GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חברי הוועדה: גילה גמליאל דליה איציק גלעד ארדן אורי אריאל רשף חן איתן כבל מרינה סולודקין מלי פולישוק-בלוך גילה פינקלשטיין יוסי שריד מוזמנים: חוה ברנע מנהלת היחידה לחינוך מיני ולחינוך לחיי משפחה, משרד החינוך מרים שכטר ממונה על השיוויון בין המינים, משרד החינוך שרה אופק המגזר הדתי, משרד החינוך שירה כהן-רגב מדריכה בנושא שוויון בין המינים, משרד החינוך בתיה לוי מדריכה בנושא שוויון בין המינים, משרד החינוך עינת סאלם מדריכה בנושא שוויון בין המינים, משרד החינוך נטע פילוסוף מדריכה בנושא שוויון בין המינים איריס צור מדריכה בנושא שוויון בין המינים אורלי ראובני אחראית לשוויון בין המינים, מחוז ירושלים מירי ריינהרץ מדריכה בנושא שוויון בין המינים ענת אסיף,עו"ד מחלקה יעוץ וחקיקה, משרד המשפטים יצחק קמחי,עו"ד הממונה על הגנת הצרכן, משרד התעשייה והמסחר מיכל קפרי יועצת שרת החינוך קרן גייר,עו"ד הרשות לקידום מעמד האישה ד"ר יצחק קדמן המועצה לשלום הילד ציון פרץ משנה למנכ"ל מסחרי, "ידיעות אחרונות" הילה קרנר-סולימן מנכ"לית, איגוד מרכזי סיוע לנפגעות תקיפה מינית הרבנית יהודית שילת סגנית יו"ר אמונה סימה טמיר חברת הנהלה ארצית, אמונה שמרית רגב,עו"ד דוברת שדולת הנשים בישראל ענת הופמן ראש המרכז לפלורליזם יהודי שלומית יודסין ארגון הורים ארצי
קצרנית: פורנוגרפיה בפרסומת TNT – קיץ ‏2003
אילן שלגי: אנחנו התכנסנו לישיבה משותפת של ועדת החינוך והתרבות והוועדה לקידום מעמד האישה.
אילן שלגי: יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האישה ואנוכי סיכמנו שאני אפתח את הדיון.
אילן שלגי: נחרדנו לראות את הפרסום של חברת TNT.
אילן שלגי: אני חייב לומר שמאז שראיתי את הפרסום לראשונה ועד לרגע זה לא רציתי לגעת בחוברת.
אילן שלגי: התופעה של פרסומים פוגעים חוזרת מפעם לפעם.
אילן שלגי: לא לומדים אצלנו.
אילן שלגי: כנראה שהדחף והיצר המסחרי של גורמים שונים מעבירים אותם על דעתם, גורמים להם להיות עבריינים.
אילן שלגי: אני קורא למשטרת ישראל לחקור ולהעמיד לדין את המפיצים של החוברת הזאת.
אילן שלגי: אני סבור שיש כאן עבירות.
אילן שלגי: תקנות הגנת הצרכן קובעות במפורש שבפרסומת שמכוונת לקטינים אסור שיהיה עירום ורמיזות מיניות.
אילן שלגי: בחוברת הזאת שהופצה בעיתון "ידיעות אחרונות" יש צילומים שהם לא רק עירום ורמיזות מיניות, אלא קיום יחסי מין, אלימות, אלכוהול ועישון.
אילן שלגי: אני בעד חופש הביטוי במדינת ישראל, אבל אני מתנגד לחופש ההפצה בתחבולה.
אילן שלגי: מתוך בדיקה שעשה עבורנו מרכז המחקר והמידע בכנסת, עיתון "ידיעות אחרונות" מצא לנכון לשנות את הנהלים באשר לחוברות שמופצות ביחד עם העיתון.
אילן שלגי: במקרה הזה אף עין מטעם עורך העיתון לא ראתה את החוברת, זה היה איזה שהוא דבר טכני.
אילן שלגי: מעתה והלאה תהיה איזו שהיא עין שתראה מה מצורף לעיתונים.
אילן שלגי: מהחברה שנוגעת לדבר קיבלנו מידע שאומר שבשנה שעברה הם פירסמו שתי חוברות שונות; האחת קשה פחות, שאותה הם לא צירפו לעיתונים, והשנייה, גירסה מרוככת שאותה הם כן צירפו.
אילן שלגי: אותו מפרסם, שלטעמי השנה הוא עבריין, ידע בשנה שעברה שהדבר לא ראוי, ולכן את החוברת היותר בוטה הוא חילק רק בחנויות הרשת.
אילן שלגי: אם בצורה כל כך נבונה נהגו בשנה שעברה, מדוע השנה מתנהגים בצורה אחרת?
אילן שלגי: מה קרה בינתיים?
אילן שלגי: האם השתנה החוק במדינת ישראל?
אילן שלגי: כל זה גרם לנו לכנס את הדיון הזה.
אילן שלגי: יש פה פגיעה בגוף האישה ופגיעה בגוף הגבר.
אילן שלגי: יש פה תופעה שצריך למנוע אותה.
אילן שלגי: בנוסף למשטרת ישראל שצריכה לחקור, גם אנחנו, אלה שעוסקים בחינוך ואלה שעוסקים בשמירה על מעמד האישה ועל שלום הילד, צריכים להתייחס לכך.
