GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טליה לבני: אני מבקשת שינוי סביבה, ואני אומרת שאני אשלם למעסיק בשביל זה.
רובי נתנזון: לגבי המעסיקים, חייבים לפתח מנגנונים כדי למנוע ניצול יתר, או ניצול בכלל, של ההטבות האלה.
רובי נתנזון: למשל, לא יתכן מצב שמעסיק יפטר מישהו או מישהי, כדי להעסיק מישהי אחרת במטרה לקבל את ההטבות האלה.
רובי נתנזון: חייב שיהיה לו עסק עם לפחות 5 עובדים, חייבים להבטיח שמדובר כאן על תוספת ולא על סבסוד עבודה קיימת.
רובי נתנזון: חייבים להבטיח שהסבסוד הזה יהיה מוגבל בזמן, ולא יהיה לנצח.
רובי נתנזון: יש שנה ראשונה ויש שנה שנייה, ובמהלך הזמן חייבים לחזק את מקומות העבודה על מנת שהסבסוד הזה לא יהפוך למשהו שהוא לעולם ועד, כי לא על זה מדובר.
רובי נתנזון: מדובר על עידוד ראשוני כדי "להקפיץ מדרגה", אחר כך צריך לפתח מנגנונים כדי שיחזקו, למשל דרך הכשרה מקצועית.
אתי לבני: כתבתם שהעידודים האלה הם לשנה שנתיים או שלוש?
רובי נתנזון: לא פה, אבל במחקר כן.
רובי נתנזון: מאוד הופתעתי כשדובר כאן שהם ירדו מהעניין הזה של עידוד מעסיקים.
רובי נתנזון: הרי הם וויתרו על הדבר הזה כאשר הם ראו את כל ה"עליהום" שהתחיל מכל הכיוונים מש"ס וכל מי שבא עם איזושהי הצעה חלופית, הוא הצביע על המקור הזה וגם אנחנו היינו שותפים לחגיגה הזאת.
רובי נתנזון: לכן פתאום הם אומרים שזה כבר לא קיים, לכן כל ההצעות יורדות ואז יש לנו בעייה.
רובי נתנזון: אז אפשר בכל זאת לשאול, אם היו משאבים כל כך גדולים, וההצעה כאן מדברת על ממדים הרבה יותר קטנים למטרה הזאת, אז למה אחרי ארבע שנות קיצוצים של למעלה מ- 30 מיליארד שקל בתשלומי העברה, שלא לעשות איזשהו תיקון שלא מדבר על להחזיר את הקצבאות שהיו, אלא לעשות זאת בצורה ספציפית לגבי אלה שמצטרפים לשוק העבודה.
רובי נתנזון: אני לא חושב שזה יהיה כל כך פסול לדרוש את זה, וזה גם לא בגדר הגדלת הגירעון כביכול בצורה בלתי מבוקרת, או יצירת אי יציבות כלכלית וכן הלאה.
טליה לבני: הקטגוריה הבאה היא, העסקת נשים בשכר נמוך.
טליה לבני: לדעתי, אנחנו צריכים באיזושהי דרך לעודד מעסיקים להעסיק נשים בשכר גבוה יותר.
טליה לבני: אנחנו השארנו את כל הקריטריונים המדוייקים להנהלת הקרן, שהיא תשב ותקבע ואנחנו נשב עם רובי נתנזון שילווה את הנושא.
טליה לבני: זו יכולה להיות חשיבה, וזה יכול להיות כאן במידה ותרצו שהוועדה תחליט לדון ולגבש את הקריטריונים לקרן, ואז אפשר מייד להכניס זאת לחקיקה, אבל אם לא אז זה יכול להיעשות על ידי פרסום ברשומות.
טליה לבני: אני חשבתי שזה נכון להשתמש בכלי הזה, גם כדי לעודד העסקת נשים בשכר גבוה יותר, וזה גם אומר משרות בכירות יותר.
אתי לבני: זה לא נראה לך בעייתי?
אתי לבני: כי זה לא מגביר את כמות העובדות.
טליה לבני: לא, כי אם הוא יעסיק נשים בשכר של 10,000 ש"ח אז עליהן הוא יקבל מענק, אבל אם הוא יעסיק אותן בשכר מינימום אז הוא לא יקבל.
טליה לבני: אני אסביר כיצד זה עובד, וזה מאוד פשוט.
טליה לבני: נניח ויש לי משרה בכירה של 10,000 ש"ח ואני צריכה להחליט האם להעסיק אישה או גבר, כדאי לי לקחת אישה כי זה יעלה לי 9,000 שקל לחודש, כך שכבר הרווחתי.
טליה לבני: זהו תמריץ פנימי, שכאשר יש לך משרות בכירות אתה מעדיף להעסיק נשים.
טליה לבני: אני לא אומרת לתמיד אלא אני אומרת רק לשנה או שנתיים, כי ברגע שהוא יתחיל הוא יראה שהיא מצויינת ויהיה כבר רגיל להעסיק אותה.
טליה לבני: אבל היום אם הוא צריך להעסיק במשרה גבוהה, הראייה היא שהוא מעדיף להעסיק גבר וזו עובדה כי אנחנו רואים את המספרים.
טליה לבני: לכן אני אומרת, שעד רמה מסויימת יהיה לו כדאי.
טליה לבני: זה סעיף קצת בעייתי, אבל צריכים לנסות.
