GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גילה גמליאל: אפילו הייתי יכולה להגדיר את אותן נשים שדיברו איתי בחתך גיל מסויים.
גילה גמליאל: זאת אומרת זה משהו שהוא כרגע לא נותן מענה כנראה בפן מבחינה חוקית.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר יתרה מזה שכשאתה ביקשת כנראה את הנושאים לדיון כשפנו אלי אמרתי להם שקשה לי למקד את הנושא של הדיון בבעיה המוגדרת שגם תישמע, כי זה משהו שהוא לא מספיק היה ברור אפילו לנו מה בדיוק הבעיה שצריך לפתור אותה.
גילה גמליאל: הבעיה ברורה, מה בדיוק הפתרון שיכול לתת מענה.
גילה גמליאל: אני רוצה לומר שאני שמחה לשמוע שכאן כבר אני שומעת כלים שאולי יוכלו לסייע בבעיות האלה.
גילה גמליאל: אם אמרה כאן הגברת באופן כללי שהוא כבר עושה את הרומן שלו אז שהוא ילך וייתן את הכל, הרעיון היה שאפשר לעשות את ההפרדה עד קבלת הגט בקטע שכל אחד יעשה את החיים שלו מבחינת הממון והחיים, וכאן צריך למצוא גם את הסיוע של בית הדין כדי לסגור את היריעה.
מוריה בקשי: האמת היא שזה מה שרציתי להגיד, שבתוך הסיפור הזה של מצוקה, של גירושין, שהיא תמיד מצוקה, אנחנו צריכים לנסות ולמפות איזה דברים אפשר לפתור באמצעות החוק בבתי משפט ועם כל הכאב והמצוקה הקיימת, ואילו דברים יש לנו בעיה שאנחנו צריכים לתת לה מענה כאן בחקיקה מעבר לבעיה הספציפית של מקרה.
מוריה בקשי: וכאן אני נכנסת לדברים שעלו.
מוריה בקשי: אני חושבת שהנושא שעלה כאן, הנושא של הקדמת מועד איזון המשאבים, נדמה לי שרוב האנשים שמכירים את הנושא הזה יודעים שיש כאן בעיה אמיתית שצריך למצוא לה מענה.
מוריה בקשי: הנושא הספציפי הזה נדון בכנסת הקודמת והיתה איזו שהיא הצעת חוק והיום יש הצעת חוק פרטית, יש גם תהליך שאנחנו עבדנו עם עיקר על איזה שהוא ניסח של הצעה ממשלתית, בין אם היא תיכנס לאיזה שיפוץ של הפרטית.
מוריה בקשי: אנחנו בתוך תהליך שאנחנו עובדים עליו ובעניין הזה אני מניחה שגם בתי הדין, אם הם עדיין לא נכנסו לתמונה הם נכנסים.
מוריה בקשי: אבל זה ודאי נושא שכולם מסכימים שהוא טעון דיון.
גילה גמליאל: אז אנחנו טוענים שהוא זקוק לזירוז.
מוריה בקשי: בהחלט, והנושא הזה הוא בעבודה, ואני מקווה שאנחנו נצליח למצוא פתרון שגם לא ייצור בעיות עם ההלכה וגם יתן מענה.
מוריה בקשי: אני רוצה להזכיר רק שהיתה בזמנו ועדה ברשות השופט חשין, שהיו בה דיינים ושופטים ואנשי אקדמיה, שבמסגרתה עלה, ועדה שדנה בנושא חוק יחסי ממון ובמסגרתה עלה גם הנושא הזה של הקדמת איזון המשאבים.
מוריה בקשי: בין אנשי ההלכה היתה נכונות לשקול כיוון כזה, יש מקומות בהלכה שמאפשרים גם הקדמה מסויימת.
מוריה בקשי: איך בדיוק ומה זה הדברים שאנחנו צריכים לשבת ולסגור.
מוריה בקשי: זו נקודה אחת.
גילה גמליאל: אז אני אצטרף להצעה הזאת, כדי שהיא תקבל גם את הערך מוסף של הוועדה על מנת שתתקדם.
גילה גמליאל: אני חושבת שיש כאן חשיבות עליונה.
