GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אירית פרידלנדר: במשרד השיכון נתנו העדפה בסיוע למשפחות חד הוריות.
אירית פרידלנדר: יש לנו שלושה מסלולים אפשריים בסיוע, ובשלושתם חלה פגיעה: בנושא פתרונות דיור בשיכון הציבורי אין היום כמעט פתרונות כאלה, מכיוון שלפי ההחלטות הממשלה עוד משנת 99' התחילו להימכר דירות לדיירים בהנחות של 90%, ולכן אין התפנות של הדירות, ואין דירות חדשות שנכנסות למחזור כדי לספק אותן לדיירים מחוסרי דיור.
אירית פרידלנדר: לא מצטרפות דירות למלאי מכיוון שאין מספיק תקציב לקנות דירות חדשות למלאי הזה; נושא שני – שרוב החד הוריות הסתייעו בו – הוא נושא סיוע בשכר דירה בשוק הפרטי.
אירית פרידלנדר: בתחום הזה חלה פגיעה מאוד חמורה: ביוני 2002, לפי החלטות הממשלה, קוצץ הסיוע במידה רצינית, וזכאיות שקיבלו בעבר סיוע המשיכו לקבל, אבל כל שנה מוקטן 5% מהסיוע.
אירית פרידלנדר: זכאיות חדשות שמצטרפות, הסיוע שלהן קטן ב- 50%, וגם להן כל שנה יקטן הסיוע ב- 5% אחוזים, כל זה לפי החלטות הממשלה.
אירית פרידלנדר: החלטות הממשלה החדשות חיסלו את האפשרות לקבל מענקים לרכישה; היום אף זכאי כמעט אינו מקבל מענק לרכישה.
אירית פרידלנדר: כל הסיוע שמדינת ישראל נותנת היום לזכאים – כולל חד הוריות שנהנו מעדיפות בתחום הזה – כולו בהלוואות בלבד.
אירית פרידלנדר: כך שכל שלושת המסלולים, הופחתו בהן הסובסידיות, ואני רואה שרק הולך ורע.
גילה גמליאל: אין כיוון לבשורות טובות.
רלי בן-דוד: מכל הכיוונים זה לוחץ.
אורנה ורקוביצקי: אין ספק שחלה פגיעה חמורה בכל השכבות החלשות לרבות המשפחות החד-הוריות.
אורנה ורקוביצקי: זה התחיל מחוקי ההסדרים של שנת 2002 והמשיך בחוק ההסדרים של שנת 2003, וחוק ההסדרים שעכשיו עומד להצבעה שהוא נוסף ל- 2003.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו, משרדי הממשלה מופקדים למלא את הוראות החוקים שהתקבלו בכנסת, ואלו החוקים שהתקבלו בכנסת; מה שקדם להחלטה בכנסת זה גם החלטת הממשלה.
אורנה ורקוביצקי: חוקי ההסדרים האחרונים פגעו בצורה רצינית מאוד גם ברמת הקצבה להבטחת הכנסה, בקצבאות הילדים; בנושא ההטבות הנלוות הוחלט להפסיק את הזכאות להטבות נלוות רק מכוח היותן מקבלים הבטחת הכנסה, והוחלט שהקריטריונים יהיו לפי מבחן הכנסות.
אורנה ורקוביצקי: במידה מסוימת זה יענה על הטענה שאת אמרת, שלא ייתכן שאישה עובדת תזכה להנחה פחותה, ואישה לא עובדת תזכה להנחה גדולה.
אורנה ורקוביצקי: העניין הזה כן עומד להשתנות, ומבחן ההכנסות יהיה אחיד: לא משנה מה מקור ההכנסה שלך, את תקבלי הנחה בהתאם לגובה ההכנסה שלך.
גילה גמליאל: לא משנה אם אישה עובדת או מקבלת הכנסה, המדדים לפי ההכנסה---
אורנה ורקוביצקי: נכון.
אורנה ורקוביצקי: אבל אין ספק שזה על חשבון ברמת ההטבה שהיו זכאיות קודם לכן מקבלות הבטחת הכנסה.
אורנה ורקוביצקי: זאת אומרת, זה לא שהגדילו את התקציב של ההטבות, אבל הוא יחולק אחרת: אלה שקיבלו הרבה – יקבלו פחות, ואלה שלא קיבלו בכלל – יכול להיות שכן יקבלו.
אורנה ורקוביצקי: אני עוד לא יודעת מה יהיה המבחן, זה עוד לא נקבע.
אורנה ורקוביצקי: ההורדה של רמת הקצבאות תתחיל כנראה מהחודש הבא – היא הייתה צריכה להתחיל מהחודש הזה, אבל בגלל השביתה לא הספקנו לבצע את זה.
גילה גמליאל: יקחו את זה רטרואקטיבית?
אורנה ורקוביצקי: כרגע אנחנו לא ניקח את זה רטרואקטיבית.
אורנה ורקוביצקי: הביטוח הלאומי התריע על כל חוק ההסדרים ועל הפגיעה החמורה; למרות הכל זה התקבל.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו גם ביקשנו לא להחיל את זה רטרואקטיבית, כיוון שלא יכולנו ליישם את זה תוך שבועיים; ההצבעה על חוק ההסדרים הייתה באמצע דצמבר, ורצו שזה יחול כבר מינואר.