טליה לבני: לגבי אמהות עובדות לילדים עד גיל 18, בשכר שלא יפחת מהשכר הממוצע במשק.
טליה לבני: הוא יקבל עידוד על כך, ולפעמים זה יהיה לו כדאי.
טליה לבני: אם נניח מחליטים שנותנים לו 500 שקלים, אז כדאי לו לתת לה שכר יותר גבוה.
טליה לבני: היום כדאי לו להעסיק נשים בשכר מינימום, וזה בגלל שהן מוכנות לעבוד גם בשכר מינימום.
אתי לבני: גם זה נראה לי סעיף בעייתי, כי פה את נכנסת למקומות אחרים.
טליה לבני: אני לא בטוחה, כי אני נכנסת לעניין של הפלייה בין גברים ונשים.
טליה לבני: הקרן היא לעידוד נשים, כמו שיש קרן לצורך עידוד עסקים קטנים.
טליה לבני: אני מודעת לכך שאני נמצאת במצב שלפי דעתי, כל עוד אנחנו נמצאים בעולם שצריך העדפה מתקנת, זו תהיה מטרה חברתית שתעמוד בפסקת המגבלה של חוקי היסוד.
גלי עציון: בעקבות גם הדיונים שהיו אתמול, אני רואה וזה כנראה מסביר איך אנחנו כל הזמן במצב של התנצלות, על זה שנשים אולי יעיזו לקבל משכורות קצת יותר גבוהות.
גלי עציון: כנראה זה מסביר חלק מהבעיות, כי בכל סעיף ובכל נושא בכל דיון, כאשר מדברים על משהו לנשים כדי שירוויחו יותר, אנחנו ישר אומרים: אוי ואבוי, זה לא חברתי וכו'.
גלי עציון: אני אמרתי את זה אתמול ואני אגיד זאת שוב, לא אומרים את זה על מיליון דברים אחרים, אבל מותר לנו גם להרוויח משכורת מכובדת, זו לא בושה.
גלי עציון: הרי אנחנו 50% משוק העבודה, מדוע שלא נהיה גם 50% ממקבלי המשכורות הגבוהות.
טליה לבני: אנחנו לא נמצאות במצב של פעם וחצי שכר ממוצע.
טליה לבני: אתמול ביקרתי במפעל "עלית", שם התחלתי לשאול על רמות ניהול נשים גברים, ואמרו שמאז ש- "עלית" הפכה להיות "עלית-שטראוס", אז שטראוס חיזק את הצד הנשי.
אתי לבני: את עושה את התיקון ע"י שעות נוספות בבית, את עושה ע"י מעונות, אבל כאן את עושה דבר אחר.
טליה לבני: זה במגזר הציבורי.
טליה לבני: פה אני אומרת, אם אתה מעסיק אישה ונותן לה 10,000 ש"ח אני מעודדת אותך.
אתי לבני: ומה עם העלייה הרוסית והאתיופית וכד'?
טליה לבני: האישה יכולה להיות רוסיה, או אתיופית.
תמי אלמוג: לאור ההערה האחרונה, אני מבקשת לציין שלמעשה אנחנו מדברים על איזשהו תיקון שישנה או ישפר את המצב, ואני רואה זאת בשני מסלולים שחייבים להיות מקבילים.
תמי אלמוג: מסלול אחד, זה מה שמוצע פה, ע"י איזשהו חוק שמעודד ונותן תמריצים שהוגדרו כאן כ- 'לתקופת ביניים'.
תמי אלמוג: המסלול השני, הוא למעשה הדבר הכי חשוב ובסיסי.
תמי אלמוג: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שהגורמים המבניים בסביבת העבודה, מהווים חסמים לכניסה של עבודת נשים וקידום נשים במסגרות האלה, הן בסקטור הציבורי והן בסקטור הפרטי.
תמי אלמוג: לכן המסלול השני, הוא באמת תיקון חקיקה.
תמי אלמוג: אני ממשרד התמ"ת ואני יודעת שהלשכה המשפטית במשרד התמ"ת, הכינה תזכיר חוק לתיקון חוק עבודת נשים, כאשר התיקון הולך להתמקד בהתאמת הוראות החוק של עבודת נשים, במישור המהותי לגבי כל העניין של הגנות כאלה ואחרות, והמישור השני זה שוויון בין המינים.
תמי אלמוג: הדבר האחרון, שהוא בעייתי בחוק, זה הסדרת כל הנושא של הפיקוח והאכיפה.
תמי אלמוג: התזכיר הזה כבר הוכן, והבנתי שהוא כבר הופץ, וזה צריך להיות הבסיס.
תמי אלמוג: כמובן שב- 'ה' כפי שאמרנו מדובר על נשים שלא עבדו 12 חודשים, וגם כאן אני רוצה שזה יהיה שכר שלא יפחת מפעם וחצי שכר מינימום.
תמי אלמוג: אחרת, בסעיף הזה אנחנו ניתן לכל חברות כוח האדם המעסיקות נשים בשכר מינימום, ניתן להן "מתנה" מהקרן, וזה בשום פנים ואופן לא.
תמי אלמוג: לכן בסעיף הזה, בפירוש הוצאתי את כל חברות כוח האדם במודע.
אראלה גולן: מה את עושה עם נשים שילדו במשך הזמן הזה?
טליה לבני: זה לא משנה, כי אני אומרת שהיא לא עבדה 12 חודשים.
