
גילה גמליאל: עכשיו, הן בדרך כלל מקבלות את המשכורות שלהן בשישי או בשביעי לחודש.
גילה גמליאל: זאת אומרת שאני עדין לא יודעת אם הן קיבלו את המשכורת של מרץ ואפרים או שיש לכם כוונה לעשות את זה?
גילה גמליאל: נכון לנקודת זמן זו על פי חוק, מלינים להן את השכר.
גילה גמליאל: עכשיו, על מנת שלא תצטרכנה לפנות לבית הדין לעבודה, השאלה היא מה הפתרון המוצע על ידי משרד ראש הממשלה שמשרד הדתות כפוף לו, ואתה כמנכ"לו לגביהם.
גילה גמליאל: האם מתכוונים בשישי-בשביעי לחודש להעביר להן את המשכורות של מרץ אפריל.
גילה גמליאל: מה בתוכניות?
גילה גמליאל: תשתף אותנו.
מאיר שפיגלר: אני אגיד לכן.
מאיר שפיגלר: קודם כל לגבי השותף, לא עבר אליכן, אני מקווה שהיום, לא אליכן, הכוונה היא למועצות הדתיות, כדי שאפשר יהיה להעביר את ...
מנחם בלומנטל: אבל זה רק ארבעים אחוז מהתקציב, ארבעים אחוז.
מאיר שפיגלר: אני מדבר על הרשויות המקומיות.
גילה גמליאל: אני מאוד מבקשת לא להפריע לו כשהוא עונה לי על שאלה מאוד מאוד מאוד חשובה.
גילה גמליאל: מקבלות או לא מקבלות את הכסף?
מאיר שפיגלר: אני לא יכול לדעת במועצות הדתיות על איזה חודשים ייתנו להן אני יכול לדעת, אני אומר לכם, אני מקווה שהיום, לכל המאוחר מחר, יעבור התקציב למועצות הדתיות של חודש מאי ואני כפי שאמרתי לכם נתתי הנחייה מפורשת ואני אבדוק את זה וכמו שאת אמרת, אם יש מקומות נוספים אני אעשה את זה בהתאם, שהכסף הזה יעבור קודם כל לאלה שהמשכורת שלהם באמת תת משכורת.
מאיר שפיגלר: ובהקשר הזה הבלניות.
מאיר שפיגלר: אני לא אומר לכם.
מאיר שפיגלר: אני עשיתי את זה.
מאיר שפיגלר: אני גם אמשיך לעשות את זה.
מאיר שפיגלר: אני אבדוק את מה שאת טענת ואני אתן לך תשובה.
גילה גמליאל: צריך לברך אותך על נתון אחד, שבישיבה הקודמת לא קיבלו משכורת, נכון, אבל קראתי את הפרוטוקול, ואתה הבטחת שהמשכורות יעברו אבל עברה רק משכורת אחת.
מאיר שפיגלר: העברנו תקציב כפול.
גילה גמליאל: הבעיה היא שמשכורת אחת נעלמה בדרך.
גילה גמליאל: זאת אומרת הן קיבלו משכורת אחת אבל לא את הכל.
גילה גמליאל: אז מה שאנחנו רוצים פה לראות זה שחסרה להן פה משכורת אחת.
מאיר שפיגלר: אני אומר עוד פעם.
מאיר שפיגלר: יש הנחייה מפורשת למרות שאין לי סמכות לעשות את זה.
מאיר שפיגלר: אני עושה את זה אפילו בחוסר סמכות: להעביר קודם כל את כל המשכורת של כל אלה שמקבלים שכר נמוך במועצות הדתיות עד ארבעת אלפים חמשת אלפים ברוטו בחודש, זה דבר אחד.
מאיר שפיגלר: אלה שלא קיבלו את כל השכר שהם קיבלו רק חלקיות, אני לא יודע, אני מניח רק באיזה מועצות דתיות מדובר, אני מניח שמדובר במועצות דתיות שהחובות שלהן נמצאות ...
גילה גמליאל: מה עם המועצות הדתיות?
גילה גמליאל: אין מועצות דתיות הבנתי.
מאיר שפיגלר: אין מועצות, נכון, אבל יש שירותי דת.
מאיר שפיגלר: אמורים להיות שירותי דת.
מאיר שפיגלר: אני עוד אגיע לזה, בנקודה הזו רציתי לנגוע.
מאיר שפיגלר: אבל החובות כמו בירושלים שהחובות כל כך גדולים שגם הכסף שהועבר אליהם גם קיצצו.
מאיר שפיגלר: היקף הכסף שהעבירו להם בקושי הספיק לתת משכורת אחת לעובדים, ולא לתת לבכירים משכורת מלאה.
מאיר שפיגלר: אני אומר לכם את זה באחריות מלאה.
מנחם בלומנטל: זה לא נכון.
מנחם בלומנטל: השתמשו בכסף כולו למשכורת.