אורנה ורקוביצקי: בוודאי שאי אפשר להיערך בתיקונים כל כך משמעותיים---
גילה גמליאל: השאלה היא מאוד קריטית.
אורנה ורקוביצקי: הביטוח הלאומי ביקש לתקן את חוק ההסדרים שהתקבל בדצמבר 2002 ולדחות את מועד התחולה מינואר 2003 ליוני 2003.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו עדיין לא קיבלנו תשובה.
אורנה ורקוביצקי: כרגע לא נגבה את החובות עד קבלת התשובה.
גילה גמליאל: זה נשמע על פניו שערורייתי שידרשו מנשים חוב של חצי שנה רטרואקטיבי.
אורנה ורקוביצקי: את זה הכנסת חוקקה, אני מאוד מצטערת.
אורנה ורקוביצקי: הייתה הצבעה בכנסת, ואנחנו התרענו בוועדת כספים.
גילה גמליאל: זו כבר דרישה שצריכה לצאת מכאן חד משמעית, שרטרואקטיבית זה בלתי נסבל – לבוא לאנשים וליצור להם חובות.
אורנה ורקוביצקי: סכום הפגיעה הממוצע הוא בסביבות 740 שקל, שזה המון.
אורנה ורקוביצקי: יש נשים שתיפגענה ביותר מ- 1000 שקל, ויש נשים פחות; הממוצע הוא בסביבות 700 שקל.
אורנה ורקוביצקי: יש נשים שגם תצאנה מהמעגל בגלל יישום חוק ההסדרים.
אורנה ורקוביצקי: מרים יכולה לתת את האומדנים.
מרים שמלצר: בחודש הבא נדע נתונים יותר טובים.
מרים שמלצר: לפי האומדנים שלנו, בערך ל- 2300 משפחות חד הוריות עם ילד אחד תופסק הגמלה לחלוטין, ולעוד 25000 משפחות חד הוריות הגמלה תופחת.
מרים שמלצר: הסכום הממוצע לקצבה הממוצעת של הקבוצה הזאת הוא כ- 620 שקלים; למשפחות חד הוריות עם שני ילדים הפחיתו את הקצבה ביותר שקלים בערך 1750 שקלים – ההפחתה הגדולה ביותר בשקלים בכל קצבאות הבטחת הכנסה הייתה למשפחות חד הוריות עם שני ילדים.
ברכה ארג'ואני: מדובר על הבטחת הכנסה או גם מזונות?
מרים שמלצר: גם מזונות.
מרים שמלצר: הן צמודות זו לזו בערכים.
מרים שמלצר: האומדן שלנו הוא של 750 משפחות עם שני ילדים, שתופסק הקצבה לחלוטין, ועוד כ- 20000 משפחות שהיא תופחת.
מרים שמלצר: סכום הפגיעה הממוצע של ההפסקה ושל ההפחתה הוא בערך 860 שקלים, שליש מהקצבה הממוצעת.
גילה גמליאל: התייעצו בכם לפני ההחלטות?
ויקטור כהנא: גילה, בחייך!
אורנה ורקוביצקי: אנחנו ישבנו גם בוועדת כספים והגשנו מסמכים והתרענו, והצגנו מצגת.
אורנה ורקוביצקי: נלחמנו.
אורנה ורקוביצקי: את מי זה מעניין?
גילה גמליאל: מתי זה היה, לפני שנתיים?
קריאות: עכשיו.
גילה גמליאל: היה צריך לקום קול צעקה כבר בתקופה ההיא.
גילה גמליאל: מה שקורה היום, מדובר על חקיקה שעברה טרם זמננו, החלטות שהתקבלו טרם זמננו.
רלי בן-דוד: את עוד לא היית חברת כנסת, אבל מדובר באותה ממשלה.
ברכה ארג'ואני: הזעקה הייתה קיימת, אבל זה נפל על אוזניים אטומות.
גילה גמליאל: מה שקורה בפועל היום, בדיעבד להילחם זה בטחנות רוח.
גילה גמליאל: עכשיו מן הראוי ומן החובה במזעור הנזקים, וממש חובה להעביר את הדחייה הזו ליוני.
גילה גמליאל: זה יהיה בלתי נסבל.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו נשמח מאוד אם תעזרי לנו.
גילה גמליאל: בגלל זה אנחנו מעלים את זה.
גילה גמליאל: מלבד הנתון העובדתי של הסתגלות לקיצוצים, הקיצוץ וחובות של חצי שנה בגלל בעיות ביורוקרטיות – מן הראוי לקחת את זה קודם כל בחשבון.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו התרענו מראש שינואר 2003 זה לא ראלי, וביקשנו שבחקיקת חוק ההסדרים מועד התחולה מראש לא יהיה ינואר, ולמרות הכל האוצר הכניס את מועד התחולה.
מרים שמלצר: הכנסת הצביעה על זה.
גילה גמליאל: מדובר על כנסת קודמת.
גילה גמליאל: אני לא רוצה לשפוט ולחלק ציונים, אבל בשביל זה אנחנו כאן כדי למזער את הנזקים במגבלות היכולת שלנו.
גילה גמליאל: אני רוצה לשאול: על אילו סכומים מדובר?
גילה גמליאל: אני מדברת על הפער של החצי שנה, לא על כל אישה, אלא על כל סכום.
אורנה ורקוביצקי: אם ההפחתה הממוצעת היא של 700 שקל, כפול 6 זה 4200 שקל חוב ממוצע לאישה.