גילה גמליאל: התמקדנו היום בעלון של חברת TNT.
גילה גמליאל: אנחנו רואים גל סוחף של פירסומים מזעזעים גם בטלוויזיה וגם בעיתונות.
גילה גמליאל: נמצא איתנו הנציג מעיתון "ידיעות אחרונות".
גילה גמליאל: הוא הבטיח לנו שבפעמים הבאות תיערך ביקורת מקדימה לפני שמצרפים את העלונים לעיתונים.
גילה גמליאל: אני רוצה לברך על כך.
גילה גמליאל: נציגי חברת TNT הוזמנו לקחת חלק בדיון הזה.
גילה גמליאל: הם כתבו לנו שהם לא יוכלו לקחת חלק בישיבה כי מראש קבענו שהפרסומת של TNT היא פורנוגרפיה.
גילה גמליאל: כנראה שיש עוד ספיקות לגבי עצם ההגדרה לכאלה שמסתכלים בחוברת הזאת.
גילה גמליאל: אולי צריך להעביר סידרת חינוך על עצם ההגדרה של פורנוגרפיה.
גילה גמליאל: התגובה של חברת TNT מוכיחה עד כמה הדברים חמורים.
שמרית רגב: הקטלוג הזה הוא רק קצה של תופעה.
שמרית רגב: התקשורת גדושה במסרים מיניים.
שמרית רגב: אנחנו סבורות שהמסרים האלה מנציחים את מעמדה הנחות של האישה בחברה הישראלית.
שמרית רגב: אין מילים לתאר עד כמה הקטלוג הזה חמור.
שמרית רגב: מידת החומרה שלו היא בכך שהוא פונה לבני נוער.
שמרית רגב: יתכן שההתנהגויות האלה הן במציאות עצמה, אבל האם יש מקום להציגן בפרסומת, האם יש מקום לעודד אותן?
שמרית רגב: בקטלוג יש חשיפה של גברים וחשיפה של נשים.
שמרית רגב: המסר הזה של נשים שמבקשות לקיים יחסי מין זה מסר שמתקבל מאוד לא טוב בחברה שרוויה באלימות מינית ואלימות בכלל.
שמרית רגב: אנחנו בשדולת הנשים מפעילות מזה שנתיים רשת.
שמרית רגב: לרשת הזאת נשלחות כ-170 נשים שכועסות על הפרסום, שרוצות לשנות את המצב הנתון וששולחות מכתבים לחברות המפרסמות ולגורמים המפקחים, בין אם זה הרשות השנייה, בין אם זה המועצה הישראלית לצרכנות ובין אם זה לחברי ולחברות הכנסת על-מנת להרתיע בפניהם על אותו פרסום.
שמרית רגב: היו לנו הצלחות, אנחנו מתכוונות להמשיך בזה.
שמרית רגב: צריך לפעול בכמה וכמה ערוצים.
שמרית רגב: בזמנו היתה אמנה עם איגוד המפרסמים שקבעה איזה שהם כללים של אתיקה ופרסום.
שמרית רגב: אני לא יודעת מה גורלה של אותה אמנה כיום, אבל אני מציעה לקיים ולערוך איזו שהיא אמנה בעניין הזה, או להקים איזו שהיא ועדה של אתיקה ופרסום.
שמרית רגב: גם במועצת העיתונות צריך לעשות איזה שהוא שינוי כך שמעבר לחומר העיתונאי צריך יהיה לבדוק את הנושאים הפרסומיים.
אורי אריאל: בדיון הזה יש איזו שהיא בעייתיות כי הוא מיד נותן פרסומת לחוברת הזאת.
אורי אריאל: כנראה שדרכו של המסחר בתחום הזה היא על ידי כך שצריך להראות כמעט כל יום בחלק מהעיתונים תמונות מהסוג הזה.
אורי אריאל: זאת תופעה.
אורי אריאל: זה לא דבר יוצא דופן.
אורי אריאל: הלוואי והקטלוג הזה היה יוצא דופן.
אורי אריאל: זאת מגיפה בקנה מידה לא קטן.
אורי אריאל: אדוני היושב-ראש, לקרוא למשטרה לחקור זה בסדר, אבל צריך להגיש גם תלונות.
אורי אריאל: יש בעניין הזה חקיקה.
אורי אריאל: החקיקה לא מכסה את הכל, היא גם לא יכולה לכסות את הכל.
אילן שלגי: אולי המפקח על הגנת הצרכן יאמר לנו מה הוא יכול לעשות בעניין.
אורי אריאל: מה שקורה הוא שמותחים את החבל עד כדי כך שלא נותר אלא לחוקק.
אורי אריאל: אין שום משמעת עצמית, הכל יוצא מתוך כל פרופורציה.
אורי אריאל: אין דין ואין דיין.
אורי אריאל: נראה לא סביר במדינה שלנו שהעורכים לא מסוגלים להתאפק ולשים גבול לעצמם.
אורי אריאל: אני לא יודע מי האנשים האלה, זה גם לא משנה, אבל כנראה שרק פרובוקציה תציל אותם.
אורי אריאל: עורכי העיתונים והמפרסמים לא יכולים להסתתר מאחורי הדברים האלה.
אורי אריאל: הצרכנים הם הגורם המרכזי פה.
אורי אריאל: אם הצרכנים ידעו להדיר את רגליהם אז לא יפרסמו את זה.