גילה גמליאל: אני לא יודעת אם מספיק הנקודה הובהרה אבל המצוקה האמיתית שקיימת היום, במיוחד בקרב נשים שהן מעל גיל הארבעים שנאלצות לספוג מלבד פירוק התא המשפחתי גם את כל התקופה הזאת של להיגרר בעניין האישי ולספוג את הבן זוג באותו בית, ולדעת האם היא עוברת עכשיו דירה והאם היא תצטרך למכור את הבית, כל הפרוצדורות האלה יוצרות ממש בעייתיות שצריך למצוא את הכלים.
גילה גמליאל: אני אשמח לשבת אתך גם כן, אני אשמח גם לדבר עם חברתי גילה פינקלשטיין כדי שהיא תקדם את העניין הזה.
שלומי מור: אני מהלשכה המשפטית במוסד לביטוח לאומי.
שלומי מור: אני רוצה להתייחס להערה של כבוד הרב בן דהן לעניין הפסקת גמלאות.
שלומי מור: ככל שאני מבין דיבר כבוד הרב על גמלאות של המוסד לביטוח לאומי ואני מאוד מציע להיות מאוד זהירים בעניין ולבחון עקב בצד אגודל איך הדבר עלול או יפגע בזכאים לגמלאות.
שלומי מור: יש לזכור שחלק מהגברים שמבוקש שיתנו גט הם נפגעים, נפגעי עבודה, נכות כללית, נפגעי איבה, שמתקיימים מהקצבאות הללו.
שלומי מור: מדובר בקצבאות קיום במקרים רבים.
שלומי מור: ולכן הקפאת הגמלאות האלה משמע מבחינתם חרפת רעב.
שלומי מור: ולכן ראוי מאוד לבחון בזהירות רבה את הסנקציה הזאת.
גילה גמליאל: אם זו חרפת רעב אל מול חרפת ההתעללות בנשים אז צריך לבחון את משקל כבוד האדם והתנאים שלו גם בעניין הזה.
גילה גמליאל: לא הייתי פוסלת לחלוטין את הגישה הזאת.
גילה גמליאל: תחשוב שאם כבר בית הדין הגיע למסקנה שהוא מענה את העניין בהיבט של מתן הגט, עד לאן הגענו, אם כבר זה הגיע למצב כזה שבית הדין החליט והוא עדיין מתעקש והופך להיות על בסיס בית הדין הרבני לסרבן גט, אז זה נתון בידיו.
שלומי מור: אני לא יודע אם לבית הדין הרבני יש את הכלים לבחון את מצבו הסוציאלי,
גילה גמליאל: זה לא משנה.
גילה גמליאל: מה שבטוח אפשר לבחון את מצבה של האישה שמענים אותה.
גילה גמליאל: עם כל הכבוד, זו דעתו, וזו דעתי כאן כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה לא לשמוע את הדברים האלה בהקשר של נשים ולומר שזה עובר לסדר היום.
שלומי מור: מעבר לכך גבירתי למעשה לפי חוק הביטוח הלאומי בגין חוב מזונות ניתן לעכל גמלאות.
שלומי מור: ולכן מקום שנקבע שהחייב לא יהיה זכאי לגמלאות פגענו או בקופת המדינה שמשלמת את המזונות או באישה שיכולה היתה לעכל את המזונות.
שלומי מור: ולכן נראה לי שאנחנו לא נשיג את מטרתנו.
שלומי מור: מעבר לכך רציתי לציין, אני לא יודע אם כולם מודעים לכך, וזה יוזמה ברוכה שהרב בן דהן מקדם מדי שנה בשנה, ניתן לנו אישור מדי שנה בשנה של עשרה או עשרים מקרים שבהם אנחנו מוחקים חוב מזונות של חייבים שלא ניתן לפעול כלפיהם בשום סנקציה נוספת, וזאת על מנת, בדרך כלל מדובר באנשים שמתחמקים מאיתנו על ידי כך שהם גרים מעבר לים, בארצות הברית, בקנדה וכו', ובמקרים האלה אין שום סנקציה שבית הדין יכול לנקוט.
שלומי מור: ואז באמצעות מתווכים אנחנו מוחקים להם את חוב המזונות והם נותנים גט.
גילה גמליאל: אז עם כל הכבוד, לנו זה נשמע הגיוני והנושא השני לא.
רחל לב מור: אני טוענת רבנית, אני כאן כנציגת עיקר יחד עם חברתי עו"ד בת שבע.
רחל לב מור: את אמרת שהיה איזה בלבול, לא היינו בטוחים סביב מה הנושא יהיה היום.