גילה גמליאל: לא על זה דיברתי.
גילה גמליאל: הסכום מבחינה תקציבית.
מרים שמלצר: בין 900 למיליארד שקל.
גילה גמליאל: לגבי כל החצי שנה הזאת?
אורנה ורקוביצקי: החוב את מדברת?
גילה גמליאל: נושא הוא נשים חד הוריות בראייה אחורה לגבי קצבאות.
אורנה ורקוביצקי: אנחנו נדע בחודש הבא.
גילה גמליאל: אני רוצה שתעבירו את כל הנתונים האלה לשולחני, בבקשה.
רלי בן-דוד: אני חייבת לביטוח לאומי כסף עכשיו, את מבינה, נולד לי חוב חדש.
רלי בן-דוד: אם לא הספיק לי החשמל, ארנונה והטלפון שניתקו לי, אז יש לי עכשיו עוד חוב.
גילה גמליאל: גם לא רק שלא שמענו פה בשורות טובות, נראה לי שהישיבה הזאת הובילה להבנה עד כמה המצב עוד יותר קשה.
ויקטור כהנא: אני רוצה להגיד כמה מילים על החד הוריות כאדם שמכיר אותן מקרוב.
ויקטור כהנא: אני רוצה להתריע על הסכנות.
ויקטור כהנא: אין לי שום בעיה עם הביטוח הלאומי כי אני מכיר את הנציגות שלהם.
ויקטור כהנא: הסכנות הן רבות, ואנחנו נמצאים במצב מאוד מסוכן.
ויקטור כהנא: אין לי יותר מה להגיד.
גילה גמליאל: אני חושבת שאמרת בזה את הכל.
ויקטור כהנא: אני לא מסוגל להוסיף.
מרי חדאייר: הנושא של מתן היתר לנשים חד הוריות לתרום את הכליה הוא מאוד שערורייתי.
מרי חדאייר: מפה אנחנו חייבות, כל מי שעוסק בתחום לא לאפשר, ובאופן מיידי להקים צעקה שהנושא הזה לא יתגלגל: להפסיק את כל ההתארגנות הזאת של החד הוריות לתרום כליה.
מרי חדאייר: זה שערורייתי ביותר.
גילה גמליאל: אף אחד לא מאפשר, זה לא נתון לשיקול של מישהו מטעמנו.
גילה גמליאל: חשוב להבהיר שהיום זה אפילו לא בגדר "לא חוקי", זה האבסורד שדיברנו עליו.
ויקטור כהנא: אני מאמין שבזמן הקרוב ביותר – כמו בכיכר הלחם, כיכר המדינה – עקב מחסור בדירות, הנה לדוגמה: אם חד הורית מכפר סבא, חברה בעמותה שלי, עומדת להיזרק החוצה.
ויקטור כהנא: היא קטועת רגל אחרי אירוע מוחי – אני אישית מטפל בה.
גילה גמליאל: אני אשמח אם תעביר אליי את המקרה הפרטי הזה, ונראה מה ניתן לעשות.
גילה גמליאל: לא מתקבל על הדעת דבר כזה – לא רק אם חד הורית, אלא עם נכות קשה.
ויקטור כהנא: לאישה כזו לא עוזרים, אז בטח שלא עוזרים לאף אחת אחרת.
גילה גמליאל: אני אשמח אם תפנה אליי באופן אישי על המקרה הפרטי שלה, ונראה מה אפשר לעשות עם המשרדים השונים.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם על כך שהגעתם לכאן.
גילה גמליאל: אני רוצה לסכם בקצרה את רוח הדברים שהועלו בישיבה.
גילה גמליאל: מלבד התחושה הקשה בגלל הקיצוצים טרם התכנית הכלכלית הזאת – אין משהו בתכנית הכלכלית הזאת שאנחנו יכולים להצביע בעד או נגד משהו שישפר את המצב – מדובר בתקציב שכבר עבר הרבה לפני שהגענו לכאן.
גילה גמליאל: יחד עם זאת, אני קוראת בשם הוועדה לפנות לכל הדרגים שצריך שאת החובות לא יגבו, חלילה, רטרואקטיבית מאנשים בגלל החקיקה.
גילה גמליאל: אני מניחה שאף אישה לא לקחה את זה בחשבון, אף אחת גם לא הייתה מודעת לכך; יחד עם זאת, גם אם מתקבלות החלטות – אם הן לא יישומיות בגלל בעיות ביורוקרטיות – מי שסופג את הגזרות של ההורדה בהכנסה בגלל הקיצוצים לא צריך לספוג את החובות הרטרואקטיביים, חצי שנה אחורה.
גילה גמליאל: לא מתקבל על הדעת שכל משפחה תצטרך לספוג סכום של למעלה מ- 4000 שקלים בעוד שלגמור את החודש במגבלות הקיימות זה כבר בעיה נתונה.
גילה גמליאל: אנחנו נפעל כדי שהנושא הזה לא יקבל את הביטוי שלו.
גילה גמליאל: אני רוצה לצאת מכאן בקריאה לנשים שהגיעו למצב סוציו-אקונומי מחפיר שמוביל אותן לחשוב על סחר באברים מגופן, למנוע את זה חד-משמעית; זאת לא הדרך, זה לא הפתרון.