טליה לבני: אני רוצה שהיא תיכנס, אבל אני לא רוצה לעודד כניסה לעבודה בשכר מינימום.
טליה לבני: ב- 'ו', אלה עובדות שעבדו דרך חברות כוח אדם והן תעבורנה להיות עובדות מן המניין.
טליה לבני: ב- 'ז', העלאת אחוז המשרה.
טליה לבני: ב- 9, יש עניין של קידום ברמות תפקיד.
טליה לבני: צריכים לחשוב על דרך או מנגנון, שמעביד יוכל להראות שהוא מקדם נשים בכל רמות התפקיד, וכשהוא מגיע למצב של 50 – 50, הוא יהיה זכאי בהחלט למענקים.
טליה לבני: ההצעה כמובן היא, שראש הממשלה יהיה ממונה על ביצוע החוק, והרשות לקידום מעמד האישה תהיה פעילה בהפעלה.
אתי לבני: תודה רבה, כעת נפתח את הנושא לדיון.
רות דיין: אני פועלת לקידום יום חינוך ארוך בארץ, מתוך הבנה שהיעדר מסגרות יום לימודים ארוך, מונעות מאמהות לצאת לעבוד במשרה מלאה.
רות דיין: המטרה שלי היא אמהות עובדות במשק במשרה מלאה, הבעיה היא היעדר מסגרות, והפתרון הוא שהמדינה תיקח על אחריותה את כל נושא יום לימודים ארוך וחינוך חינם לגילאי 3 – 4.
רות דיין: יש חקיקה בנושא, אולם פשוט היא לא מיושמת.
רות דיין: אני לא חושבת שהבעיה היא המעסיקים, אלא האמא שיודעת שבשעה 12:30 הילד שלה משוחרר הביתה, האם יש מטפלת או אין מטפלת, מי יוציא אותו היום ומי יוציא אותו מחר וכד'.
רות דיין: אני אמא לשתי בנות בגילאים 3 ו- 5, ואי אפשר לעבוד כאשר הילדים משוחררים הביתה בשעה 12:30, אז אחד מההורים לוקח את הנטל, ובדרך כלל אלה האמהות.
רות דיין: אנחנו מדברים על שעה 15:00 או 16:00 שלא ממומן על ידי אף גוף, אני למשל משלמת מידי חודש למעלה מ- 3,000 שקלים נטו עבור שתי בנות, וזה לא מוכר לי בשום דבר.
רות דיין: אם נניח אני מרוויחה עד 5,700 שקלים, אני גם לא משלמת מס הכנסה.
רות דיין: לכן אני מבקשת מן הוועדה ומנעמ"ת, תפעלו ליישום חוק יום לימודים ארוך על כלל ילדי ישראל.
רות דיין: הילדים שלנו יקבלו יותר שעות לימוד, יותר שעות העשרה, יקבלו הזנה במסגרת הבית ספרית, והאמהות תוכלנה להתפנות לעבודה במשרה מלאה.
רות דיין: זה לא קריירה, 8:00 עד 16:00 זה בסך הכל יום עבודה ו- 60% מהנשים מרוויחות שכר מינימום.
רות דיין: לכן אני אומרת, בואו ונדאג שלכל אישה תהיה הזכות לעבוד במשרה מלאה, להעביר את נושא 0 – 3 למשרד החינוך, לעשות את זה דיפרנציאלי על פי רמת ההכנסה של ההורים, 3 – 4 ליישם את חוק חינוך חינם, הוא קיים כבר 20 שנה אבל לא מיושם.
טליה לבני: היום הסבסוד הוא לפי רמת הכנסה של ההורים.
טליה לבני: אם היום שני בני הזוג מרוויחים ביחד 12,000 או 13,000 שקל, ומדובר במשפחה בת 4 נפשות, שזו הדרגה האחרונה, הם מסובסדים ב- 20 שקלים, שבקטע הזה מדובר בסבסוד חסר משמעות, ומגיל 3 הם בכלל לא מקבלים סבסוד.
תמי אלמוג: המחיר המקסימלי במעונות הציבוריים, הוא עדיין מחיר סביר ביחס לפרטי.
תמי אלמוג: כלומר, במעונות הציבוריים העלות לפעוט הוא בסביבות 1,300 ש"ח ולתינוק 1,580 ש"ח, כאשר בפרטי זה 2,000 ש"ח ומעלה.
טליה לבני: אני סבתא לנכדים בני שנתיים וחצי ושנה, וכיום אני חווה את מה שחוויתי כשהייתי אמא חד הורית, וקיבלתי "אולקוס" רק מהלחץ של יציאה מהישיבות כדי להגיע למעון בזמן.
רחל דון יחיא: קודם כל אני מאוד מברכת את העבודה שנעשתה כאן, אני חושבת שההצעות הן טובות מאוד וחשובות מאוד.
רחל דון יחיא: אני רוצה להעיר שני דברים שוליים, מכיוון שכולנו בעצם יודעים שהבעיה הגדולה היא כסף.
רחל דון יחיא: יש המון הצעות מאוד טובות, וגם ההצעה להכיר בהוצאות של טיפול בילדים, זה פשוט כדי לעשות צדק.
רחל דון יחיא: אני רוצה להוציא את זה מתוך העניין שלא נהנים מזה, כי גם לפי מה שנאמר כאן כרגע, לעניות דעתי הפרשנות של החוק כפי שהוא קיים כיום, בלי שום תיקון של חקיקה אלא רק עם פעולה דרך בתי המשפט.