רחל לב מור: ואני רוצה להצביע על אני חושבת אחד משורשי הבעיה של הבלבול, שאנחנו באנו לדבר על איזון משאבים ועל כספים.
רחל לב מור: מפני ששמעתי קולות שונים מגב' הדס וגם מסביב לשולחן.
רחל לב מור: החוק פועל על פי השקפת עולם ליברלית והגט מתקבל על פי הדתי.
רחל לב מור: וזה לא זהה.
רחל לב מור: אפילו בהשקפת העולם הליברלית אנחנו מתבלבלים.
רחל לב מור: מצד אחד אנחנו אומרים, מנקודת המבט הנשית, אנחנו אומרים טוב, אז האישה זכאית למחצית הנכסים שהצטברו בזמן הנישואין בזמן פקיעת הנישואין, שבודאי צריכים לקבל את הצעת החוק לשנות את הזמן, להקדים את הזמן.
רחל לב מור: אבל בכל אופן אנחנו אומרים שאנחנו רוצים מחצית.
רחל לב מור: מצד שני אנחנו שומעים מאיזו אישה שנפגעה, ושמעתי מוזיקה כזאת יוצאת מפי הגב' הדס, שאם הוא גרם לפירוק המשפחה אז הוא צריך לשלם על כך.
רחל לב מור: זאת אומרת אם הוא בגד בי אז הוא צריך להשאיר לי את כל הבית וכל הנכסים.
רחל לב מור: וזה לא זהה, זה סותר אחד את השני.
רחל לב מור: זאת אומרת אחד, הגישה הראשונה של איזון המשאבים ושיוויוניות, אפילו שיוויוניות משופרת, כמו שכבוד השופט אמר, שיוויוניות מתוקנת יותר, עם ראיה לעתיד, הגישה הזאת מבוססת על גירושין ללא אשם, שאי אפשר להחזיק בנאדם בתא המשפחתי אם הוא לא רוצה להיות נשוי.
רחל לב מור: אני חושבת שתשעים ותשעה אחוז מהנשים בחדר הזה בלי המודעות דוגלים בשיטה הזאת, שאם מישהו רוצה לצאת מהנישואין שניתן לו לצאת.
רחל לב מור: אבל אז, אם הוא יוצא מהתא המשפחתי, אז יש שיוויוניות בחלוקת הרכוש.
רחל לב מור: אין קשר בין הגירושין ובין הרכוש.
רחל לב מור: אבל מצד שני אנחנו בתור נשים שומעים סיפור זוועתי, ובעינינו זה בהחלט זוועתי, ושומעים אה, המנוול הזה הוא מפרק את התא המשפחתי ושובר את החלום שהיא הצליחה לבנות, יחד אתו, אז הוא צריך לשלם על כך.
רחל לב מור: אבל זה לא הולך ביחד.
רחל לב מור: יש קשר בין הכסף לגירושין או אין קשר בין הכסף לגירושין.
רחל לב מור: יש כאן נקודת מפגש של שתי השקפות עולם שונות ואנחנו צריכים להיות ערים וערות לכך כדי להבהיר את כל הבלבול הזה.
רחל לב מור: זאת נקודה ראשונה.
שאול שוחט: הנושא של האשם בגירושין לא אמור להוות קריטריון מבחינתו של אחד מבני הזוג.
שאול שוחט: זה יכול להיות גם הפוך.
שאול שוחט: אלא הנושא של השיוויוניות בחלוקה צריך להיות על פי קריטריונים אחרים.
שאול שוחט: קריטריונים של פוטנציאל, של יכולת, קריטריונים של מי נשאר עם הילדים ואיזה מזונות משולם, מי יש לו, מי אין לו, מי יכול להתקדם בחיים.
שאול שוחט: הנושא של הון אנושי.
שאול שוחט: הנושא של נכסי קריירה שכרגע זה מתחיל להתגבש איפה שהוא בפסיקה.
שאול שוחט: אלה צריכים להיות הקריטריונים.
שאול שוחט: הקריטריון הוא בסדר, אתה יוצא, אבל תן לי את האפשרות שאני אוכל להתחיל מחדש.
שאול שוחט: לא בגלל שאני מענישה אותך אלא בגלל שיצרת מצב שבו עכשיו מה שיש לי אין לי, אז בבקשה תן לי להתארגן קדימה.
שאול שוחט: אתה נמצא כמה צעדים לפניי.