מנחם בלומנטל: לא נתנו לספקים.
מנחם בלומנטל: זה לא קשור לחוב שיש.
מאיר שפיגלר: זה מה שאני אומר.
מאיר שפיגלר: אפילו מה שאנחנו העברנו לא מספיק למשכורת מלאה אחת בגלל הקיצוצים.
מנחם בלומנטל: חמש מאות חמישים אלף שקל, כאשר עלות משכורת אחת לחודש הוא הנטו בלי שום דבר, הוא בסביבות שתי מיליון שקל.
מנחם בלומנטל: איך אפשר מחמש מאות חמישים אלף, לשלם שכר של שתי מיליון?
מנחם בלומנטל: והבסיס שעיריית ירושלים מעבירה לפי חוות דעת של חביליו היועץ המשפטי, הוא כפוף למה שמשרד הדתות נותן.
גילה גמליאל: זאת אומרת שאם ראש העיר בירושלים לא יעביר כספים זו באמת שערוריה.
גילה גמליאל: ברור לי שהוא מעביר, מי כמוהו מבין את החשיבות.
מאיר שפיגלר: קודם כל, לשישים-ארבעים, החוק אומר שהוא צריך להעביר את זה, החוק לא יכול לכפות עליו לא להעביר יותר אם הוא מוצא לנכון כאשר עיר להעביר.
מאיר שפיגלר: בואו נשים את הדברים במקומם.
מאיר שפיגלר: אני אגב לא רוצה להתנקם בירושלים כי זה דבר בכל הארץ אבל אני רוצה לומר לך שיידעו אנשים שעד לתקציב השנתי הזה באמת עיריית ירושלים העבירו יותר מהשישים שהיו צריכים להעביר, אז בואו נשים את הדברים.
מאיר שפיגלר: אני דיברתי עם אורי לופוליאנסקי.
מאיר שפיגלר: אני דיברתי איתו אבל לא זאת הנקודה.
מאיר שפיגלר: אני רוצה שתדעו משהו.
גילה גמליאל: כרגע הבנתי שהבעיה נפתרת.
גילה גמליאל: כי הכסף עובר.
מאיר שפיגלר: לא, הם מדברים על חובות מהעבר.
מאיר שפיגלר: זו הנקודה.
גילה גמליאל: איזה חובות, הן מדברות על חודשיים.
מאיר שפיגלר: של משכורות.
שלומית בן-חור: סליחה, אם זה מרוכז, איך יעבירו לנו?...
גילה פינקלשטיין: אבל הנה, את שומעת מסמך אנושי שייתנו את המשכורות הנמוכות.
גילה פינקלשטיין: ..
מנחם בלומנטל: אני חושב שאולי כדאי שלא יעבירו.
גילה גמליאל: לא יכול להיות שאנשים הולכים לעבוד ולא משלמים להם כי אין כסף ואז משלמים להם אבטלה.
מאיר שפיגלר: נכון, לא, המדינה טענה באמת.
מאיר שפיגלר: אין תקציב.
גילה גמליאל: ואחר כך אם הם עוד לא משלמים עוד ייתבעו אותם עם ריביות.
עפרה מזרחי: את יודעת באיזה חובות אנחנו, חשמל ומים והכל, והכל חוזר.
עפרה מזרחי: זה לא מעניין אף אחד אם לא משלמים משכורות.
גילה גמליאל: המדיניות של הממשלה הזו, במיוחד של השר, היא לעודד כמה שיותר אנשים לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: במיוחד נשים.
גילה גמליאל: ראינו את זה בכל מה שקשור לנשים החד-הוריות וכל העניין של לצמצם יותר קצבאות כדי לעודד יותר תעסוקה.
גילה גמליאל: השאלה הקשה שבאה לידי ביטוי במוניציפלי בכלל כל העובדים ברשויות ובפרט כל התפקידים והמקצועות שעם המשכורות המינימום, ממש שכר מינימום.
גילה גמליאל: עכשיו, כל בן אדם כזה שמעכבים לו משכורת ועוד המדינה בחוצפתה גם דורשת מהם לשלם את החשמל ואת המים ואת הארנונה ובסוף גם לחיתול, ילדים, גן, מה אני כמחוקקת כרגע, מה הכלים שמשרד האוצר נותן לי בעצם, להסתכל ולא לעשות כלום.
גילה גמליאל: זה בעצם דבר שהוא חמור.
גילה גמליאל: מלבד זה שזה עבירה על החוק אם מלינים שכר לעובדים.
גילה גמליאל: אז מה הפתרון?
גילה גמליאל: אז בסדר, מגיעות לכאן, בוכות, מה הפתרון?
גילה גמליאל: הן אומרות, מה הן בסך הכל רוצות?
גילה גמליאל: הן לא רוצות לקבל הבטחת הכנסה, הן לא רוצות לקבל דמי הבטחה.
גילה גמליאל: הן עובדות והן רוצות את המשכורת שלהן.