רחל דון יחיא: לא רק עם פרשנות שצריכה לאפשר לנכות את זה כהוצאה, שצריך להוציא אותה כדי לייצר את ההכנסה, אלא אם האישה לא מגיעה לסף המס אבל הבעל מגיע לסף המס.
רחל דון יחיא: אף אחד לא אמר שהאישה היא זו שמטפלת בילדים באופן רעיוני, זאת אומרת שאין שום סיבה שהבעל לא יוכל להכניס את זה אצלו.
רחל דון יחיא: אני מציעה, לא לזלזל בזה שהכרה בהוצאות טיפול בילדים כפי שזה, זה דבר שהוא קודם כל חשוב מבחינת הצדק והשוויון, ואם אין כסף אז שיורידו את זה ממקור אחר.
רחל דון יחיא: כך שזה קודם כל עושה צדק, וזה גם מעודד נשים שכן מרוויחות יותר והלוואי שירבו כאלה.
רחל דון יחיא: אני חושבת שזה מאוד חשוב לעודד נשים לצאת לעבוד, לא רק כדי להשלים את ההכנסה של המשפחה אלא גם כדי להתקדם ולעשות קריירה, להרוויח הרבה כסף וכך להצליח ולהוריד את זה מההוצאות שלהם.
רחל דון יחיא: זה גם מאפשר להוריד את הנטל מהבעל, כך שזה לא רק כמה עשירונים של נשים שייהנו מזה אלא יותר, כי המשפחה תהנה.
רחל דון יחיא: כמו כל הרעיונות הטובים, וכמו הרעיונות כאן, הבעיה היא הכסף.
רחל דון יחיא: הרי אנחנו יושבות כאן בוועדה של הכנסת, כי הכוח הוא מה שמביא את הכסף.
רחל דון יחיא: נשים בדרך כלל לא מצליחות להביא את הכסף, וזו הנקודה השנייה שאני רוצה לדבר עליה.
רחל דון יחיא: היו"ר אתי לבני שאלה קודם אבל מה יהיה עם האתיופים או הרוסים וכו', אני רוצה להגיד שמאז שאני מכירה את עצמי, זה טיעון שחוזר ועולה.
רחל דון יחיא: יושבים אנשים החל מהאוניברסיטה ואומרים: בואו ונדון עכשיו בעניין בעיית הנשים, אבל אז באים ואומרים אבל מה עם בעיית הערבים ובעיית עדות המזרח, הנכים והחולים וכו'.
רחל דון יחיא: כל ארגון דואג לשלו, יש ארגונים שנועדו לאפשר ולעודד אסירים משוחררים להתקבל לעבודה ומעודדים את מי שמעסיק אותם, יש ארגונים בעולם שעוזרים להעסיק נכים ואנשים עם מוגבלויות, ואף אחד לא מתנצל.
רחל דון יחיא: אנחנו לא צריכות להתנצל, אלא המטרה היא לעודד העסקת נשים.
רחל דון יחיא: אם זה במשרות בכירות יותר או בכסף גדול יותר, בעיניי הכל מוצדק לחלוטין.
רחל דון יחיא: לא צריך להתנצל ולא צריך לעשות את זה "בגמגום", אלא לנסות ולעשות את זה ככל שניתן.
רחל דון יחיא: כמובן, שיהיה איזשהו מדרג.
רחל דון יחיא: זאת אומרת, קודם כל אולי צריך להחליט על איזשהו סדר עדיפויות, לכן אני בהחלט חושבת שאת צודקת בעניין הזה, שצריך לקחת מתוך כל הרשימה הזו ולנסות להתמקד.
יהודית זוסמנוביץ': הסוגיה של העסקת נשים בשוק העבודה בישראל, וחלוקת הכנסות העוגה הלאומית, נתפסת כסוגיה ששייכת לנשים בלבד.
יהודית זוסמנוביץ': זו הבעיה שלכן הנשים, ותתמודדו איתה אתן.
יהודית זוסמנוביץ': בהצעה הזאת, אנחנו לא משאירים את הסוגייה הזאת לנשים בלבד, אלא קוראים לחברה כולה להתגייס לנושא, נשים וגברים כאחד, לדון בעניין כי החברה כולה תצא נשכרת ומתוגמלת.
יהודית זוסמנוביץ': כשיותר נשים תעבודנה ותיקחנה חלק בשוק העבודה, הן גם תהיינה מתוגמלות באופן הראוי וההוגן והחברה כולה תצא נשכרת מכך.
יהודית זוסמנוביץ': לכן, אני חושבת שההצעה הזאת היא הצעה טובה מאוד, ואני מבקשת מכל החברות לעמוד מאחוריה, ואני בטוחה שכולנו נראה בכך ברכה.
רבקה שקד: אני רוצה לחזור על מה שכולם אמרו פה, שזו באמת עבודה חשובה ומחקר חשוב, ואני מתארת לעצמי שכול הנוכחים בחדר הזה חותמים על כל מילה שנאמרה.
רבקה שקד: אני רוצה להתייחס יותר לפרקטיקה, וזה לדבר החקיקה.
רבקה שקד: אני מבינה שזה מעין "סיעור מוחות", לקראת אולי העבודה המהותית שבה אתם תצטרכו להחליט אם כן או לא לקדם את הנושא.