מל פולישוק-בלוך: אני מודה ליושבי-ראש הוועדות שהם מקיימים את הדיון.
מל פולישוק-בלוך: כשראיתי את הקטלוג הזדעזעתי כמו כולם.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו במפלגה שלנו תומכים בחופש הדעה ובחופש הביטוי.
אורי אריאל: ובהפקרות?
מל פולישוק-בלוך: אם מישהו עבר על החוק צריך להגיש נגדו תלונה.
מל פולישוק-בלוך: כאן חצו גבולות.
מל פולישוק-בלוך: אני לא קונה מוצרים מחברה כזאת.
מל פולישוק-בלוך: הקריאה שלנו צריכה להיות שלא לקנות מוצרים מחברות שפוגעות בנו הנשים.
מל פולישוק-בלוך: בניי שותפים מלאים להרגשה שלי.
מל פולישוק-בלוך: אם בעבר נהגתי לקנות מהחברה הזאת, היום אני כבר לא אקנה ממנה.
גילה פינקלשטיין: אני לא מדברת כאן על השקפת העולם הדתית שלי, אלא על גבולות הטעם הטוב ולמה היינו רוצים שהילדים שלנו יהיו חשופים.
גילה פינקלשטיין: אני מוצאת ב"ידיעות אחרונות" רשימה של מבקר הטלוויזיה שכותב "ריח הסרחון העולה לאחרונה מאגף הפרסומות, נובע מירידת מפלס ההתבהמות אל מתחת לקו התחתון".
גילה פינקלשטיין: הילדים שלנו חשופים היום לפרסומות שלא היינו רוצים שהם יהיו חשופים אליהן.
גילה פינקלשטיין: בשבוע הבא תעלה להצבעה בקריאה טרומית הצעת חוק שאוסרת פרסום תצלום עירום של קטין מיום שמלאו לו 6 שנים.
גילה פינקלשטיין: אני מקווה שכולם יתמכו בה.
רשף חן: פרסום עוסק במסרים סמויים.
רשף חן: נראה לי שהמסר שעובר פה הוא שבני נוער עוסקים באופן אינטנסיבי במין.
רשף חן: זה שהם עוסקים בדברים האלה ומתעניינים בדברים האלה זה לא חדש, אבל בפרסום הזה יש מסר לבני נוער שמה שהם רואים זה הדבר הנכון לעשות.
רשף חן: יש גם מסר לקהל הבוגר, שזאת הבעיה היותר חמורה, שבני נוער הם אובייקט מיני לגיטימי.
רשף חן: זאת בעיה חמורה מאוד, כי אנחנו כחברה לא מסכימים לקיום יחסי מין בין בוגרים לקטינים.
רשף חן: ברגע שאנחנו מפרסמים את העובדה שבני נוער הם אובייקט מיני, אנחנו בעצם מזמינים את הקהל הבוגר לפנות אל אותם קטינים כאובייקט מיני.
רשף חן: פה הבעיה.
רשף חן: אנחנו חייבים להלחם בתופעה הזאת בכל העוצמה.
רשף חן: אנחנו מוכרחים להבהיר למפרסמים שאנחנו לא מסכימים שהם ישדרו מסרים שקטינים הם אובייקט מיני.
מרינה סולודקין: אני חושבת שיש בארץ מכת פורנוגרפיה.
מרינה סולודקין: אפשר לראות את זה במוסף הזה ובפרסומת של "פוקס" ו"אנרג'ייזר" בטלוויזיה.
מרינה סולודקין: אני שאלתי את עצמי למה זה קורה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהסיבה היא שאנחנו בין המלחמות ובמיתון עמוק.
מרינה סולודקין: מצד אחד שמענו מחברת הכנסת מלי פולישוק שקוראת לא לקנות את המוצרים, ומצד שני שמענו את הליברליזם שלך, אדוני היושב-ראש.
מרינה סולודקין: אני מצטרפת אל דעתך, אדוני היושב-ראש, שקוראת למשטרה לחקור.
יוסי שריד: אני רואה את החוברת הזאת בפעם הראשונה, אין ספק שזה פרסום קלוקל.
יוסי שריד: אני מעריך שהוא מבטא פחות או יותר את מה שאנחנו רואים כל יום בטלוויזיה.
יוסי שריד: הטלוויזיה מלאה בפרסומים לא יותר טובים מהפרסום הזה, אפילו בחלקם יותר גרועים.
יוסי שריד: כדאי לוועדה לאמץ את מה שהוגדר על ידי שדולת הנשים בישראל בפרק המלצות.
יוסי שריד: אני רוצה לצנן את ההתלהבות מפני חקיקה.
יוסי שריד: הצינון הוא כתוצאה משתי סיבות.
יוסי שריד: סיבה אחת היא שיש הרבה חקיקה שלא נאכפת.
יוסי שריד: אני רוצה להזכיר לכם שיש דברים הרבה יותר מוגדרים, כמו למשל מודעות השידול לזנות.
יוסי שריד: בעיות לא נפתרות אך ורק על ידי חקיקה.
יוסי שריד: הנושא הזה, שהוא נושא הרבה יותר חד, ברור וגלוי לא נאכף.
יוסי שריד: סיבה שנייה שצריך לצנן את ההתלהבות מפני חקיקה זה העניין של ההגדרה.