רחל לב מור: חברת הכנסת גמליאל, אם אני אנסה לקרוא את המחשבות שלך אני חושבת שבלב שלך התגובה האינטואיטיבית שלנו בתור נשים זה לא מה שכבוד השופט הגדיר עכשיו.
גילה גמליאל: לא, אני דיברתי על דברים אחרים.
גילה גמליאל: אני דיברתי על מצב של נשים שהן עדיין לא קיבלו גט וצריכות לסבול את הבעל לדוגמא בתוך הבית, את ההתנהלות,
רחל לב מור: אבל גם הזכרת למה אישה צריכה לעבור דירה,
גילה גמליאל: לא יתנו צו הרחקה מהבית אם הוא לא מתעלל בה, גם לא נפשית.
שאול שוחט: לא נכון, לא מסכים אתך, לחלוטין לא.
גילה גמליאל: אני מעלה שאלות שמן הראוי שהן יישאלו.
גילה גמליאל: וזאת שאלה שהיא שאלה עקרונית וחשובה.
גילה גמליאל: מה קורה במצב שבני זוג התיק שלהם נגרר שלוש שנים, האם הם צריכים למצוא את עצמם גרים ביחד באותה דירה, ואם מישהו מהם צריך לעזוב למה זו תהיה האישה ולא הגבר.
גילה גמליאל: אם מבחינה דתית נניח שאותה אישה לא יכולה נניח לממש זוגיות חדשה כי אז הבעל באותו רגע יכול ללכת לבית משפט, להראות שהיא בגדה בו ואז היא לא תקבל כלום.
אלי בן דהן: אין שום קשר בין מי גרם לפירוד או מי גרם לגירושין לבין חלוקת הרכוש.
אלי בן דהן: אין שום קשר.
בת שבע שרמן: אני מבקשת להבהיר את הדברים.
בת שבע שרמן: אם אנחנו כבר מדברים על מקרה של אישה שנטען שהיא מורדת, בבית הדין, תיק שתלוי היום אני חושבת עדיין בבג"צ, אישה שנטענה כמורדת, הוחלט שכיוון שהבעל שילם יותר עבור הדירה אז לו מגיע יותר מערך הדירה והיא תקבל פחות מערך הדירה.
בת שבע שרמן: אבל כיוון שמשכנתא היא איננה מתנה המשכנתא תחולק חצי חצי על שניהם.
בת שבע שרמן: אבל להגיד שאין שום קשר זה לא מדוייק.
שאול שוחט: זו פרשנות לא נכונה של הוראות החוק במקרה ספציפי.
בת שבע שרמן: יש גם בבית המשפט עניין של אשמה ועניין של מזונות אישה.
בת שבע שרמן: רק בעניין של מזונות אישה יש מקום לשאלת האשמה.
בת שבע שרמן: אם אישה אשמה, אישה לא תקבל מזונות.
שאול שוחט: כולנו מכירים את חוק יחסי ממון, וכשזה הגיע לבג"צ, בג"צ התערב.
גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, אני שמחה על העודף אנרגיה כאן כי בסופו של תהליך רק ישיבות כאלה שיש בהן ויכוחים גם משהו זז.
גילה גמליאל: ככה גם הצלחנו להזיז דברים בישיבות שבאמת היה בהן דיון פורה והרבה ויכוחים.
גילה גמליאל: השאלות הנשאלות כאן בעניין כזה, האם לדעתך כשופט החוק היום כלשונו הוא לא מספק כי הוא נתון לפרשנות הזאת.
גילה גמליאל: חוק הממון- - -
שאול שוחט: החוק בעניין הזה של איזון המשאבים הוא בהחלט מספק.
שאול שוחט: הוא אומר במפורש.
שאול שוחט: כשזה מגיע לבית משפט, בית משפט פוסק על פי הוראות החוק.
שאול שוחט: כשזה מגיע לבית הדין הדתי בית הדין הדתי מנסה להפעיל את הוראות הדין הדתי.
שאול שוחט: הוראות הדין הדתי באשר לעם מה יוצאת האישה בגירושיה הן שונות.
שאול שוחט: יש עניין נכסי צאן ברזל וכל מיני מושגים שהדין הישראלי החילוני איננו מכיר בהם בזמן פירוק הנישואין.
שאול שוחט: עכשיו הוראות חוק יחסי ממון, יש הוראה שאומרת שכשבית הדין הרבני נדרש לשוויה הרכושי בין בני זוג חובה עליו כהוראת חוק חילונית טריטוריאלית, שמחייבת את בית הדין הדתי, לפסוק על פי הוראות חוק יחסי ממון.