רבקה שקד: אנחנו חשבנו כאן מה יותר חשוב ומה הם סדרי העדיפויות, השאלה היא דווקא בדבר החקיקה צריך לקבוע דברים שונים, או להשאיר את הדברים הללו לאותה הנהלת הקרן, שהיא תוכל להחליט.
רבקה שקד: לקבוע איזשהו עיקרון להקמת קרן כזאת, מי ייתן את הכסף וכמה יתנו?
רבקה שקד: לקבוע את הרכבה של הקרן, ואלו פקטורים יילקחו בחשבון.
רבקה שקד: לגבי מינהלת הקרן, אני לא יודעת אם זה מספיק מאוזן, חסר לי למשל נציג משרד המשפטים, ואני חושבת שצריך לחשוב היטב על הקמה של מינהלת כזו ואיך היא תתפקד.
רבקה שקד: שאלה נוספת, כמו שיש הנחייה כזאת בפקודת הנזיקין ובחוקים אחרים, לגבי דין הממשלה, צריך לשאול מה מעמד הממשלה כמעביד, והאם יש כאן ניגוד אינטרסים כאלו ואחרים.
רבקה שקד: אסור לשכוח שאחוז מאוד גדול מהנשים במשק, מועסק בשירות המדינה ובשירות הציבורי בכלל.
רבקה שקד: זה בולט מאוד באותו סעיף 9, שעליו התווכחתם, לגבי חובת הייצוג ההולם בתפקידים הבכירים.
רבקה שקד: כפי שאמרה טליה לבני, זה לא מעניין אותי אני רוצה לעודד.
רבקה שקד: חובת הייצוג הזו, חלה על פי חוק בכל השירות הציבורי.
רבקה שקד: אז האם אנחנו ניתן "פרס" לחברה ממשלתית מסויימת שבה אין כלל נשים בתפקידים בכירים, על כך שהיא ממלאת את החובה שחלה עליה מכורח החוק והפסיקה?
רבקה שקד: החובה הזאת לפי הפסיקה, היא ראויה בכל מקום במשק, ובמיוחד בשירות הציבורי.
רבקה שקד: השאלה היא אם כך, האם אנחנו צריכים לתת פרס על כך שהם מקיימים את החוק, או שאנחנו נכתוב פה שהן מקיימות את ההנחיות.
רבקה שקד: האם זה ראוי באמת, להחיל חובת העדפה מתקנת כזו גם על מעביד פרטי, שרואה לנגד עיניו הרבה פעמים גם שיקולים עסקיים.
רבקה שקד: האם להכניס את זה כחובה או כפקטור?
רבקה שקד: למה אני צריכה לפרט את כל נושא ההעדפה המתקנת, אולי עדיף לכתוב שהוא בחר למנות אישה לתפקיד, או קידם נשים בתפקיד.
רבקה שקד: מה אכפת לי מול מי היא התמודדה והאם יושמה העדפה מתקנת?
רבקה שקד: הרי הוא חייב ליישם אותה.
טליה לבני: הוא לא מיישם ואף אחד לא אוכף את זה, מה קורה אז?
טליה לבני: אם הוא יצטרך לקבל כסף עבור זה, הוא יישם ויגיש את הדוח כי הוא ירצה לקבל את המענק, ואז זה יעבוד.
רבקה שקד: ברמה המשפטית של דבר חקיקה, יש פה יותר מידי סתירות.
טליה לבני: אין פה שום סתירה.
רבקה שקד: הסתירה היא, שחלק גדול מהמעבידים מחוייבים לכך על פי חוק.
רבקה שקד: האם אני צריכה לתת לו מענק על כך שהוא ממלא את החוק?
רבקה שקד: ואני כרגע מדברת רק על סעיף 9.
טליה לבני: לגבי סעיף 9, מה שקורה היום זה שכאשר מסתכלים על הסטטיסטיקה, מספר הנשים בדרגים הבכירים נע בין 4% ל- 7%.
טליה לבני: אז המדינה לא מקיימת, שירות המדינה לא מקיים, ולא משנה כמה פעמים אנחנו באים לוועדה, אבל עובדה שזה לא עובד.
רבקה שקד: מה עם עיריות או חברות ממשלתיות?
טליה לבני: במגזר הציבורי זה אותו הדבר, הם לא מקיימים.
טליה לבני: יהיו החלטות בג"ץ כשצריך, אבל אני לא רוצה להיכנס לזה שצריך וכתוב אבל אף אחד לא עושה.
טליה לבני: המחקר הוכיח, שמדינות אחרות הלכו לפי מענקים וקרנות, והנחות מביטוח לאומי וכו'.
טליה לבני: גם מדינת ישראל, כשהלכה בקטע של עידוד, זה עבד.
רבקה שקד: לכן אני אומרת, שלא צריך להזכיר פה בכלל את הנושא של העדפה מתקנת.
רבקה שקד: מספיק לתת את אותו מענק וירטואלי, לקידום נשים למשרות ניהול בכירות.
רבקה שקד: למה אני צריכה להיכנס לשאלות: מול מי הם יתמודדו, באיזה סקטור וכו'?
רבקה שקד: מעביד שבחר לקדם אישה, יתוגמל.
גלי עציון: בהמשך לדברים של רבקה שקד, אנחנו בלשכה המשפטית של נעמ"ת שנתקלות בהרבה מאוד נשים, רואות ששיטת "המקל" לא עובדת, האכיפה לא עובדת, ולכן חייבים לנסות לעשות סוויץ' ולעבור לשיטת "הגזר".