גילה גמליאל: יש בעיות, יש מגבלות – אפשר תמיד לפנות אלינו בבעיות אישיות, אבל בבעיות הכלליות מנסים לראות איך אפשר לפתור את זה בדרכים של עידוד היציאה לעבודה, למעגל התעסוקה, להשתלב בו כמו שצריך; כדי שנשים חד הוריות שיש להן ערך מוסף של המצוקה האישית שלהן לא יצטרכו להתמודד עם הבעיות האלה.
גילה גמליאל: יש חובה לפעול בכל מה שקשור בעיגון זכויות, מעונות יום, הכרה בהוצאות האלה כהוצאה מוכרת ובסבסוד למי שצריכה; החלת יום לימודים ארוך צריכה לקבל את הביטוי הראוי, במיוחד במקומות הבעייתיים כדי לפתור את המצוקה שילדים חוזרים בשעה 13:00 הבייתה, ויום עבודה במשרה מלאה זה אומר לחזור רק בשעה 16:00.
גילה גמליאל: זה מביא למצב בלתי אפשרי, ומהווה מכשול לנשים לצאת לעבודה.
גילה גמליאל: לגבי לשכות התעסוקה, אני קוראת בקריאה חד משמעית למנוע את הכפייה – אני ארשה לעצמי לקרוא לזה כפייה – על נשים חד הוריות לעבוד בשעות הערב, אם זה לא אפשרי מבחירתן האישית והיכולות הסביבתיות לקיים את זה.
גילה גמליאל: אני מקווה שיהיו בשורות טובות בנתונים האלה, אנחנו נעקוב אחר ההתפתחויות.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן ולנעול את הישיבה.
גילה גמליאל: ביקשנו להעלות את נושא ההטרדה המינית בצבא.
גילה גמליאל: בישיבה הקודמת דיברנו על אמצעי המניעה ונחשפנו לנתון הבא: 600 נשים מידי שנה עוברות הפסקת היריון.
גילה גמליאל: לצד הנושא הזה פורסם סק בעיתון "מעריב" ששיעור ההטרדות המיניות בצבא הוא מן הגבוהים.
גילה גמליאל: אני רוצה לקבל את הנתונים על כך, איך מטפלים בכך, ומה חומרת המעשים בנושא זה.
גילה גמליאל: כמו-כן, להוציא קריאה חד-משמעית מצד הוועדה לטיפול מחמיר ביותר בכל מפקד, קצין או בעל תפקיד אחר בצה"ל שמנצלים בבוטות את תפקידם בניצול מיני ובהטרדות מיניות של חיילות בצה"ל.
גילה גמליאל: התופעה עם השנים הולכת וקטנה, אך עדיין בצה"ל היא ידועה כתופעה, ויש מקום למגר אותה חד-משמעית.
גילה גמליאל: הרשות לתכנון כוח אדם במשרד העבודה והרווחה הוציאה דפי מידע על הטרדה מינית בצבא לפי דיווחי נשים לאחר שחרורן.
גילה גמליאל: שיעור ההטרדה המינית בצבא, לפי הנתונים שנמצאים בידינו מגיעה לשיעור גבוה מאוד – למעלה מ-16.4% בגילאי 20-45, גבוה יותר אפילו משיעור ההטרדה המינית בעבודה שעומד על 13%.
גילה גמליאל: זה לא מפתיע אף אחד מאיתנו כי מתקבל הרושם שעדיין לא הוטמעה מספיק המודעות לכך.
גילה גמליאל: עצם השימוש במילה "תופעה" מעידה על הטיפול המקיף שנזקק כדי לעקור אותה.
גילה גמליאל: לפי הממצאים, למעלה מ-45% מכלל הנשים שדיווחו שהוטרדו מינית בצבא, הוטרדו מינית פיזית, וכ- 80% מהנשים שדיווחו על הטרדה מינית פיזית ציינו שהוטרדו גם מינית-מילולית.
גילה גמליאל: אתם נכנסתם כאן לפילוחים של חילוניות ודתיות – כל ההבחנה הזאת פחות רלוונטית לצורך האמירה החד-משמעית שהשיעור הזה גבוה מאוד.
גילה גמליאל: אני אעביר לנציגות משרד העבודה את רשות הדיבור.
סוזי יוגב: אני לא יודעת על סמך מה הנתונים שמציג משרד העבודה; אנחנו עשינו מחקר עכשיוי בצה"ל, משנה זו עם אותם נתונים שאני התבקשתי להציג.
סוזי יוגב: השאלה היא האם לא נכון שנציג את הנתונים ואת המחקר שלנו, כי הנתונים של משרד העבודה מתבססים על חיילות ששירתו בעבר והשתחררו, ואילו לנו יש מחקר טרי.
גילה גמליאל: אנחנו נשמע עוד מעט גם את המחקר שלכם.
גילה גמליאל: לא צריך להקל ראש בנתונים שמתפרסמים גם אם הם נבחנו על-ידי נשים שסיימו את שירותן הצבאי ולא נמצאות במהלכו, ואולי לכן חוששות מהמפקדים.
גילה גמליאל: יש כתבה ב"מעריב" על סגן-אלוף שניסה לשכנע חיילת לא להתלונן נגד החבר שלו, אלוף משנה; זה נתון עובדתי ומצער, ובצבא זה שכיח.
גילה גמליאל: הנתונים האלה אותי, באופן אישי, לא מפתיעים, ואני אשמח לשמוע מה נעשה ומה ייעשה עוד בסוגייה הזאת, ומהם הנתונים העכשיוויים לפי הסקר שהצבא יציג.