יוסי שריד: מרגע שהמחוקק יצטרך להגדיר פורנוגרפיה, הוא יגיע למסקנה שזה הרבה יותר מסובך ממה שזה נראה.
יוסי שריד: איך אני יודע?
יוסי שריד: כי אני מכיר מוסדות כמו הSupreme Court האמריקני, שיושב על המדוכה כבר 250 שנה ועדיין לא יודע להגדיר פורנוגרפיה.
יוסי שריד: יש הרבה יותר תוקף, הרבה יותר כוח ועוצמה לוועדת אתיקה.
יוסי שריד: הדברים האלה צריכים להיות מסורים לשיח הציבורי ולסנקציה הציבורית לא מתוקף חקיקה אלא מתוקף הבנה שהדברים האלה פסולים ומגונים.
איתן כבל: חקיקה פה איננה מן העניין.
איתן כבל: מה שלי הפריע, מעבר למהות של הצילום, זה שזה חולק לכל אחד.
איתן כבל: אני מצטרף לדבריו של חבר הכנסת יוסי שריד.
דליה איציק: מי שפותח את העיתונים במדינת ישראל כבר לא צריך לפתוח את הטלוויזיה.
דליה איציק: ילדיך חשופים לדברים בלתי נסבלים בכל העיתונים, כולל בעיתון "הארץ".
דליה איציק: לא צריך להרחיק לTNT, מספיק שנפתח את העיתונים ונראה את הזוועה שמתפרסמת שם.
דליה איציק: בהיותי יו"ר ועדת חינוך הזמנתי את עורכי העיתונים לישיבה.
דליה איציק: הם הסבירו לי שאין מה לעשות, כי מצד אחד צריך להיות קשובים לכל רחשי הציבור, ומצד שני זה עושה כסף.
דליה איציק: עוד אמרו לי עורכי העיתונים שאם לא יהיה להם מאיפה לגייס את הכסף, לא תהיה להם ברירה אלא לפנות לעסקים אחרים.
דליה איציק: אני מיניתי ועדת אתיקה שלא עבדה.
דליה איציק: טובי האנשים היו שם.
דליה איציק: החקיקה היתה איום שעבד תקופה קצרה.
דליה איציק: התהליך עצמו היה מאוד מעניין.
דליה איציק: אני לא יכולה לומר שוועדת האתיקה הזאת הביאה תוצאה טובה.
דליה איציק: אתה יכול לשאול אותי מה אני מציעה, אבל אני לא אדע מה להגיד לך כי אני ניסיתי.
דליה איציק: חקיקה זאת לא הדרך.
דליה איציק: הכנסת דנה כמה פעמים בסוגייה הזאת, אבל אני לא יכולה להגיד לך שהיתה תוצאה.
דליה איציק: אני מציעה לא לחשוב על ועדה, אולי על משהו אחר.
דליה איציק: אני מוכרחה להודות שאין לי כרגע הצעה של ממש.
יצחק קדמן: החוברת של TNT איננה עומדת בגפה.
יצחק קדמן: יש חברות שונות שמפרסמות במידה דומה של חומרה.
יצחק קדמן: הפרסומת של "פוקס קידס" שהוקרנה בטלוויזיה היא לא פחות חמורה מהחוברת של TNT.
יצחק קדמן: יש בידי חוברת, כביכול תמימה, של חברת "סולוג קידס", שלדעתי עוד יותר מסוכנת מהחוברת של TNT.
יצחק קדמן: חבר הכנסת רשף דיבר על חוברת של TNT שיש בה מסר סמוי שזה בסדר לקיים יחסי מין עם בני נוער.
יצחק קדמן: בחוברת של "סולוג קידס" מוצגות ילדות, לא בני נוער, בקונוטציה מינית שמטשטשת לחלוטין את ההבדל בין ילדה לאישה.
יצחק קדמן: בחוברת של TNT אתה עוד יודע מה אתה רואה, כאן המסרים עוברים בצורה הרבה יותר סמויה.
יצחק קדמן: בשורה ארוכה של מקומונים פורסמה בסוף השבוע הזה תמונה של נער שתלה את עצמו בחבל על קורה.
יצחק קדמן: זאת פרסומת לחברה שמפרסמת פרגולות.
יצחק קדמן: אין שם שום סייגים.
יצחק קדמן: אני לפני הפגישה הזאת דיברתי עם ראשי איגוד המפרסמים.
יצחק קדמן: המפרסמים, בניגוד לפרסומאים, הם אלה בעלי החברות.
יצחק קדמן: הם אמרו לי שאין פה שום דבר מקרי, שזאת מערכת מכוונת היטב שמוביל אותה משרד מסויים.
יצחק קדמן: חלק מהדברים נעשים במטרה שתתקיים בכנסת ישיבה, במטרה שגופים כמו שדיברו כאן ידברו, הכל כדי להגביר את המכירות.
יצחק קדמן: לחלק מהדברים יש פתרון בחוק.
יצחק קדמן: אני הפניתי תלונה בעניין החוברת של TNT לעורך דין יצחק קמחי.
יצחק קדמן: יש פה עבירה על חוק הגנת הצרכן.
יצחק קדמן: זאת לא הפעם הראשונה שאני מגיש תלונה.
יצחק קדמן: אגב, הפרסומים הזוועתיים האלה הם לא רק בעיתונים לכל המשפחה, אלא גם בעיתוני ילדים ונוער.