גלי עציון: אני אמא ל- 4 ילדים, תמיד שואלים אותי איפה העבודה שלך ואני עונה 'פה במחשב', כי זאת שיטת העבודה שלי.
גלי עציון: לא היתה שום אפשרות אחרת שבה הייתי מסוגלת לעבוד, או למשל להיות בשעה 06:30 בפגישה בירושלים, אם לא היו לי גם את הימים שבהם היתה לי מספיק גמישות כדי לחסוך את זמן הנסיעה למשרד.
גלי עציון: זה דבר שהולך ומתקבע בעולם כשיטת עבודה.
גלי עציון: באמת צריך לצאת מהמסגרת, ולהשתמש במשאב האנושי הנשי בצורה נכונה, כי כמו שרואים מדובר במשאב מאוד יקר ואיכותי.
גלי עציון: הדברים האלה שהם לכאורה קטנים, יכולים לתת תפוקה שולית מאוד גבוהה וזה מאוד חשוב.
חיה דסקל: רציתי לנצל את המעמד הזה ולומר, שבדירוג המנהלי במשרות הזוטרות, הדרגות מתחילות מ- 14, 15, ו- 16, שזאת ממש חרפה.
חיה דסקל: כאשר אני רואה במשרד שלנו את המכרזים שיוצאים, אני אומרת לעצמי שאלה משכורות מבישות.
אתי לבני: מדובר בשכר מינימום?
טליה לבני: פחות משכר מינימום, זוהי השלמת הכנסה.
טליה לבני: האם את יכולה להאמין, שמדינת ישראל משלמת השלמת הכנסה לעובדים שלה?
אתי לבני: המכרזים שלכם הם פחות משכר המינימום, במשרה מלאה?
טליה לבני: כן, זה הסולם.
חיה דסקל: בדרוג הזה נמצאות כל הנשים, ואני חושבת שצריך לפנות לנציבות שירות המדינה ולבטל את הדרגות האלה.
אתי לבני: מי התיר לכם להוציא מכרזים על פחות משכר מינימום?
חיה דסקל: זה הדרוג במשק.
גלי עציון: מי שממונה על אכיפת חוקי השוויון וחוקי המגן.
חיה דסקל: אלה משרות מאוד זוטרות, אבל משרות מלאות, זה יכול להיות מטפלות בגנים או סייעות, שהשכר מגיע בין 3,000 ל- 3,500 ש"ח לחודש.
אתי לבני: אם הן היו לוקחות דמי אבטלה, כמה הן היו מקבלות?
טליה לבני: א
טליה לבני: בטלה זה 70% מהשכר האחרון.
רבקה שקד: שוכחים להוסיף שלכל עובדת כזאת יש 40% זכויות סוציאליות, אם היא עובדת מדינה קבועה.
רבקה שקד: לא לכל עובדת יש את זה, כי כאשר אתה מרוויח פחות משכר מינימום או שכר מינימום אצל קבלן כוח אדם, זה לא כמו לעבוד בשירות מדינה שצריך להוסיף לזה עוד הבראה, נסיעות, פנסיה וכד', ואת כל הדברים האלה נוטים לשכוח.
גאולה חביליו: עפ"י חוק, נאסר על מעסיק להפלות אדם בקבלה לעבודה, בשל גילו.
גאולה חביליו: לכן, הנושא של קבלת עובדות מעל גיל 45, לדעתי לא צריך כלל להיות "issue" משום שזה קיים בחוק.
גאולה חביליו: אם אישה סבורה שנעשה לה עוול ולא קיבלו אותה לעבודה בשל גילה, שתתלונן על כך.
גאולה חביליו: לגבי עבודה חלקית, היום ההתייחסות לכך שונה.
גאולה חביליו: היום יש מתכונות שונות של עבודה, ועבודה חלקית הפכה להיות אחת מהן, וגם מקבלים השלמת הכנסה אם מקבלים שכר שהוא פחות משכר המינימום, כך שאנחנו לא מתייחסים לכך כדבר שלילי.
גאולה חביליו: יש נשים שמתוך בחירה לקחו עבודה במשרה חלקית, השאלה היא האם צריך לסבסד מעסיק שבמקום עבודה חלקית שאישה בחרה, הוא נותן לה עבודה מלאה והיא לא כל כך רוצה בזה אבל הוא מקבל את הבונוס שלו.
אראלה גולן: זה תלוי רק ברצונה.
טליה לבני: המחקר מראה, וגם מחקרים קודמים שנערכו, בשאלה מהן הסיבות לכך שנשים מועסקות במשרות חלקיות, הסיבה המרכזית היתה הצורך לטפל בילדים, כי אין להן סידור ולאו דווקא בגלל שהן רוצות.
גאולה חביליו: לפעמים זו השלמה מסויימת להכנסת הבעל.
אתי לבני: האם משרה מלאה, זה 3 או 2 משרות חלקיות?
אתי לבני: אם נניח את מעודדת משרה מלאה לנשים, האם את לא מאבדת חלק מכוח העבודה שיכול היה לעבוד במשרה חלקית?
טליה לבני: אני לא חושבת.
טליה לבני: הרי לוחצים עליהן, והן עושות ב- ¾ משרה את המשרה המלאה, כך שזה לא בא במקום עובד אחר.