גילה גמליאל: זה דבר שהוא פשוט מחדל.
גילה גמליאל: אני מבינה את המצוקות.
גילה גמליאל: אני יודעת את ההתנהלות הקטסטרופלית ברשויות המוניציפליות שהיתה ונגררת וגם הופכת להיות דבשת על כל ראשי הרשויות אם הם חדשים או לא חדשים, שבקושי נותנת להם, למרות כל תוכניות ההבראה איזשהו אוויר כדי לנשום, לסגור את החודש, ואפילו בלי להיות איזה באמת עם ראש מורם כדי לנהל עיר בצורה רצינית.
גילה גמליאל: מה עושים?
גילה גמליאל: זו בעצם בעיה שצריכים לתת לה מענה ופתרון.
גילה גמליאל: אני דרשתי בזמנו מהשרים, גם שר הפנים, למצוא, לעשות איזשהי רפורמה מקיפה גורפת לכל הרשויות, למצוא לזה פתרון.
גילה גמליאל: היום זה הבלניות, מחר זה מנקי הרחובות, מחרתיים זה משהו אחר.
גילה גמליאל: מה עושים עם זה?
מיכל צוק: בהקשר הזה קודם כל אף אחד, בשום מקום לא חושב שמישהו לא צריך לקבל משכורות.
גילה גמליאל: אבל באוצר מקבלים את המשכורות וישנים טוב.
מיכל צוק: נכון, אבל גם במקומות אחרים.
גילה גמליאל: לא, זה עצוב.
גילה גמליאל: אני מנסה להראות את חוסר ההגינות וחוסר ההגיון.
מיכל צוק: אני רוצה להעלות כמה עניינים.
מיכל צוק: אף אחד לא בא לשבת ולא פה ולא בשום מקום אחר, לא חושבים שיש משהו שעובד ולא מגיע לו לקבל שכר.
מיכל צוק: מבחינת המועצות הדתיות הנושא הזה מורכב, ואם תתנו לי אני אפרט אותות בקצרה כדי שאנחנו נוכל להבין.
מיכל צוק: המדינה משתתפת בתקציב של המועצות הדתיות בגובה של ארבעים אחוז והמועצות המקומיות אמורות להעביר תקציב של שישים אחוז.
מיכל צוק: כלומר, בעצם המועצות הדתיות ממקורות המימון שלהן מהגופים הציבוריים אמורות לקבל ארבעים אחוז מהמדינה ושישים אחוז מהמועצות המקומיות.
מיכל צוק: ובנוסף יש להן גם הכנסות שהמועצות הדתיות יכולות לגבות.
מיכל צוק: והן גובות.
מיכל צוק: יש כל מיני אגרות שהחוק מאפשר להן לגבות, וכך הן מקבלות עוד כסף ממקורות הכנסה נוספים.
מיכל צוק: העובדים של המועצות הדתיות אמורים לקבל כחלק מעבודתם וההתנהלות שלהם את השכר.
מיכל צוק: אני לא חושבת ולמיטב ידיעתי זה לא קורה, למדינה יש את הכסף שהיא נותנת, ארבעים אחוז שהיא מעבירה אותם באופן שוטף.
מיכל צוק: לא הייתה בעיה עם זה, ולהיפך, נתנו תוספת תקציב לנושא של המועצות הדתיות במהלך השנה הנוכחית.
מיכל צוק: התקציב עלה באופן מסויים, הוספו בוועדת הכספים על ידי ועדת הכספים, הייתה החלטת ממשלה עוד ארבעים מיליון לנושא הזה.
מיכל צוק: כלומר, קשה לדעתי לבוא לאוצר לצורך העניין או למדינה ולומר שהיא לא מעבירה את חלקה.
מיכל צוק: היא מעבירה את חלקה בתוספת ארבעים מיליון.
מיכל צוק: עכשיו מה שקורה עם המועצות הדתיות, מה הן עושות עם הכספים שלהן, אני יודעת שיש בעיה בהעברת הכספים מהמועצות המקומיות, השלטון המקומי, למועצות הדתיות.
מיכל צוק: והבעיה הזאת הולכת אחורה הרבה שנים, זאת אומרת שלא רק בשנה האחרונה או בשנתיים האחרונות.
מיכל צוק: זה דבר אחד.
מיכל צוק: כשאת שואלת מה הפתרון, באמת צריך לשקול.
מיכל צוק: הפתרון זה נושא שהוא סבוך.
מיכל צוק: קודם כל לגבי האחריות של המדינה באים כאן בטענות למדינה לגבי אחריותה לשלם שכר לעובדים.
מיכל צוק: אז המדינה כאן קודם כל כשהיא נותנת את התקציב כמו שאמרתי, ארבעים אחוז, ממילא, על גובה – יותר אי אפשר לבוא בטענות.