יצחק קדמן: עיתון כמו "מעריב לנוער" הציג את כיפה אדומה כדמות מינית בפרסומת ל"מעריב לנוער".
גילה גמליאל: אני לא רואה מה רע בחוברת של "סולוג קידס".
יצחק קדמן: זו הסכנה הגדולה.
יצחק קדמן: הם הרבה יותר מתוחכמים שם.
יצחק קדמן: אני מוכן להסביר מדוע שום דבר שם לא תמים.
יוסי שריד: אם צריך להסביר זאת בעיה.
יצחק קדמן: מציגים שם ילדה בדמות אישה.
יצחק קדמן: מראים שם ילדים נוהגים במכונית.
יצחק קדמן: זה יוצר בפירוש את הרושם שגם ילדה היא אובייקט מיני, לא רק נערה.
יוסי שריד: אחרי שראיתי אני מסכים איתך.
יצחק קדמן: אני מזדהה עם הדברים שאמרה חברת הכנסת פולישוק.
יצחק קדמן: אני חושב שאחד הכלים להלחם בזה זה החרם הצרכני.
יצחק קדמן: אם כל האנשים שצלצלו אלי לגבי החוברת של TNT היו מצלצלים לחברה עצמה והיו אומרים שהם לא יקנו את המוצרים, החברה היתה עושה את השיקול הכלכלי שלה.
יצחק קדמן: זאת השפה שהם מבינים.
יצחק קדמן: לצערי בעניין הזה הציבור לא עושה מספיק.
קריאה: מה לגבי משרד הפרסום?
יצחק קדמן: נואשתי מהניסיונות לשכנע את משרדי הפרסום שעושים את זה כפרובוקציה מכוונת, לא כטעות.
יצחק קדמן: אני לא יודע מה לעשות איתם.
יצחק קדמן: אם המפרסם יאמר להם שהם גורמים לו נזק כי אנשים מצלצלים ואומרים שהם לא יקנו את המוצרים זאת תהיה הדרך.
יצחק קדמן: אם פעם מישהו יקבל על זה קנס של 50 או 100 אלף ש"ח זה יעזור.
יצחק קמחי: קיבלתי את התלונה מד"ר קדמן.
יצחק קמחי: "זכיתי" גם לקבל את החוברת הזאת במסגרת העיתון של "ידיעות אחרונות".
יצחק קמחי: אין דברים מקריים בחוברת הזאת.
יצחק קמחי: הכוונה של החברות היא ליצור את אותו הד ציבורי למוצרים שלהן.
יצחק קמחי: אני לא רוצה להזדהות, לא להזדהות או ליצור סלוגנים חדשים לחברות, כמו להגיד שחברות כנסת לא לובשות TNT.
יצחק קמחי: אני לא יודע אם זה סלוגן טוב או רע.
יצחק קמחי: ד"ר קדמן תיאר קודם מודעת פרסומת תמימה לכאורה ב"מעריב לנוער".
יצחק קמחי: התלונה לגבי הפרסומת הופנתה אלי.
יצחק קמחי: בעקבות פניה שלי הדבר הופסק.
יצחק קמחי: כיצד אני יודע שהכל היה מתוכנן?
יצחק קמחי: עוד לא הספקתי לכתוב את המכתב שבו ביקשתי להפסיק את אותו פרסום, וכבר היתה אלי פנייה מאחת מתוכניות הרדיו להתעמת עם הפרסומאי.
יצחק קמחי: אתם צריכים למצוא את הדרך איך לא לשחק לידיהם, אולי זה ימנע את הדברים.
יצחק קמחי: אני חושב שהחוברת הזאת – אני לא רוצה לקבוע נחרצות – מהווה עבירה על תקנות הגנת הצרכן.
יצחק קמחי: הנושא הזה מועבר לחקירה.
יצחק קמחי: כל דבר שקשור לפורנוגרפיה או לפרסומי תועבה צריך להיות מועבר למשטרה, כי הוא נמצא במסגרת עבירות לחוק העונשין.
יצחק קמחי: בנוגע לפרסומת שנוגעת לקטינים אנחנו מטפלים בעניין.
קרן גייר: במסגרת החלטה להתמקד השנה בנושא של נשים ותקשורת יזמנו הקמה של מעין שולחן עגול בנושא של פרסום פוגע.
קרן גייר: אנחנו מתכוונים לקיים אחת לחודש או אחת לשבועיים דיון בנושאים של אתיקה ותקשורת.
קרן גייר: ביקשנו את השתתפות איגוד המפרסמים, לשכת העיתונות ונציגת מועצת התלמידים.
קרן גייר: אנחנו מקווים שמעין ועדת אתיקה כזאת תוכל להוציא תוצרים.
קרן גייר: אנחנו נשמח אם גם בכנסת תוקם ועדת אתיקה בנושא של פרסום פוגע.
קרן גייר: לא מזמן נתקלנו בפרסום לארוחה עסקית שבו הוצגה תמונה של אישה שנכתב עליה שהמרוקאית של היום היא לא המרוקאית של הלילה.
קרן גייר: ככה הם בחרו להציג ארוחה עסקית של צהריים.
קרן גייר: ראינו במלחמה נגד דודו טופז לגבי ההטרדה מינית שיש איזו שהיא תמיכה של אנשי ציבור אחד בשני.