שאול שוחט: אם הוא לא פוסק על פי חוק הוראות יחסי ממון הוא חורג מסמכות.
שאול שוחט: ואז הולכים לבג"צ ובג"צ מבטל את ההחלטה.
שאול שוחט: אדרבא, לגבי בני זוג שהתחתנו לפני החוק היה לנו את הלכת בבלי.
שאול שוחט: ובהלכת בבלי, גם אם זה לא חוק, גם אם זה על פי הלכה שהתקבלה בפסיקה, אתה היום אמור לפסוק על פי הוראות החוק ואתה חייב לחלק חצי חצי.
גילה גמליאל: כלומר אם אנחנו מנסים למקד את הבעיה, אני מדברת על משך השהות יותר מאשר על עצם החוק עצמו.
אמיר שי: אני ממייסדי עמותת הורות שווה.
אמיר שי: רציתי להתייחס לעמוד האחרון, יש לבדוק אם יש בחלוקת רכוש זאת משום מתן פתח לבן הזוג אשר אמור לשלם דמי מזונות להימנע מתשלומם.
אמיר שי: זה העמוד של הנקודות.
אמיר שי: בלי להרבות יותר מידי בדברים רציתי לזרוק רעיון שאולי זה יתגלגל הלאה, אולי זה ייתקע כמו הרבה רעיונות.
אמיר שי: והרעיון הזה הוא נושא שאני קורא לו קרן מזונות.
אמיר שי: לקחת מהרכוש המשותף ולפני שמחלקים אותו בין האמא והאבא לתת את הדעת, לשקול, כל משפחה עם הנסיבות שלה, כמובן שזה רעיון גולמי, לשים סכום מסויים בצד שיהווה כרית בטחון למזונות, לימים קשים.
אמיר שי: שני יתרונות לדבר הזה.
אמיר שי: ראשית, כיוון שאתה לוקח את הכרית הזאת מתוך הרכוש המשותף אתה בעצם לוקח משני ההורים.
אמיר שי: יש פה שיוויוניות.
אמיר שי: נגיד יש לבני הזוג מאה ארבעים אלף דולר, זה הכסף שלהם בעולם באיזון כל הנכסים, אני לא מדבר על מניות וחברות, אתה לוקח שלושים אלף דולר, שבעצם כאילו כל אחד מהם נתן חצי, שם את זה בצד.
אמיר שי: יש לזה חשיבות אחת,
גילה גמליאל: אני אשמח לקבל טיוטה של ההצעה, בטח לא על רגל אחת כאן במהלך הדיון.
גילה גמליאל: מישהי שלא דיברה שרוצה לדבר.
יונית: לי היה מקרה סבוך.
יונית: עכשיו יצא טרנד חדש של תביעת לשון הרע בין בני זוג.
יונית: אני במקרה נשואה לעורך דין מאוד מאוד מפורסם, ששיסע את חברתו, ואני אומרת בכוונה שיסע את חברתו להגיש נגדי תביעת לשון הרע, דיבה, והיא זכתה בה.
יונית: אני חושבת שמשמעות תביעת הפיצוי בסעיף הזה היא תקדימית ובעלת השלכות מרחיקות לכת שתוצאתן קשה, הן לגבי והן כמדיניות שיפוטית כללית.
יונית: היום כל גבר שירצה להיפטר מאישתו יכול לשסות בה את חברתו, מאהבתו.
יונית: זה נורא.
יונית: אני נשארתי ערום ועריה.
יונית: אני ארבע שנים, והוא עושה את כל שביכולתו לנשל אותי.
יונית: תלויות ועומדות נגדי תביעות אינסופיות.
יונית: ואני שואלת את עצמי איפה אפשר לעצור את הבנאדם.
יונית: אני לא פשעתי, לא בגדתי, לא עשיתי שום דבר.
יונית: נכון, היא והוא גרמו לי גם לומר דברים.
יונית: הם עשו ככל שביכולתם לומר, אני כולי נסערת.
יונית: המשפחה שלי התפרקה, הבית התפרק, אני אהבתי אותו מאוד, אני עבדתי אתו אחת עשרה שנים במשרד.
יונית: אני בניתי אותו.
יונית: למעשה הוא קיבל את עריכת הדין ואני התחלתי לעבוד אתו.
יונית: לא הופרשה לי משכורת, לא בטוח לאומי, לא שום דבר.