גילה גמליאל: ברשותכם, אני ארצה לשמוע קודם את משרד העבודה.
אסנת פיכטלברג: נכתב בהזמנה וגם בעיתון שזה מחקר; זה לא מחקר, אלא סקר רחב בנושא תעסוקת נשים במסגרות לטיפול בילדים עד גיל 4.
אסנת פיכטלברג: זה סקר שהקיף נושאים רבים שקשורים לתעסוקת נשים, בין היתר: עד כמה האישה מרוצה מעבודתה, האם חוותה אפליות, האם היא שואפת להתקדם לתפקידי ניהול---
גילה גמליאל: אם אפשר, תתמקדי בנושא שלנו.
אסנת פיכטלברג: רציתי להציג את הקונטקסט, אז הציפיות הן בהתאם.
אסנת פיכטלברג: אנחנו שאלנו שתי שאלות לגבי הטרדה מינית: שאלה על העבודה ושאלה על הצבא.
אסנת פיכטלברג: רצינו לדעת מה היקף התופעה.
אסנת פיכטלברג: זה בעצם סקר גישוש, חיישן שבאמצעותו רוצים לדוג נושאים מעניינים.
אסנת פיכטלברג: המוגבלות שלנו היא שאין לנו מחקר, אלא סקר בן שתי שאלות על הטרדה מינית.
אסנת פיכטלברג: זה מאפשר לנו לאמוד את היקף התופעה, זה מאפשר לאבחן לפי אוכלוסיות שונות – כמה חשופות יותר להטרדות מיניות, ולא מאפשר לנו ניתוחים מעמיקים.
רשף חן: הייתה הגדרה מה זה הטרדה מינית או הנחתם שיודעים מה זה?
אסנת פיכטלברג: לא, הנחנו שיודעים.
אסנת פיכטלברג: תכף גם נאמר בדיוק מה הייתה לשון השאלה, כי הדרך שבה שואלים מאוד חשובה להיקף התשובות בנושאים כאלה.
אסנת פיכטלברג: בסקר נכללו רק נשים בגיל 20-45; היו נשים במצבים תעסוקתיים שונים: עובדות, מחפשות עבודה, לא עובדות ולא מחפשות.
אסנת פיכטלברג: הריאיונות היו טלפוניים וארכו בערך 15 דקות – זה ריאיון מאוד ארוך, ושתי שאלות לגבי הטרדות מיניות.
אסנת פיכטלברג: הריאיונות התבצעו בשנת 2000.
אסנת פיכטלברג: דף המידע מביא נתונים בבהירות ובפשטות, זה לא מחקר, ולכן לא נכנס לניתוח מעמיק.
אסנת פיכטלברג: אין לנו ספק שהנושא הזה מעניין וחשוב שהציבור יידע.
אסנת פיכטלברג: חשוב לי להסביר שעסקנו בנושא הזה כי רצינו קבוצה השוואתית עם קבוצה אחרת.
רונית הריס-אולשק: קודם התחלנו בדף מידע.
אסנת פיכטלברג: רצינו קבוצה השוואתית, וצה"ל הייתה קבוצה מתאימה גם משום שיש שם יחסי עבודה, וגם מכיוון שזה שלב לפני שוק העבודה.
גילה גמליאל: אני מבקשת להתמקד בנתוני הסקר.
רונית הריס-אולשק: השאלה כפי שנוסחה בסקר היא:
רונית הריס-אולשק: "האם קרה לך אי פעם שהוטרדת מינית, מילולית או פיזית בצבא או בשירות לאומי על-ידי מפקד או עמית?" האופציות האפשריות לבחירה: כן – גם מילולית וגם פיזית; כן – מילולית; כן – פיזית; לא הוטרדה.
רונית הריס-אולשק: למטרות סטטיסטיות, מילולית וגם פיזית ואת פיזית חיברתי ביחד, לפי דרגת החומרה הגבוהה ביותר.
רונית הריס-אולשק: לפי המדגם, לאחר שקלול הנתונים עובדו מתוך כ- 1800 נשים ששירתו בצבא, והן קרוב ל- 65% מכלל הנשים בסקר.
רונית הריס-אולשק: הנשים בגילים שבין 20-45 שנשאלו על תקופת שירותן הצבאי; לחלקן הזיכרון עדיין טרי, ואילו לגבי האחרות עברו שנים רבות מאז השירות.
רונית הריס-אולשק: לכן אין השפעה של המימד הזה – יש השפעה לטובה, ולא לרעה משום שככל שחולף הזמן הדברים נראים פחות חמורים, ומה שנראה חמור פעם – נשכח היום; מצד שני, ככל שחולף הזמן רואים דברים באובייקטיביות - מה שחיילת חשבה בגיל 18 שזה לא נעים, היום היא יודעת שזו הטרדה מינית.
רונית הריס-אולשק: דבר נוסף, החוק למניעת הטרדה מינית יצא בשנות ה- 80---
קריאות: בשנת 98'.
רונית הריס-אולשק: סליחה.
רונית הריס-אולשק: יכול להיות שהיום נשים יודעות טוב יותר לומר מהי הטרדה ומה לא.
רונית הריס-אולשק: לפי אומדן, כ- 95,000 נשים דיווחו על הטרדה מינית, והן 16.4% מן המשרתות בצה"ל.
רונית הריס-אולשק: לשם השוואה, בשוק העבודה דיווחו רק 12.8% על הטרדה מינית.