מיכל צוק: אבל לגבי האחריות של המדינה על שכר עובדים, יש, הזכירו קודם את התיק שמתנהל בבג"ץ, עתרו שמונה עשרה מועצות לבג"ץ בטענות שונות, והמדינה היום צריכה להגיש את תשובתה לנושא הזה.
גילה גמליאל: מתי זה היום?
גילה גמליאל: היום היום?
מיכל צוק: זה אמור להיות היום בצהרים.
גילה גמליאל: אה, בשעה טובה.
מנחם בלומנטל: אם לא תהיה דחייה, ברוך ה'.
מיכל צוק: למיטב ידיעתי לא, אבל אמורה להיות היום, עוד שעתיים נדע אם זה באמת קרה, אבל עוד שעתיים לדעתי זה אמור להיות שאמורים להגיש היום את התשובה של המדינה לגבי הנושאים השונים, לגבי הקיצוצים שהיו, לגבי האחראיות לעובדים, לגבי בכלל ההתנהלות של הרשויות המקומיות ...
גילה גמליאל: , אבל מה עושים העובדים?
גילה גמליאל: אם הם יילכו לבית הדין לעבודה, ייקבעו להם שיש הלנת שכר ומישהו ייצטרך לתת את הכסף הזה.
מיכל צוק: היה הליך בבית הדין לעבודה.
גילה גמליאל: והקפיאו את זה עד להחלטת הבג"ץ.
מיכל צוק: ולכן אני אומרת ...
גילה גמליאל: אבל בשביל מה צריך את כל זה?
גילה גמליאל: זאת אומרת, נגיד ככה:
גילה גמליאל: נבוא למשרד האוצר , משרד האוצר יגיד "תשמעו, אני בסדר, אני העברתי את הארבעים אחוז שלי".
גילה גמליאל: נעבור למוניציפלי, יגידו לנו: "תשמעו, קיצצו לנו את הצורה, אין לנו כסף, אנחנו בגירעונות מראש העיר לפני שמונים שנה ותראו אין לי כסף.
גילה גמליאל: הרי, מה זה המוניציפלי הזה, מה זה משרד האוצר ומה זה השלטון המקומי?
גילה גמליאל: זה הרי קורה בכל מדינה.
גילה גמליאל: השאלה היא איך בין כל המוסדות האלה באמת מוצאים את השיתוף פעולה כדי שמצבים כאלה לא יקרו, זאת אומרת מלכתחילה?
מיכל צוק: בנושא הזה, ואני אומרת מאוד בזהירות, יש באמת דיונים בין המשרדים השונים, בין משרד האוצר ובין משרד ראש הממשלה בנושאים האלה, כדי לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות של המועצות הדתיות.
גילה גמליאל: מחר היא לא תשלם ארנונה, מה היא תעשה?
גילה גמליאל: יבואו אליה ויבקשו ריבית.
מיכל צוק: אני מבינה את המצוקה, אבל אין לי פתרון.
גילה גמליאל: אני יודעת, אבל מה עושים, באמת?
מיכל צוק: אני אומרת כאן , כמו שמאיר אמר.
מיכל צוק: אנחנו מעבירים את ההקצבות.
מיכל צוק: אם מאיר יכול כמו שהוא אומר לוודא שהכסף יגיע למי שמגיע לו שכר, בפרט השכר הנמוך.
מיכל צוק: זה שישי למועצות חובות וזה שצריך לשלם את החובות וכולל השכר וכולל תשלומים אחרים, אין מחלוקת על זה.
גילה גמליאל: אני חושבת, וזה לא קשור לכאן, שכמו שגררו מקדנציה לקדנציה את הבעיה של החובות האקטוארים בקרנות הפנסיה, יש גם איזשהי הרגשה גם שאף אחד לא רוצה להתעסק עם המוניציפלי כל כך, וגוררים את הגירעונות האלה מקדנציה לקדנציה, ואז זה יתפוצץ גם כן באיזשהו שלב.
מיכל צוק: לגבי מועצות מקומיות אני יכולה להגיד, לגבי המועצות הדתיות שכמובן זה גם קשור למוניציפלי וכו' גם יש היום במשרד האוצר ובמשרד ראש הממשלה, ומאיר מודע לזה, אנחנו מנהלים הרבה דיונים ותהליכים כדי לנסות באמת לפתור את הנושא הזה.
מנחם בלומנטל: בשנת 2001 התקציב שמשרד הדתות העביר למועצה הדתית ירושלים, אני לא יודע על כולם אבל על ירושלים אני יודע, היה כשבע עשרה מיליון שקל, מזה נגזר על שישים אחוז של עירית ירושלים, בתוספת ההכנסות העצמאיות החזקנו את עצמנו.
מנחם בלומנטל: בשנת 2002, אני לא יודע אם שפיגלר חתם על זה או קודמו.
מאיר שפיגלר: שמעוני.
מנחם בלומנטל: שמעוני.
מנחם בלומנטל: פשוט קיצתו את זה לשמונה מיליון, והיום קיצצו את זה לשש וחצי מיליון.