יונית: כלום.
יונית: נשארתי כלום, פשוט לקח את הכסף והעלים את הכל ואני נשארתי בלי כלום.
יונית: אני גרה בדירה שכורה.
יונית: עכשיו הוא מבקש גם את הכספים שהשופטת פסקה שנתיים, בגלל פירוק השיתוף ובמסגרת פירוק השיתוף היא נתנה לי שנתיים מדור.
יונית: עכשיו הוא דורש את המדור בגלל שלא מגיע לי מדור כי אני לא אישה נשואה, בגלל שהוא הלך והתיר את הנישואין כי היינו נשואים נישואין אזרחיים אז הוא התיר את הנישואין שלו ברבנות, והרבנות התירה את הנישואין שלנו ללא מילה, רק בגלל שאני נשואה נישואין אזרחיים, כאילו זה סוג ב' של הנישואין.
יונית: שהוא דרך אגב היה נגד המימסד הרבני ולא נכנס למימסד הרבני מראש.
יונית: אז עכשיו זה תלוי ועומד בבג"צ הנושא שלי, אצל השופט ברק, שזה באמת מאוד מאוד רציני, זה פורסם בעיתונות הציבורית.
יונית: איך אפשר באמת לעצור בנאדם שיש לו את כל המשאבים ולי כבר אין, אני עכשיו נשארתי בלי כלום.
יונית: יש תביעה שעומדת נגדי תלויה בגין לשון הרע, גם הוא הגיש את אותה תביעה, עם אותה מלים שלה נגדי.
יונית: ואני לא יודעת איך להתמודד עם זה.
יונית: אני לא מיוצגת כי אין לי כסף לעורך דין.
יונית: לא די בכך שהיא זכתה בתביעה, היא גם הגישה ערעור במחוזי.
יונית: זה דרש ממני לעשות הלוואה, ואין לי ממה לחיות.
יונית: עיקולים אצל כונסי הנכסים על דירה שלא נשאר ממנה כלום, פשוט כלום, כי היא היתה ממושכנת.
יונית: אני לא יודעת.
יונית: ארבע שנים אני בתוך הסיפור הזה.
תקוה רגר: אנחנו מדברים על ענין הפנסיה.
תקוה רגר: אני רוצה להתחיל מדוגמא ואחר כך נעבור לצד העקרוני של העניין.
תקוה רגר: אישה שהיתה נשואה עשרים וחמש שנה, בעלה עבד באופן מסודר, בבזק, באוניברסיטה, בצה"ל, לא משנה, וחסך לו פנסיה.
תקוה רגר: היא עבדה במשרות חלקיות, ילדה שלושה ילדים, עזבה, חזרה, נסעה אתו לחו"ל אם זה פרופסור או מה, ואחרי עשרים וחמש שנה, אישה בת חמישים, הוא מחליט שנמאס לו, יש לו מישהי, ויוצא מהבית וגר עם מישהי אחרת.
תקוה רגר: היא עדיין אישה נשואה אבל היא פרודה.
תקוה רגר: במקרה והוא ימות לא יהיה לה גרוש פנסיה.
תקוה רגר: זאת אישה בת חמישים.
תקוה רגר: עכשיו במקרה והוא מסרב לתת גט אז היא נשארת במצב שאין לה כלום.
תקוה רגר: כי הוא מסרב גט.
תקוה רגר: למה הוא מסרב גט, מה אכפת לו, הוא גר עם אישה אחרת, הילדים לא יהיו ממזרים, חייו חיים טובים, אין לו שום בעיות.
תקוה רגר: הוא מסרב לתת לה גט כי לא כדאי לו.
תקוה רגר: הוא אומר אני לא אתן גט עד שלא תוותרי על חלקך בפנסיה.
תקוה רגר: לפי החוק, וזה אני ניסיתי להסביר לך כבר מזמן, כתבתי לך מכתבים, לפי החוק של איזון משאבים כיום כבר יש כמה פסיקות שהפנסיה נכללת במשאבים.
תקוה רגר: אבל חוק אחד לא עומד בתאום עם חוק אחר.
תקוה רגר: בחוק ההסדרים שודאי גם את הצבעת בעדו בתוך ששים העמודים יש עמוד אחד של שינוי תקנות הפנסיה.
תקוה רגר: ומה הוא אומר, בשינוי תקנות הפנסיה פרודה לא מקבלת, גרושה לא מקבלת את החלק היחסי שהיא חיה עם בעלה, אלא אם כן הוא מסכים.