גאולה חביליו: הסכמת האוצר ברשויות שצריכות לממן, היתה ניתנת יותר בקלות לו היו לוקחים מה- "פיירול" של מקבלי דמי אבטלה או אבטחת הכנסה.
גאולה חביליו: זאת אומרת, יש פה חיסכון.
טליה לבני: אם עובדת מדינה בדרגה מסויימת מקבלת השלמת הכנסה, זה מופיע באותו סעיף של אבטחת הכנסה, כאילו שהיא לא עובדת.
טליה לבני: אלה שני דברים שונים, והם נמצאים באותו סעיף.
טליה לבני: כאשר מסתכלים מהי הגדרת של אבטחת הכנסה, זה גם השלמת הכנסה.
טליה לבני: לכן אני אומרת, כאשר בודקים את הכסף צריך לזכור שזה לא רק של מובטלות אלא גם של נשים עובדות.
טליה לבני: אני קוראת ליו"ר אתי לבני, לקחת את הנושא ולהוביל אותו.
אתי לבני: צריך לחשוב על דרכי פעולה, ואני אבקש לפלח לי את הסעיפים האלה.
אראלה גולן: כאשר דיברנו עם משרד האוצר לגבי שעת ההנקה, אני הייתי נגד החוק ומשרד האוצר עשה חשבון, כמה המשק מפסיד מהשעה הזו.
אראלה גולן: האוצר צריך כאן להיכנס, ולחשב מה המשק מרוויח מזה שנשים נכנסות לשוק העבודה.
אתי לבני: אנחנו נצטרך לעשות ישיבה עם האוצר, אני חושבת שצריך לעבור את התקציב ואז נמשיך עם זה הלאה.
אתי לבני: היום זו היתה ישיבה של הצגת הנושא והמחקר, שאנחנו מחכים לו כבר די הרבה זמן.
אתי לבני: מיד לאחר הפגרה, אנחנו נקיים ישיבה נוספת בנושא הזה, עם הגורמים הרלבנטיים.
אתי לבני: תודה רבה לכולם, ותודה על המחקר שהוא באמת חשיבה יסודית ועבודה לעומק.
אתי לבני: בוקר טוב, זוהי ישיבת המשך וסיום, כדי לנסות לסגור את כל הקצוות בנושא שלוש הצעות החוק הבטחת הכנסה (סייגים לזכאות למלגה).
אתי לבני: הסכמנו שזה לא יהיה חוק אלא הסכמות עם משרד האוצר, לטווח מסוים, שאינו טווח של שנה או שנתיים, אלא משהו כמו חמש שנים.
יורי שטרן: זה צריך להיות הסדר קבע, אם זה במקום החוק.
יורי שטרן: אבל אפשר להתפשר על תקופה ממושכת.
זהבה גלאון: שנתיים – זה מצחיק.
אתי לבני: לגופו של עניין, היו כמה שאלות פתוחות בישיבה האחרונה, אני מבינה שנציגי משרד הקליטה הגיעו, ונדון בנושא של תואר שני לעולות שרוצות הכשרה מקצועית וכבר יש להן תואר אחד.
אתי לבני: נפתח את הדיון.
יורי שטרן: האוצר קיבץ את ההצעות שלו למסמך, והוא באמת נותן לנו פרספקטיבה.
יורי שטרן: אני חושב שיש מסלול שבו אפשר להגיע לתוצאה טובה, אבל נדרשים כמה דברים בסיסיים בקביעת המדיניות שלנו.
יורי שטרן: אני ניהלתי את המשא ומתן בשם כל המציעים והמציעות, והסיכום שלי עם האוצר מלכתחילה היה קבלת ההצעה שלהם, ההצעה של פתרון אדמיניסטרטיבי במקום חקיקה, בתנאי שבגדול הפתרון הזה יענה על כל הצרכים שרצינו לענות עליהם בחקיקה.
יורי שטרן: טווח הזמן הוא הדבר המיידי שקופץ לעין.
יורי שטרן: איך אפשר להחליף חוק בהסדר לשנה או שנתיים?
יורי שטרן: זה מנוגד לרוח ההסכמה שעליה דיברנו.
יורי שטרן: שנית, חלקן הגדול, אם לא הרוב, של הנשים שמבקשות פתרון לזה הן עולות.
יורי שטרן: לעולות ודאי שהפתרון של תואר ראשון בלבד הוא לא פתרון אפשרי בכלל, כי הרי לרובן יש השכלה.
יורי שטרן: אולי אפילו לרובן יש השכלה, והן חייבות לקבל דיפלומה ישראלית כדי לעבוד, כי ההשכלה שלהן לא מאפשרת להם למצוא עבודה בשוק.
יורי שטרן: נמצא כאן מר חנוך צמיר, סמנכ"ל משרד הקליטה, מהמנוסים במערכת, אולי המנוסה ביותר, ואני מקווה שהוא יסביר את הדברים כך שאפילו האוצר יבין.
יורי שטרן: בשבילי אין שום סיכום אתכם אם אין פתרון לעניין התואר שני.
יורי שטרן: החקיקה, אילו עברה, לא היתה מגבילה לתואר ראשון.
יורי שטרן: אנחנו מוכנים שזה לא יהיה גורף, אבל לא יכול להיות שזה יהיה בלי זה.