מנחם בלומנטל: מזה נגזר על שישים אחוז של עיריית ירושלים, כאשר בסופו של דבר יוצא שהשישים והארבעים של עיריית ירושלים ומשרד האוצר לא מכסה אפילו את השבע עשרה מיליון שהיו ארבעים אחוז לפני שנתיים.
מנחם בלומנטל: אז איך אפשר לשלם שלושים ושמונה מיליון שקל משכורת כשההכנסות מהרשויות מגיע בקושי לשבע עשרה מיליון?
מנחם בלומנטל: מפה ה"ברוך".
מאיר שפיגלר: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי מה שאמרה מיכל.
מאיר שפיגלר: כדי שהעובדות תהיינה על השולחן.
מאיר שפיגלר: נכון, הוסיפו ארבעים מיליון שקל, אבל צריך לראות את כל התמונה ולא רק את חלקה.
מאיר שפיגלר: מה קרה?
מאיר שפיגלר: שנה שעברה התקציב של המועצות הדתיות שגם ככה בקושי הצליחו, לא להחזיק מעמד, לא להיכנס לבור יותר עמוק ממה שהיה בתחילת אותה שנה , היה בסוף אותה שנה, שמונה עשרה מיליון שקל.
מאיר שפיגלר: השנה הורידו את זה לשישים ושלושה מיליון שקל.
מאיר שפיגלר: ממאה ושמונה עשרה בשנה שעברה לששים ושלושה מיליון שקל.
מאיר שפיגלר: קמה קול זעקה, אז הוסיפו ארבעים מיליון שקל.
מאיר שפיגלר: אז זה עומד על מאה ושלוש.
מאיר שפיגלר: אז קודם כל – בואו נשים את הדברים על השולחן.
מאיר שפיגלר: כי מה זה עשו טובה?
מאיר שפיגלר: אפשר ללכת ולהרוס את המועצות הדתיות ולהגיד שאין.
מאיר שפיגלר: זה בסדר.
מאיר שפיגלר: זה גם כן בסדר.
מאיר שפיגלר: אבל צריך לראות את כל התמונה.
מאיר שפיגלר: שנה שעברה הייתי במשרד הדתות, הייתה שנה תקציבית קשה מאוד מבחינת מועצות דתיות, זה המאה ושמונה עשרה.
מאיר שפיגלר: השנה בבסיס התקציב מצאו להם הזדמנות טובה עקב אולי פירוק המשרד, שמו שישים ושלוש.
מאיר שפיגלר: אז אחרי דין ודברים ואלף ואחת מריבות ומאבקי כוח קואליציונים, הוסיפו ארבעים מיליון.
גילה גמליאל: לכן אני חושבת, אני מאמינה באמת ובתמים שבאמת הוא יפעל להעביר את המשכורות.
גילה גמליאל: כאן מדובר על שכר מינימום.
מאיר שפיגלר: שניה, אני רוצה רק לומר עוד מילה אחת.
מאיר שפיגלר: הצעה אופרטיבית.
מאיר שפיגלר: העבירו ארבעים מיליון שקל.
מאיר שפיגלר: זה באמת טובה גדולה מאוד.
מאיר שפיגלר: זאת אומרת, הורידו מהמאה ושמונה עשרה למאה ושלוש.
מאיר שפיגלר: אלה קודם כל הדברים על השולחן.
מאיר שפיגלר: אף אחד לא עשה טובה לאיש.
מאיר שפיגלר: שיחליטו שאין שירותי דת – זה בסדר.
מאיר שפיגלר: עכשיו אני אגיד לכם.
מאיר שפיגלר: אני מדבר אלייך – אני רוצה שכולם יישמעו.
מאיר שפיגלר: הדבר נובע מסיבה אחת מאוד פשוטה: מעולם לא עשו עבודה שבסופה המחוקק קובע מה זה סל שירותי הדת, מה מהות השירות, מה הנגזרות של אותו שירות מבחינת תקנים, ועל בסיס שלושת הדברים האלה ביחד מה התקציב.
מאיר שפיגלר: אף אחד לא יודע באמת מה התקציב.
מאיר שפיגלר: אז ברגע שיש פירצה, אתם יודעים למי היא קוראת – לגנב.
מאיר שפיגלר: עכשיו, אני לא אומר שאתם גנבים חלילה וחס.
מאיר שפיגלר: אני רק אומר את זה בתור משל ונמשל.
מאיר שפיגלר: אז כל פעם מקצצים.
מאיר שפיגלר: היות ואף פעם לא עשו עבודה, לא יכלו גם להתמודד מול אגף התקציבים, וכאן אני מבין את הנקודה – אנחנו לא בסדר.
מאיר שפיגלר: לא יכלו להתמודד מול אגף התקציבים והיו אומרים, רק רגע, נתתם רק מאה ושלוש?
מאיר שפיגלר: זה לא ריאלי בכלל.