תקוה רגר: הוא מסכים, היו כמה פסיקות בעניין, הוא הסכים שהיא תקבל את הפנסיה במועד ממושך שהוא עדיין בחיים, קרן הפנסיה לא רוצה לתת.
תקוה רגר: אני לא מכירה אותך.
תקוה רגר: אז היא צריכה ללכת לבית משפט.
תקוה רגר: צה"ל הפסיד, ערער, הפסיד עוד פעם.
תקוה רגר: מחר זה יהיה האוניברסיטה, צריך שוב ללכת לבית משפט.
תקוה רגר: אין חוק.
תקוה רגר: צריך הליך חקיקתי שיש לנו כבר את כל הסעיפים איך צריך לעשות את זה.
תקוה רגר: העברתי לך הכל.
גילה גמליאל: אני מצטערת לומר לך, אלי זה לא הגיע.
גילה גמליאל: ואני עוברת על כל הדואר שלי.
תקוה רגר: העברתי לך כמה פעמים.
תקוה רגר: כתבתי לך, העברתי לך.
גילה גמליאל: אלי זה לא הגיע מעולם.
גילה גמליאל: ממש לא הגיע אלי.
גילה גמליאל: אני אשמח שתעבירי אלי את החומר ואני אשמח לטפל בזה.
שאול שוחט: ידוע שהפנסיה היא חלק מהנכסים שהם ברי איזון.
שאול שוחט: מה שקורה זה שיש פסיקות שהאישה זכאית למחצית מהפנסיה גם כשהיא משתלמת בתשלומים איטיים, דהיינו מדי חודש, במהלך התקופה שנצברו בחיי הנישואין.
שאול שוחט: הבעיה היא שהיא היתה תלויה בבעל, זאת אומרת הבעל היה צריך להראות לה את התלוש, כמה פנסיה הוא מקבל, והוא צריך לתת לה חצי.
שאול שוחט: זו בעיה אחת.
שאול שוחט: הבעיה הזאת נפתרה כבר בפסיקה, גם שלי, שבה אני קבעתי שאישה זכאית לפנות ישירות לאותה קרן פנסיה או לאותו מוסד שמשלם את הפנסיה ולקבל ממנו ישירות, ויש חובה למשל על מת"ש צה"ל להעביר ישירות לחשבון שלה את חצי הפנסיה.
שאול שוחט: זה הגיע גם לבית המשפט המחוזי, בית המשפט המחוזי דחה את הערעור והוא קיבל את העניין הזה.
שאול שוחט: חוץ מאשר הסיפור של מס הכנסה אבל זה סיפור אחר לגמרי.
שאול שוחט: הנקודה שכן צריך להידרש לה זה שבאמת האישה זכאית לפנסיה כל זמן שהיא נשואה.
שאול שוחט: ברגע שמתגרשים היא למעשה כבר לא זכאית יותר לפנסיה.
שאול שוחט: וזאת נקודה שצריך לקחת אותה בחשבון.
תקוה רגר: יש כאן ניגוד בין שני חוקים.
תקוה רגר: חוק היסוד של זכות קניין של חצי הרכוש וחוק ההסדרים שמבטל את זה.
שאול שוחט: חוק ההסדרים, אני לא מכיר אותו אבל אני אגיד מה שאת אמרת, לא מבטל את הזכות העקרונית לפנסיה רק קובע תנאים מתי היא מאבדת את הזכות או לא.
שאול שוחט: זה צריך לשנות.
גילה גמליאל: רונית, כמו שאמרתי בתחילת הדברים שבגין הפגישה איתך החלטתי לקיים את הישיבה היום בנושא הזה.
גילה גמליאל: אני קודם כל מתנצלת מראש בשם הוועדה על הבירוקרטיה שמנעה מכן לקחת חלק פעיל במהלך כל הישיבה, מכיוון שמבחינה חוקית זה בלתי אפשרי.
רונית: היו צריכים לברר את זה מראש.
גילה גמליאל: אני מסכימה אתך, כנראה בגלל אי ידיעה של הנהלת הוועדה החדשה לא ידעו את הנושא הזה.
גילה גמליאל: אני אתן לך לדבר ואנחנו נקיים ישיבת המשך.
גילה גמליאל: בישיבת ההמשך את תוכלי להצטרף עם כל שאר הנציגות.