יורי שטרן: הדבר השלישי הוא טכני יותר, והוא סוכם אבל לא מופיע במסמך, וחברת הכנסת פולישוק ציינה זאת בהערותיה: גם אם נגביל את תקופת התוקף של ההסדר הזה, בכל זאת הוא צריך לטפל גם בזנבות.
יורי שטרן: נניח שהוא יחול במשך חמש שנים; אבל אלו שהתחילו ללמוד בשנתיים האחרונות, יש להם עוד שנה או שנתיים, ואת ההמשך הזה חייבים לכלול בהסדר.
יורי שטרן: אלו הדברים המרכזיים.
זהבה גלאון: יורי ביטא את מה שיש לנו להגיד.
אתי לבני: צריך לשמוע איך הולכים לקראתנו.
יורי שטרן: ועוד דבר: אנחנו לא רוצים שזה יהיה הסדר אוצרי.
יורי שטרן: אנחנו רוצים שהוא יקבל תוקף של החלטת ממשלה, כך שהמעמד שלו יהיה מוגן יחסית.
יורי שטרן: גם את החלטות הממשלה לא תמיד מבצעים, אבל ודאי שאם זו החלטת ממשלה יש יותר כלים לבדוק זאת, וגם מבקר המדינה יכול להיכנס לעניין.
יורי שטרן: בקיצור, היכולת של הציבור ושל הכנסת להבטיח מעקב ובקרה הרבה יותר גדולה.
מרב ישראלי: לי יש הערה אחת, לגבי ההגבלה של 5 מיליון ש"ח.
מרב ישראלי: צריך לשמוע מה ההערכה, אבל אם הסכום מוגבל, יכול להיווצר מצב של "כל הקודם יזכה".
מרב ישראלי: זה ייצור חוסר שוויון.
מרב ישראלי: צריך לאפשר זאת לכל מי שמתאים, לפי קריטריונים.
יורי שטרן: אני מודה לך על ההערה.
יורי שטרן: יש כאן נציגים של המוסד לביטוח לאומי.
יורי שטרן: היות שהאישה תקבל את המלגה במקום הבטחת הכנסה, כעיקרון לא צריכה להיות כאן שום מגבלה תקציבית, כי הכסף עובר מכאן לשם.
יורי שטרן: האוצר טוען שהוא לא יודע איך לעשות את זה באמצעות המעבר של הכספים.
יורי שטרן: הוא רוצה קופה סגורה במשרד החינוך, שממנה יממנו את המלגות.
יורי שטרן: ביקשתי את השתתפות
יורי שטרן: כם כדי לבדוק אם יש פתרון, או יכול להיות פתרון, שבו מזכים את הקרן בכל פעם שאישה עוברת מהבטחת הכנסה למסלול של קבלת מלגה.
יורי שטרן: זאת מין התחשבנות כזאת, ואז לא צריכה להיות מגבלה תקציבית, לא גבוהה מדי – שגם זה לא טוב, כי כביכול משריינים כסף – ולא נמוכה מדי.
מאירה בסוק: רציתי לשאול: בתקופת הלימודים היא עדיין עומדת באותם מבחנים?
מאירה בסוק: היא לא יכולה לרכוש רכב, למשל, או יהיו לה מגבלות אחרות?
מרב ישראלי: לפי הנוסח פה כל המגבלות חלות עליה.
אורנה וירקוביצקי: מי יבדוק?
אורנה וירקוביצקי: משרד החינוך?
אורנה וירקוביצקי: זה מצחיק.
מאירה בסוק: כתוב שהזכאות תהיה מותנית במבחני הכנסה זהים, אבל מה קורה בשלוש השנים שבהן שהיא לומדת?
מרב ישראלי: כל המבחנים אמורים לחול עליה.
מאירה בסוק: צריך לכתוב את זה.
מאירה בסוק: האוצר כתב שהזכאות לסיוע תהיה מותנית במבחן ההכנסה.
מאירה בסוק: .. מה קורה בשלוש השנים שהיא לומדת?
קריאה: מבחן ההכנסה הוא כל הזמן.
מאירה בסוק: לא כתוב.
כרמית נאור: כתוב שלמפעילים תעמוד האפשרות להפסיק את הסיוע עקב אי-עמידה בכללי הזכאות.
כרמית נאור: מכאן משתמע שכללי הזכאות צריכים להתקיים כל התקופה.
מאירה בסוק: אני מסתכלת על סעיף 11.
מאירה בסוק: לא ברור מה קורה כשהיא לומדת.
מאירה בסוק: אז אין לה הגב של הביטוח הלאומי.
שגיא בלשה: הם יעשו מבחן הכנסה, המוסד לביטוח לאומי בכלל לא בתמונה.
יורי שטרן: משרד החינוך יודע לעשות מבחנים כאלה?
זהבה גלאון: הם מקימים מיזם כזה.
שגיא בלשה: יש להם מלגות, הם עושים מבחני הכנסה.
שגיא בלשה: לא צריכה להיות בעיה.
אורנה וירקוביצקי: נציגי משרד החינוך אפילו לא נמצאים כאן.
אורנה וירקוביצקי: הם אמורים לעשות את המבחנים, זה מקובל עליהם?
שגיא בלשה: משרד החינוך ראה את הטיוטה הזאת, זה עבר לסגנית היועצת המשפטית.
שגיא בלשה: הם החזירו לנו את המסמך עם הערות, תיקנו.
כרמית נאור: השאלה אם הם מסוגלים לכך.