מאיר שפיגלר: זה צריך להיות מאה חמישים.
מאיר שפיגלר: זה צריך להיות אולי תשעים?
מאיר שפיגלר: עכשיו, עשינו עבודה שכבר הסתיימה.
מאיר שפיגלר: אבל אליה וקוץ בה.
מאיר שפיגלר: כי אני לא יכול לקבל אפילו את העבודה עכשיו.
מאיר שפיגלר: כי הפנייה התקציבית עדיין לא עברה.
מאיר שפיגלר: אז מי שעשה את העבודה רווה נחת ממשרדים ממשלתיים ואולי גם מהעבר ממשרד הדתות ואומר אדוני, קודם כל תעביר כסף.
מאיר שפיגלר: עכשיו – יש התחייבות והכל כדת וכדין נעשה, אבל אני תקוע כבר חודש ימים, שרציתי לגמור את זה כבר מזמן, אני לא יכול לקבל את העבודה ממנו כדי ללכת ולבנות את התקציב הראוי על בסיס האירגון של שירותי הדת במועצות הדתיות מכיוון שצריך לתת לו כסף ואין לי אפשרות לתת לך כסף, כי אין לי, כי הפנייה התקציבית לא העבירה את התקציבים למשרד ראש הממשלה.
מאיר שפיגלר: אומרת לי חשבת משרד ראש הממשלה, אני מסכים איתה, היא צודקת מאה אחוזים: "אדוני, אני צריכה לתת את הכסף לשירותי הדת מהתקנות של שירותי הדת.
מאיר שפיגלר: התקנות עוד לא עברו ואני לא יכולה לתת את זה מתקנות אחרות".
מאיר שפיגלר: אני מסכים איתה.
מאיר שפיגלר: זה כל הסיפור.
מאיר שפיגלר: אני מאוד מקווה שביום רביעי הזה זה יעבור, נוכל להעביר את זה, ואז אני אמרתי בישיבה הקודמת – אנחנו את העניין גמרנו.
מיכל צוק: זה כבר השבוע בוועדת כספים, ברגע שתהיה ועדת כספים.
מאיר שפיגלר: בסדר, אנחנו גמרנו את העבודה.
מאיר שפיגלר: לך אני נותן מענה.
מאיר שפיגלר: ברגע שאנחנו ניתן תקציב או לפחות נבקש תקציב שמבוסס על נתונים עובדתיים, הסיפור יהיה לגמרי שונה גם מול אגף התקציבים.
מאיר שפיגלר: לפחות המחוקק יאמר את דברו, יש חברי כנסת שיאמרו את דברם.
מאיר שפיגלר: יחליטו שלא רוצים לתת שירות מסויים, עלא-כיפאק, תורידו מהתקציב.
מאיר שפיגלר: יחליטו שכן נותנים שירות – שהתקציב יהיה תקציב ריאלי ולא תקציב שהוא פשוט מנותק מהמציאות והוא הופך את העובדים המסורים לקבצנים.
גילה גמליאל: אנחנו צריכים לנעול את הישיבה, המסקנות שלה יהיו כאלה: ראשית – הוועדה תסייע בידי הבלניות להקמת וועד בלניות ארצי, שלטעמי אולי כדאי שתתארגנו בהתאם וזה ייתן לכן ביטוי.
גילה גמליאל: עניין שני – הוועדה תעקוב לגבי תוצאות הבג"ץ בכל מה שקשור לעניין הלנת השכר וגם על בסיס זה נדע את המשך המדיניות שלנו.
גילה גמליאל: הוועדה תעקוב אחר החלטת הבג"ץ שזה החלטה ישירה והוועדה מברכת את מר שפיגלר על כך שיעשה ויפעל להעביר את המשכורות לבלניות בהקדם ועם כל מה שצריך בעניין הזה אנחנו נסייע בידך.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכן ואני מקווה שהפתרון יבוא.
מינה פנטון: חברת הכנסת, סליחה, אנחנו רוצות תחום זמן.
מינה פנטון: אם אמרנו שישי-שביעי שכסף צריך להכנס, לוקח יומיים שלושה עד שזה נראה בבנק, נכון?
מאיר שפיגלר: למחרת היום זה נראה בבנק.
מאיר שפיגלר: לא, זה נכנס למועצה הדתית.
מינה פנטון: זה נכנס למועצה הדתית.
מינה פנטון: זאת אומרת שאם עד העשירי, האחד עשרה לחודש , שנים עשר גג, אני רוצה עשירי, אנחנו מקבלות דיווח והדיווח שלנו יומי ...
גילה גמליאל: אתן תהיו עם גילה פינקלשטיין בקשר, היא תדבר איתכן, תעדכן ונראה איך נתקדם.
גילה גמליאל: נקווה שלא נגיע לזה.
אתי לבני: אני מצטרפת.