קרן גייר: גם כשפנינו לעיתון העיר תל-אביב הם אמרו שקודם התנקמנו בדודו, עכשיו אנחנו רוצים לעשות עליהום עליהם.
קרן גייר: יש איזו שהיא לגיטימציה בין המוסדות האלה.
קרן גייר: אנחנו ננסה להכות בהם על ידי מכתבים ותלונות.
קרן גייר: אני מקווה שהעבודה הממוקדת תישא תוצאות.
ענת הופמן: לא דבר קל להיכנס למשהו שהרבה אנשים נכשלו בו.
ענת הופמן: אני שמחה שעשיתם את זה.
ענת הופמן: פורנוגרפיה באה מהמילה זונה.
ענת הופמן: רוב צרכני הפורנוגרפיה הם גברים.
ענת הופמן: משהו כמו 97% מהצרכנים הם גברים.
ענת הופמן: מה שמאפיין צילום פורנוגרפי זה רדוקציה של האישה למכל כאשר לא רואים את הפנים שלה.
ענת הופמן: בדרך כלל רואים את הגוף לבד כדי להשאיר את הראש לפנטזיה.
ענת הופמן: הפנים מראות איך האדם מרגיש.
ענת הופמן: מאחר וכוכבות הפורנוגרפיה הן לא נשים עשירות ומאושרות אלא ההיפך, לא מראים את הפנים שלהן.
ענת הופמן: גם בחוברת הזאת יש תמונות שלא רואים בהן את ראש האישה.
ענת הופמן: מי שעשה את החוברת הזאת מסתכל על פורנוגרפיה ומצטט מתוכה.
ענת הופמן: על הקשר בין פורנוגרפיה ופרסום הספרות אומרת שיש את אפקט האדווה.
ענת הופמן: אתם זוכרים שכשזורקים אבן לתוך מרכז האגם יש מעגלים שהולכים מסביבה?
ענת הופמן: הפורנוגרפיה היא המסר הבוטה של מין מאוד פתוח.
ענת הופמן: הפרסום לוקח את אותם רעיונות עם קצת יותר עמימות.
ענת הופמן: אפשר להגיד שזה על הגבול של פורנוגרפיה.
ענת הופמן: המסר הגלוי הוא אופנה.
ענת הופמן: אין לי טענות נגד הגופיות או החצאיות שמפרסמים שם.
ענת הופמן: המסר הסמוי אומר שאם תקני את האופנה הזאת יהיו לכם חיים נפלאים.
ענת הופמן: מה נפלא?
ענת הופמן: איזה דברים נפלאים יקרו לך?
ענת הופמן: אנחנו רואים את זה בעוד דברים.
ענת הופמן: אומרים לאישה שאם היא תלעס מסטיק מסוג מסויים יהיה לה יאכטה והמון חברים; אם היא תקנה חומר מסויים לאסלה היא תוכל לנקות את הבית בנעלי עקב ובשמלת ערב שחורה.
ענת הופמן: אלה דברים שלא מתקבלים על הדעת.
ענת הופמן: הדמות של הרצייה חברתית שמופיעה כאן היא מאוד פרובלמטית.
ענת הופמן: לא בכדי זה נקרא TNT.
ענת הופמן: TNT זה חומר נפץ.
ענת הופמן: מה שהם עשו זה פוצצו משהו שיש לו נשורת של אחרי הפיצוץ, שזה זיהום מתמשך.
ענת הופמן: אצל הנוער הדברים שמופיעים פה בחוברת נתפסים כcool.
ענת הופמן: אני בטוחה שהפרסומאי שישב עם המפרסם אמר שאם הם יכניסו את התמונה של הבחורה שמכניסה אצבע לישבן זה יעורר סערה בכנסת, יכתבו על זה בעיתון.
ענת הופמן: התרופה נגד זה איננה בחקיקה ואיננה במשטרה.
ענת הופמן: אני הסתובבתי בתחנת משטרת ירושלים עם תמונה של אחת שרואים לה את הפטמות.
ענת הופמן: אין שוטר אחד בכל התחנה שלא היה צריך לבדוק ולראות אם הפטמות בחוץ או לא בחוץ.
ענת הופמן: השנים עברו ולא מצאו בזה עניין לציבור.
ענת הופמן: אני הגשתי הרבה מאוד תלונות.
ענת הופמן: אני מוכרחה להגיד שהמשטרה לא מתעסקת בזה.
ענת הופמן: בדרך כלל כשהמשטרה מגיעה לטפל בתלונה זה כבר שנה וחצי אחרי שהתלונה הוגשה.
ענת הופמן: אין לזה משמעות.
ענת הופמן: אני חושבת שצריך ואפשר לפרסם אחרת.
ענת הופמן: אם מסתובבים בעולם רואים שכל המגמות השתנו.
ענת הופמן: פרסומאים בעולם מפרסמים דברים שיש להם רצייה חברתית חיובית.
ענת הופמן: אין לנו בארץ אישה אחת שהיא כבאית.
ענת הופמן: חבל, כי לכבאי יש יופי של משכורת.
ענת הופמן: אין עדיין נערה אחת בארץ שחושבת שזה מתאים לה.
ענת הופמן: אם TNT היו מפרסמים נערה יושבת על כבאית בלבוש של מכבי אש זה היה מקדם משהו חיובי.
ענת הופמן: אפשר לפרסם נערה עיוורת רוקדת כמו בארצות הברית, כמו בקנדה.