רונית הריס-אולשק: על פניו אין פער כל כך גדול, אבל השירות בצבא נמשך שנתיים, והוותק בשוק העבודה הוא בממוצע 9 שנים, לכן ההטרדה המינית נמשכת יותר שנים.
רונית הריס-אולשק: 7.4% מתוך 16.4% דיווחו על הטרדה פיזית, ו- 9% דיווחו על הטרדה מילולית.
רונית הריס-אולשק: לפי גיל, אפשר לראות ששיעור המוטרדות פחת עם השנים:
רונית הריס-אולשק: 19.3% נשים בגיל 40-45 ו- 15% בגילים הצעירים יותר, 20-29.
רונית הריס-אולשק: עיקר הירידה הוא בהטרדה מינית פיזית: 11.3% דיווחו על הטרדה פיזית בגיל 40-45, והמספרים ירדו ל- 5.1% בגילים 20-29.
רונית הריס-אולשק: מבחינת רמות השכלה שונות, נמצא כי דיווח של נשים בעלות 16 שנות לימוד הוא הגבוה ביותר, קרוב ל- 21% לעומת נשים 14% שלהן 12 שנות לימוד.
רונית הריס-אולשק: מצד אחד, 16 שנות לימוד זה אחרי שהן השתחררו מהצבא, אבל האחוזים הגבוהים מעידים על יותר מודעות לחוק ולפרטיו ברמות השכלה גבוהות ולכן זה מעיד על תת-דיווח של נשים ברמות השכלה נמוכות יותר – עד 12 שנות לימוד.
רונית הריס-אולשק: נמצא שיעור של נשים שדיווחו על הטרדה מינית בשני המוקדים: צבא ועבודה, והן מהוות 5.6% מכלל הנשים ששירתו בצבא ונטלו חלק בכוח העבודה בשלב זה או אחר בחייהן.
רונית הריס-אולשק: הנתונים אינם מלמדים על כמות ההטרדות, אלא על היקף הנשים שהוטרדו אי-פעם; כלומר, לא שאלנו "כמה פעמים הוטרדה".
רונית הריס-אולשק: אין גם רמז לזה שאישה הוטרדה בצבא או בעבודה, וזה משהו באשמתה.
רבקה שקד: מה זה באשמתה?
רבקה שקד: תמחקי את המילה הזאת.
גילה גמליאל: לא הבנתי את האמירה.
רונית הריס-אולשק: אני מנסה להסביר.
רונית הריס-אולשק: לא שאלנו אף אחת אם הטרידו אותה יותר מפעם אחת בצבא או בעבודה; יכול להיות שזה קרה, וזה יעלה את אחוזי ההטרדה המינית.
קריאה: את מתכוונת לכך שזו הערכת חסר.
רונית הריס-אולשק: זה מה שאני מנסה להגיד.
אסנת פיכטלברג: לפי החישוב שלנו, אמורות להיות כ- 1000 מתלוננות בשנה בצבא.
סוזי יוגב: צה"ל הוא אחד הארגונים הכי מסודרים בהצגת הנתונים ובאיסוף הנתונים לסוגיית ההטרדה המינית.
סוזי יוגב: אנחנו מציגים בוועדה פעמיים בשנה את נתוני ההטרדה המינית.
סוזי יוגב: בפעם הראשונה בצה"ל קיימנו מחקר אמפירי, לא סקר, שמציג את תפיסת החיילות על סוגייה זו בתוך הצבא.
סוזי יוגב: אני מזמינה את רמ"ד מחקר להציג את הנתונים.
סוזי יוגב: תוך כדי המחקר אנחנו נשתול גם את מעקב הדיווחים הרשמי.
שרית עמרם: המחקר נעשה בחסותה של ד"ר שרה בן דוד והחוקרת אורנה לוי-ששון מאוניברסיטת בר-אילן.
שרית עמרם: המחקר נעשה על מדגם מייצג של חיילות וקצינות בשירות חובה.
גילה גמליאל: לקראת סוף השירות?
שרית עמרם: באמצע.
שרית עמרם: בתחילת השנה השנייה שלהן.
גילה גמליאל: כמה חיילות?
שרית עמרם: 1112 חיילות הודגמו בסקר.
שרית עמרם: שיעור החזר של 41%, זה שיעור גבוה יחסית לסוג כזה של מחקר.
שרית עמרם: המחקר הועבר בצורת שאלון אנונימי לביתן של החיילות, הן לא קיבלו את השאלון במסגרת העבודה, אלא בבית יכלו לדווח אישית ואנונימית.
גילה גמליאל: וכולן החזירו אותו?
שרית עמרם: לא.
שרית עמרם: אמרתי, שיעור החזר – 41%.
גילה גמליאל: לא, כמה אתם שלחתם?
שרית עמרם: לכ- 3300 חיילות שלחנו.
גילה גמליאל: החזירו לכם גם חיילות שלא הוטרדו מינית?
שרית עמרם: כן, בוודאי.
שרית עמרם: זה מדגם מייצג של כלל חיילות החובה.
גילה גמליאל: אני מנסה לחשוב, חיילת שלא הוטרדה מינית, למה שתחזיר את הטופס?
שרית עמרם: את שואלת אם יש הטיה במדגם.
גילה גמליאל: נניח מגיע חוזר כזה לחיילת שלא הוטרדה מינית.