לימור לבנת: כאן אחד הדברים הראשונים שאני עשיתי זה ועדה לבדיקות סטריאוטיפים מגדריים בתוך ספרי הלימוד.
לימור לבנת: הוועדה הזאת מצאה דברים פשוט מדהימים.
לימור לבנת: כמובן שהוועדה מצאה שתשעים ושישה נקודה ארבעה אחוז מספרי הלימוד נגועים בסטריאוטיפים מגדריים.
לימור לבנת: זה כמעט בלתי אפשרי להתנפל על זה ולעשות בזה סדר כי זה שוב תהליך של שנים.
לימור לבנת: בכלל אנחנו יודעים שבכל נושא מעמד האישה מדובר בתהליכים ארוכי טווח.
לימור לבנת: זה לא תהליכים שאפשר מיידית לטפל בהם, זה הכל במשא תהליכי שהוא ארוך טווח וצריך המון סבלנות והמון נחישות ועקביות.
אתי לבני: אני רוצה לומר מלה אחת, בשבוע הבא יש לנו דיון, ואנחנו הולכות להכין חזון לוועדה למעמד האישה.
אתי לבני: כמו שאת אמרת זה תהליך, איפה אנחנו נהיה בעוד חמש או שבע שנים.
אתי לבני: יהיה לנו כאן על הקיר, נגיש את זה לכולם, לאן אנחנו צריכות להגיע.
לימור לבנת: בנושא של ספרי לימוד זה בא לידי ביטוי בצורה הכי ברורה.
לימור לבנת: מדוע, הרי אי אפשר להוציא את כל ספרי הלימוד מהמחזור.
לימור לבנת: אבל מה שכן אפשר לעשות הוא שכל ספר לימוד שמוגש לאישור במשרד החינוך יהיה נקי מסטריאוטיפים, יעבור בין היתר בדיקה כשהוא עובר את כל הבדיקות כדי לאשר אותו מבחינת תכנית הלימודים וכו', אז תהיה בו גם, הוא יעבור גם בדיקה שתוודא שאין בו סטריאוטיפים מגדריים.
לימור לבנת: אבל עד שאנחנו נוציא את כל ספרי הלימוד והם יצאו מהמחזור וכו' זה תהליך שייקח שנים.
לימור לבנת: חוזר מנכ"לית משרד החינוך יצא כבר בדצמבר 2002 שמחייב את כל מערכת החינוך לשיוויון מגדרי, שלא יהיה ראובן ושמעון אלא ראובן ושמעונה אם תרצו, אבל זה ייקח כנראה באמת יותר זמן.
לימור לבנת: אנחנו עשינו, ככה ממש על קצה המזלג, לימודי מגדר בהיקף של שתי יחידות לימוד לבגרות כתכנית ייחודית במסגרת לימודי חברה, ימי עיון כמובן שנגזרים מתוך זה, השתלמויות ארוכות טווח בחינוך היהודי ובחינוך הערבי.
לימור לבנת: נקודות לבחירה כמובן, וגם זה תהליך,
מרים שכטר: זה עדיין כתכנית ייחודית שבית הספר, אני אגיד כביכול, כי זה בתמיכתנו ועזרתנו, מגיש לאגף תכניות לימודים, אגף תכניות לימודים מאשר ויש.
מרים שכטר: זה קורה.
מרים שכטר: בהרצליה ראשונים, ובשנה הקרובה באשל הנשיא, יושבת כאן ד"ר אתי גלעד שבאמצעותנו סייעה לבית הספר,
אתי לבני: ואני הייתי באילת בבית ספר תיכון ופגשתי את כל הבנות שניגשות לבגרות בשתי יחידות והם ביקשו להגדיר את זה לארבע יחידות.
אתי לבני: והיו מספר לא מבוטל.
לימור לבנת: שוב חברותיי, תהליכים.
לימור לבנת: מדובר בתהליכים.
לימור לבנת: כשמתחילים אז זה מתחיל לקרות.
לימור לבנת: אלה תהליכים.
לימור לבנת: כנראה, עוד פעם, יש שרת אישה, המנכ"לית היא אישה, אז זה מתחיל.
לימור לבנת: אלה תהליכים שמתחילים, אי אפשר לצפות שדברים כאלה יקרו ביום אחד, אבל מרגע שזה מתחיל אז זה מתחיל לקרות.
לימור לבנת: אמרתי השתלמויות ארוכות טווח בחינוך היהודי והערבי, אלפי עובדי הוראה, כולל מפקחות ומפקחים שהשתלמו בנושא הזה תוך כדי התאמה למקצועות ההוראה שלהם, אני מדברת על למעלה מעשרים אלף עובדי הוראה, כולל עשרת אלפים גננות ומפקחות ומפקחים.