ענת הופמן: אפשר לקדם ערכים שאנחנו חושבים שהם חשובים דרך הפרסומות.
ענת הופמן: מה אפשר לעשות?
ענת הופמן: קודם כל חרם צרכני.
ענת הופמן: יש רעיון של כופר למי שזיהם את הסביבה.
ענת הופמן: מי שזיהם באמצעות פרסומות מזהמות יצטרך לשלם איזה שהוא כופר לפרוייקטים של נוער, לפרוייקטים של ילדים כקנס על מה שהוא עשה.
ענת הופמן: לעומת זאת, מי שפרסם בצורה שמקדמת ערכים חיוביים יזכה לצ'ופר.
ענת הופמן: אתם בכנסת צריכים לחשוב איך אתם יכולים לצ'פר ואיך אתם יכולים להעניש באמצעים שיש לכם.
ענת הופמן: בעולם הגדול אנחנו רואים שחרם צרכני עובד.
ענת הופמן: אני לא מסכימה עם ד"ר קדמן שאמר שאין בישראל מודעות צרכנית.
ענת הופמן: ישנו ארגון צרכני חזק שזה העולם החרדי.
ענת הופמן: החרדים מראים איך צריך לפרסם בשבילם.
ענת הופמן: אנחנו רואים שאצלם אין חוכמות.
ענת הופמן: אנחנו צריכים לגלות את אותה מסירות נפש ואת אותה טוטאליות לעצמנו.
מרים שכטר: הפרסומים האלה מעודדים תוקפנות ואלימות.
מרים שכטר: מצד אחד מוציאים כל כך הרבה כספים וכל כך הרבה משאבים כדי להקטין את האלימות, ומצד שני, כאן, במחי יד, אנחנו יוצרים את זה.
מרים שכטר: מה עושה משרד החינוך בנידון?
מרים שכטר: בשנתיים האחרונות אנחנו מקיימים לאלפי עובדות ועובדי הוראה השתלמויות בהן אנחנו מלמדים לגלות את המסרים הגלויים ובעיקר הסמויים.
מרים שכטר: אנחנו עובדים על צפייה וקריאה ביקורתית גם במדיה, גם בקולנוע, גם בפרסומות, גם בחוברות למידה.
מרים שכטר: אנחנו מציעים ללמד את התלמידים איך לגלות את הסטריאוטיפים ואת הסמוי והגלוי בפרסום של חומר פורנוגרפי, בפרסום של חומר נגד נשים, בפרסום של חומר נגד ילדים וילדות.
מרים שכטר: לנוער ולמבוגרים אנחנו עושים תוכנית יחד עם שדולת הנשים בישראל שמעודדת אקטיביות של בני נוער.
מרים שכטר: איך?
מרים שכטר: על ידי חיבור עצומות בית ספריות וכיתתיות; פרסום הסתייגויות של בני נוער עצמם בתוך הערוצים הקהילתיים; פניה בכתב לחברות הפרסום ולבעלי המוצר; ארגון חרם צרכני.
מרים שכטר: אם את סרטי הטלוויזיה אפשר לבחור, את הפרסומת לא ניתן לבחור.
מרים שכטר: באמצע סרט חינוכי אתה מקבל את הפרסום הכל כך לא ראוי.
סימה טמיר: האם יש חוק נגד זה שמשתמשים באופן שלילי במגן דוד?
סימה טמיר: האם יש חוק שאוסר להראות חלקי גוף עירומים?
סימה טמיר: למה אי אפשר לתת קנס שיעבור אחר כך למקלט לנשים מוכות?
סימה טמיר: חוסר טעם אי אפשר למדוד, אבל אפשר לקנוס את החברות על דברים שיש חוקים נגדם.
סימה טמיר: חייבים לאכוף את החוקים.
סימה טמיר: אני חושבת שלחברה שרוצה להרוויח כסף יכאב אם היא תצטרך לשלם כסף.
הילה קרנר-סולימן: לאתר האינטרנט של TNT קוראים real life לא בכדי.
הילה קרנר-סולימן: הטיעון השכיח ביותר ללמה נשים נאנסות הוא כי הן הזמינו את זה.
הילה קרנר-סולימן: אני חושבת שהבחורה שמופיעה בפרסומת עם העיניים האלה והפה הפעור אומר שזה מה שהיא רוצה.
חוה ברנע: לא מזמן נעשה מחקר על ידי ד"ר רוני שטרק שהראה שלא רק בנים צופים בפורנוגרפיה אלא גם בנות.
חוה ברנע: קל היום לבני נוער להשיג חומר פורנוגרפי.
חוה ברנע: זה מאוד נגיש.
חוה ברנע: בני הנוער לומדים התנהגויות מסרטים פורנוגרפיים.
חוה ברנע: כששאלתי בנים איך הם יודעים מה צריך לעשות, חלק מהם אמר לי שהוא לומד מהסרטים הפורנוגרפיים.
חוה ברנע: החינוך בעיני הוא מאוד מאוד חשוב.
חוה ברנע: לא רק צריך לתקן את הפן השלילי, צריך גם לבנות את הפן החיובי.
חוה ברנע: כדי להעביר מסרים בריאים לבני נוער בתחום של מיניות צריך לתת דגש על החינוך.
יהודית שילת: יותר מ-12 שנים אנחנו טוחנים מים.