גילה גמליאל: מה מניע אותה לשלוח את הטופס חזרה אליכם?
שרית עמרם: הם שלחו.
אורנה לוי-ששון: את היית מצפה ל- 100% שיוטרדו מינית במחקר כזה?
רשף חן: זו הטיה מסוימת.
גילה גמליאל: אני רק מנסה להבין, אם הדברים האלה נלקחו בחשבון.
שרית עמרם: מאחר שהשאלון אנונימי אי אפשר לנתח אם יש הטיה או אין הטיה.
שרית עמרם: כדי לקבל שיעור החזר גבוה, השאלון היה אנונימי.
שרית עמרם: מרבית החיילות בצבא נחשפו לסוג התנהגות מטרידה מינית כלשהי.
שרית עמרם: יש כאן מדרג של חומרה: תקיפה מינית – 7% ועד חשיפה לרמיזות פוגעות – 81%.
שרית עמרם: התוצאות מדברות בעד עצמן.
רבקה שקד: מה המקסימום?
רבקה שקד: המשטרה, למשל, 92%.
שרית עמרם: 81% בהתנהגות של הטרדות מיניות.
רבקה שקד: יכול להיות שיש כאלה ששייכות לשתי הקטגוריות.
רבקה שקד: אני שואלת כמה דיווחו בסך הכל על הטרדה מינית?
שרית עמרם: נגיע לזה בהמשך.
שרית עמרם: עניין אותנו לדעת כיצד החיילת תופסת מהי הטרדה מינית, איך היא מזהה אותה.
שרית עמרם: מצאנו שני ממצאים בולטים: השיפוט שלה מושפע מאוד מההקשר שבה אירעה ההתנהגות; למשל, מבט מכוון של חייל לחזה החיילת – 46% מהחיילות תפסו את זה כהטרדה מינית, לעומת הצעת שירותי עיסוי – 16% הציגו את זה כהטרדה מינית.
רשף חן: יש כאלה שלא חשבו שזו לא הטרדה מינית?
שרית עמרם: 16% חשבו שזו הטרדה מינית; זה יחסית נמוך לעומת מבט מכוון של חייל על חזה של חיילת או רמיזה על פעילות מינית.
שרית עמרם: מדרג החומרה 16%, 30%, 46% הוא אלמנט של שיפוט חומרת ההתנהגויות.
שרית עמרם: כששאלנו אותן האם ההתנהגות הזו באה מצד מפקד – המדרג נעלם.
שרית עמרם: קרוב ל- 70% מהחיילות טענו שיש הטרדה מינית כאשר זה בא מצד המפקד.
שרית עמרם: הממצא השני, הוא מי מבצע את ההטרדה המינית; הסיכוי להטרדה מינית נתפסת עולה משמעותית כשמדובר במפקד.
שרית עמרם: לדוגמה, נשיקה בטקס הענקת דרגה – אם זה בא מצד חייל, 1 מתוך 20 חיילות דיווח על כך כהטרדה מינית, ואילו מצד מפקד היחס הוא 1 מתוך 5, כלומר, יחס הרבה יותר גבוה.
שרית עמרם: מודעות: כאשר שאלנו ישירות חיילת: "האם במהלך שירותך הצבאי הוטרדת מינית?
שרית עמרם: " הממצאים היו כדלקמן: 1 מכל 5 חיילות מעידה כי הוטרדה מינית במהלך השירות הצבאי.
רבקה שקד: רק 20%.
רבקה שקד: זה נראה לי קצת מוזר.
שרית עמרם: כפי שרבקה מציינת בצדק, יש כאן תופעה של תת-דיווח.
שרית עמרם: במחקר עצמו – לא דיווח לגורמים רשמיים בצבא – 21% מעידות על הטרדה מינית; כבר אנחנו רואות צמצום גדול.
אלה גרא: זה חוסר עקביות.
מרי חדאייר: בדיוק.
מרי חדאייר: השאלה היא איך הם מגדירים הטרדה מינית.
אלה גרא: כשאת שואלת אותה ככה, זה לא, אבל אם מסתכלים לך בחזה – האם זו הטרדה מינית?
אלה גרא: היא אומרת "כן".
שרית עמרם: הסתכלות על חזה באופן פוגע, חשוב לציין את זה.
שרית עמרם: התת-דיווח הזה מושפע מכמה גורמים: כמו שנאמר כאן, זה עניין של מודעות, השכלה, וגם החשש להיות מתויגת כקרבן.
שרית עמרם: ניתוח של אותם 21% מעלה את הממצאים הבאים: אין הבדל גדול בשיעור ההטרדות המדווחות בין יחידות פתוחות לסגורות; אין הבדל גדול בין לוחמות, תומכות לחימה ועורפיות.
שרית עמרם: זה אפילו מפתיע.
רשף חן: איפה הייתן מצפים שיהיה?
סוזי יוגב: ביחידות סגורות.
שרית עמרם: אין הבדל גדול בין מקצועות שונים: במקצוע של פקידה לבין מקצוע של מאבטחת מתקנים.
שרית עמרם: ממצא מעניין נוסף שנמצא במחקר הוא ששיעור נמוך יותר של דיווחים נמצא בסביבת עבודה מאוזן מגדרית; פער של 10% לטובת הסביבה המאוזנת, כמובן.
אבשלום וילן: מה זה סביבת עבודה מאוזנת מגדרית?
שרית עמרם: מיעוט נשים בסביבת העבודה, לפי דיווח החיילות.