לימור לבנת: אנחנו בשיתוף פעולה עם צה"ל לפיתוח תכניות וסדנאות והכנת חומרים מיוחדים לחיילות שמשרתות בצבא, קורסים להכשרת מנהלים שאליהם הכנסנו גם שיוויון בין המינים, פיתוח והוצאה לאור של חומרי למידה ייחודיים למערכת החינוך בנושא, ואני רוצה גם עוד כמה מלים ברשותך אתי על השימוש בתקציב הנוסף שהגיע תודות לך.
לימור לבנת: כפי שאמרתי קודם הבייבי שלי זה הנושא הזה של מעמד האישה וקידום מעמד האישה, אבל הבייבי הכי בייבי שלי זה התכנית שאנחנו קוראים לה אצלנו נמ"ש, שזה נערות מובילות שינוי.
לימור לבנת: ואנחנו אומרים בייבי כי אנחנו מקווים שמבייבי תצמח להיות נערה ואישה.
לימור לבנת: היא התחילה והתפתחה ביחד עם שדולת הנשים כבאמת צעד ראשוני ומאוד מאוד מרגש במסגרת מהפיכה רחבה מאוד, והיא ספינת הדגל שלנו.
לימור לבנת: ההתחלה היתה מאוד מאוד צנועה, אנחנו מדברים על שנים עשר בתי ספר, שבע עשרה קבוצות בשנים עשר בתי ספר ורינה ברטל, ראש השדולה, שיחד איתה אנחנו מבצעים את כל הפרוייקט הבאמת מדהים הזה, פשוט פרוייקט מדהים, ואחרי ארבע שנות פעילות היום יש לנו יותר משישים בתי ספר, אולי משנים עשר בתי ספר לשישים בתי ספר בארבע שנים זה לא מספיק, קצב הגידול לא מספיק, אבל בכל זאת גידול.
לימור לבנת: יש היום מאה ששים ואחת קבוצות, למעלה מאלפיים, אלפיים חמש מאות נערות, ויש גם בנים.
לימור לבנת: הבנים זה יותר קשה.
לימור לבנת: אנחנו בתשס"ו, שנת הלימודים שתתחיל באחד בספטמבר השנה, באמת המשאבים הנוספים שהיו"ר אתי לבני אחראית להם מאפשרים ממש פריצת דרך משמעותית ביותר על פני מה שהיה עד עכשיו, והם יאפשרו ארבע מאות כיתות בחינוך היהודי ועוד כניסה לעוד חמישים או יותר בתי ספר בחינוך הלא יהודי.
לימור לבנת: וגם היערכות של כניסה לעוד קבוצות גיל.
לימור לבנת: כרגע זה בכיתות י'.
לימור לבנת: לאיזה כתות אנחנו ניכנס עכשיו?
רינה ברטל: אנחנו רוצים לרדת בגיל, לרדת לחטיבות, ובמידה והתכנית באמת תשתרש בעתיד אנחנו כולנו חושבים שצריך לרדת לגילאים עוד יותר נמוכים.
לימור לבנת: אני אולי אבקש ברשותך להציג עוד פעילות שלנו.
מרים שכטר: אני אמשיך את הדברים של שרת החינוך.
מרים שכטר: שמי מרים שכטר, אני הממונה על השיוויון בין המינים בחינוך.
מרים שכטר: אני עוסקת בתפקיד הזה כתפקיד בלעדי מזה ארבע שנים, מאז כניסתה של שרת החינוך התרבות והספורט חברת הכנסת לימור לבנת.
מרים שכטר: אני אמשיך הלאה את הדברים שלי מהמקום שהשרה סיימה.
מרים שכטר: אמונה, נחישות, עקביות והתחושה של הגשמה אלה הדברים הבסיסיים שמנחים אותנו בתוך מערכת החינוך בנושא של שיוויון בין המינים.
מרים שכטר: זה לא פשוט וזה לא קל, וגם כשאנחנו נציג, ואני אציג ביתר הרחבה את הנושאים שאנחנו עוסקים בהם, אני מבקשת ליידע אתכם שכל דבר נעשה בעמל רב ובעבודה קשה ובנחישות ובהתמדה.
מרים שכטר: אני אתחיל בתכנית נערות מובילות שינוי שהשרה התחילה לדבר עליה.
מרים שכטר: אנחנו עושים את התכנית הזאת שנה רביעית, מאז כניסתה של השרה, ביוזמת שדולת הנשים ובשיתוף פעולה מלא והדוק עם שדולת הנשים.
מרים שכטר: נמצאות כאן בנות שעברו את התכנית, נמצאות כאן מדריכות, נמצא כאן מדריך גם בנושא, אפרופו בנות ובנים.
מרים שכטר: אנחנו עוסקים בתכנית הזאת ששים בתי ספר זה נראה כביכול מעט אבל קחו בחשבון שזה בתי ספר תיכוניים, וקחו בחשבון שלהיכנס לבתי ספר תיכוניים זה מאוד קשה וזאת הבעיה העיקרית כמו שאומרת מיכל.
מרים שכטר: אנחנו מצליחות להיכנס, היום אנחנו נכנסות בקלות גדולה יותר.