יהודית שילת: בעוד שאנחנו עושים את הדיון הזה, אני בטוחה שמישהו מכין חוברת עם תמונות של אונס.
יהודית שילת: ההגנה של הרעיונות הליבראליים על אפשרויות מסוג כזה לצאת אל הפועל היא הגנה שאנחנו נותנים.
יהודית שילת: אני לא מאמינה בחרם צרכני.
יהודית שילת: כבר עשינו חרם צרכני וגרמנו לתשדיר לרדת, אבל התוצאה היתה שהם הצליחו יותר ממה שהם חשבו.
יהודית שילת: החרדים יודעים לעשות חרם צרכני.
יהודית שילת: אנחנו יכולים לשבת פה עוד 12 שנים ולא יקרה שום דבר.
גילה גמליאל: מה את מציעה לעשות?
יהודית שילת: אנחנו צריכים לקיים דיון על ההגנה שאנחנו נותנים לרעיונות ליבראליים שמאפשרים להוציא חומרים מהסוג הזה.
יהודית שילת: אם אנחנו רוצים להגן על רעיונות ליבראליים ולא על נפשנו וגופנו, אנחנו צריכים.
יהודית שילת: .
יהודית שילת: למה כשעושים דיון על החוברת הזאת מישהו צריך להגיד שהוא בעד חופש הביטוי אבל?
יהודית שילת: גילה, אתם יכולים להצליח עם מחשבות שיש בהן יותר אומץ לב מאשר יצירתיות.
יהודית שילת: ב-12 השנים שדנים על זה יש הרבה יצירתיות, הרבה מאבק ציבורי, הרבה נסיונות לחקיקה, אבל בסופו של דבר הם מצליחים ואנחנו מפסידים.
ציון פרץ: לא היה לנו חלק בהכנת החוברת הזאת.
יצחק קדמן: כמה כסף קיבלתם כדי להפיץ אותה?
ציון פרץ: זה לא רלוונטי.
ציון פרץ: משרד הפרסום הכין את החוברת להפצה.
ציון פרץ: החוברת הוכנסה בלי שמישהו רואה מה מופיע בה.
יהודית שילת: כל חוברת עוברת אצלכם בלי שמישהו ראה מה יש בה?
ציון פרץ: החוברת היא לא חלק אינטגרלי מהעיתון.
ציון פרץ: החוברת עוברת ישירות לבית הדפוס.
ציון פרץ: להבא תהיה עין שתסתכל על החוברת.
ציון פרץ: "ידיעות אחרונות" הוא לא צנזור של דברים מהסוג הזה, אבל הוא בכל זאת ישתדל ויראה את החוברת לפני שהוא מכניס אותה לעיתון.
גילה גמליאל: יש 3 המלצות של שדולת הנשים.
גילה גמליאל: אחת מההמלצות העיקריות היא לצאת בקריאה למפרסמים להפגין אחריות חברתית ולשמור אל האיזון בין פרסום איכותי ולא פוגעני ובין פרסום רווחי.
גילה גמליאל: המלצה אחרת היא להקים ועדת אתיקה ופרסום.
גילה גמליאל: המלצה שלישית היא לערוך אמנה בשיתוף עם לשכת איגוד המפרסמים, שתקבע קודים של אתיקה ופרסום תוך שמירה על כבוד האדם.
שמרית רגב: האמנה קיימת, אבל היא אות מתה.
שמרית רגב: אפשר לערוך מחדש אמנה בעניין הזה.
שמרית רגב: אני חושבת שבוועדת האתיקה שתקום יהיו חברים הגופים המפקחים ולשכת המפרסמים.
יצחק קדמן: איך את רוצה שהם ישתפו פעולה אם הם אפילו לא טרחו לבוא לפה?
יצחק קמחי: אמנה זה דבר מצויין.
יצחק קמחי: רגולציה עצמית יכולה להיות דבר מצויין אם יש לה איזה שהן שיניים.
יצחק קמחי: המפרסמים והפרסומאים הם אלה שצריכים ליזום את זה.
יצחק קמחי: אמנה לא באה במקום חוק, היא באה מעבר להוראות החוק.
שלומית יודסין: אנחנו כהורים קובעים הרבה חוקים לגבי הילדים, אבל כשהילדים מסתובבים בקניון אין לנו אפשרות להגיד להם לא לקנות.
יצחק קדמן: של מי כרטיס האשראי?
יצחק קדמן: איפה האחריות של ההורים?
שלומית יודסין: ד"ר קדמן, לא נולדת אתמול, גם אני לא.
שלומית יודסין: יש הורים שלא מסוגלים להעביר מסר מסויים לילדיהם.
שלומית יודסין: הם גם לא משלמים את זה.
שלומית יודסין: הילדים קונים מהכסף שהם הרוויחו בביביסיטר.
שלומית יודסין: צריך לחשוב על משהו מעבר לאחריות של ההורים על הילדים.
שלומית יודסין: לפי דעתי צריך ללכת דרך מערכת החינוך.
שלומית יודסין: ניסינו דרך "ידיעות אחרונות" להעביר חוברת שעוסקת במניעת אלימות במשפחה, אבל זה לא עבר כי זה לא מעניין.
מיכל קפרי: לפני 12 שנים ערכנו יום עיון בנושא של פרסום פוגע.
מיכל קפרי: הדברים רק הלכו והחריפו.