שרית עמרם: לפי דרגות: שיעור הוותיקות המדווחות על הטרדה מינית גבוה משיעור הצעירות.
רשף חן: זה יכול להיות גם פשוט נתון סטטיסטי.
שרית עמרם: בדיוק, הוא צודק בגלל אופי השאלה.
שרית עמרם: הממצא השני הוא ששיעור הקצינות בחובה שמדווחות על הטרדה מינית גבוה משיעור החוגרות.
שרית עמרם: נכון שהגרף הזה מוטה משום שהשאלה איננה מוגבלת בזמן; לא שאלנו אותה "במהלך השנה האחרונה", אלא "במהלך שירותך הצבאי".
שרית עמרם: לכן, ככל שאת יותר בארגון הצבאי את חווה יותר הטרדות מיניות.
שרית עמרם: חשוב לציין בפני הוועדה, שדרג הקצונה הוא חלש מבנית, חשוף להטרדות מיניות.
שרית עמרם: זה אולי קצת פרדוכסלי מאחר שהן קצינות, אבל הן זוטרות.
רשף חן: בדקתם האם זה נחשב לגיטימי יותר בעיני הקצינים?
רשף חן: אותו סגן אלוף יגיד שעם חוגרת הוא לא יעלה על דעתו, אבל קצינה – אנחנו שווים.
שרית עמרם: השאלה שלך במקום, והיא ראויה למחקר המשך, לא בשאלון.
שרית עמרם: רוב ההטרדות מבוצעות על-ידי חיילים – כ-50% מההטרדות.
שרית עמרם: הממצא הזה נכון גם במערכת הדיווחים הרשמית של הצבא, לא רק במחקר, ושיעור ניכר מבוצע בידי מפקדים – 33%.
שרית עמרם: שליש מהמפקדים הם מפקדים ישירים שמבצעים הטרדה כלפי החיילת.
רשף חן: מה זה 2%?
שרית עמרם: חייל ביחידה, חייל ביחידה אחרת וטירונים חניכים.
רשף חן: הכוונה היא לפקודים?
שרית עמרם: כן ולא.
שרית עמרם: יכול להיות שטירונים נמצאים בבסיס טירונים.
סוזי יוגב: הכוונה היא לחיילים השווים לה בדרגה.
סוזי יוגב: כשזה מפקדים יש תמיד מערכת יחסים הררכית, מישהו שנמצא מעליה בדרג פיקודי.
רשף חן: לא הבנתי את ההבחנה.
סוזי יוגב: היא יכולה לשרת ביחידה כלשהי ולבקר חבר שלה ביחידה אחרת שבה מישהו הטריד אותה.
סוזי יוגב: לא ביחידת האם שלה.
שרית עמרם: דיווח וטיפול: הממצאים מאוד מעניינים.
שרית עמרם: 21% שדיווחו על הטרדה מינית נשאלו שאלה פתוחה: "האם פעלת בתגובה להטרדה המינית?", 50% אמרו שלא פעלו כלל.
שרית עמרם: כששאלנו את אותן נשים שכן פעלו בתגובה לכך, 50% הנותרות: 50% מתוכן אומרות שהטיפול שלהן הוא עצמאי מול המטריד.
שרית עמרם: זה נשאר בינן לבין המטריד.
שרית עמרם: 30% פונות אל מפקד – זה שיעור גבוה מאוד.
שרית עמרם: כשחיילת בוחרת לפנות לערוץ פנייה מסוים, המפקד הוא ערוץ הפנייה המועדף שלה.
רשף חן: זה לא טוב.
שרית עמרם: תזכרו את הנתון הזה מול הנתון הקודם: המפקדים מטרידים.
שרית עמרם: פניות אל גורמים רשמיים הן 10%.
שרית עמרם: הדפוס הזה אפיין גם את המקרים הקלים וגם את החמורים.
רשף חן: במידה שווה לחלוטין?
שרית עמרם: כן, אין הבדל.
גלי עציון: את יודעת כמה מתוכן זומנו לפי"ר?
שרית עמרם: כרגע לא.
שרית עמרם: אפשר לפלח את זה.
שרית עמרם: בשקופית זו יש דיווח מספרי-רשמי.
שרית עמרם: חיילת שדיווחה למעקב הרשמי בצבא, לא במחקר עצמו.
שרית עמרם: כאן יש מספרים כי השיעור הוא נמוך מאוד; אי אפשר לאפיין את זה באחוזים.
שרית עמרם: זה המשך של צמצום ותת-דיווח במשפך שראינו מתחילת הצגת הממצאים.
שרית עמרם: אם בהתחלה ראינו שיש צמצום במודעות להטרדה מינית, כאן אנחנו מגיעים לדיווח הרשמי; החיילת פונה לגורם צבאי ואומרת שהיא הוטרדה מינית.
שרית עמרם: המספרים מאוד קטנים.
סוזי יוגב: חשוב לציין ששיא הדיווחים היה בשנת 99' – בג"צ ניר גלילי עשה ללא ספק תהודה מאוד גדולה.
גילה גמליאל: בשנת 98' חוקק החוק.
שרית עמרם: החוק והבג"צ.
אלה גרא: מתי היה המקרה של איציק מרדכי?
קריאה: באותה שנה היה גם בג"צ בר-אשר.
סוזי יוגב: אחר-כך היו גם בג"צים של משרד הביטחון.