גילה גמליאל: כאן שמענו את העמדות של השופט שוחט שאנחנו נאמר לו מראש שאתן תהיינה חלק מהדיון הבא.
גילה גמליאל: רק ברשות
גילה גמליאל: כם אני רוצה להבהיר, אני רוצה לתת לך את זכות הדיבור, בתום הדברים שלך אנחנו ננעל את הישיבה הזאת ואנחנו נקיים ישיבת המשך בנושא.
רונית: אני יכולה ברשות
רונית: כם לקרוא מהר וברור כמה דקות מבוא כי אני רוצה קצת להכניס אתכם לעניינים, אני מבטיחה לכם לא לשעמם אתכם.
רונית: ההורים שלי עוברים משפט גירושין ארבע שנים, ואני לא מאחלת לאף אחד את הסיוט שאנחנו עוברים.
רונית: ואני נמצאת פה לא רק בגלל המשפחה שלנו שנמחקה בטיפקס אלא בגלל כל הנשים פה שנמצאות והחיים שלהן נכחדו.
רונית: ואני חושבת שכל אישה שיושבת פה, בלי להיכנס לפרטים, כל אישה בארץ בכלל, יש לה סכנה כזאת, כי היינו המשפחה הכי מאושרת בעולם, כך שאף אחד לא פטור מסכנה כזאת.
רונית: אני אקריא את המבוא מהר.
רונית: "כאילו לא די בכך שתהליך הגירושין היום קשה לאין ארוך, הקרע במשפחה גובה מחיר נפשי כבד, הרי שהממסד מעמיס בירוקרטיה קשה הגורמת לנזקים כספיים ונפשיים".
רונית: זאת אומרת לא מספיק שגם ככה שמו לך טיפקס, העמידו לך עובדה, אבל גם ככה מתחילה התדרדרות ולפחות אף אחד לא בא לעזור.
רונית: "המתגרשת ובני משפחתה נתקלים בסחבת אינסופית.
רונית: " גם גברים, אגב, רבותי.
רונית: "המתגרש והמתגרשת ובני משפחותיהם נתקלים בסחבת אינסופית של הליכי הגירושין בבתי דין לענייני משפחה ובבתי דין הרבניים.
רונית: נשים רבות סובלות מהליכי משפט שאורכים למעלה מארבע שנים, והסוף אף פעם לא נראה באופק.
רונית: אין גורם מרתיע לגברים, ולכן האנרכיה חוגגת".
רונית: לכן אנחנו גם פה.
רונית: "הבעל מנהל חיים כפולים, הוא משקיע בעצמו ובמאהבת והאישה שתמכה בו, בנתה אותו והילדים שלו מושלכים לחיק העבר".
רונית: תאמינו לי, מניסיון.
רונית: "אין פוצה פה.
רונית: בגלל הנתונים הסטטיסטיים, היינו כל זוג שלישי במדינת ישראל מתגרש, כל אישה מועמדת במדינה הזאת לעבור בזמן כזה או אחר פורענות כה אכזרית.
רונית: הפכנו להיות מדינת הגירה ולכן שש מאות אלף נשים, הכוללות גם עולות מחבר העמים וגם עובדות זרות", כי רוב הנשים פה נעזבו בגלל נשים מחבר העמים,
גילה גמליאל: אני מבקשת להסתייג מההערה הזאת.
רונית: אבל זו פשוט עובדה.
גילה גמליאל: אני מבקשת עדיין להסתייג מהאמירה הזאת, אני מבקשת להתייחס לעצם העניין,
רונית: כל המצב במדינה הפך את המשפחה הישראלית לנתונה לסכנת הכחדה.
רונית: זה דבר שמתרחש בפועל מדי יום.
רונית: בתי דין הרבניים, משטרת ההגירה ואירגונים כגון יד לאחים, עורכי דין וחוקרים ידווחו על עליה תלולה במספר הגברים ההורסים משפחות בגלל פירצה הקוראת לגנב.
רונית: וכנ"ל חברת נתיב האמורה לאתר זיופי יהדות, זה לא גזענות, יש זיופים,
גילה גמליאל: אני נורא מבקשת, סליחה, אני הסכמתי לפנים משורת הדין, למרות שנפתחת כרגע ישיבה אצלנו כבר מלפני עשר דקות,
רונית: נשים כמו נעמ"ת וויצ"ו שאמורות בעצם לעזור לנשים לא כל כך עוזרות לנשים.
גילה גמליאל: סליחה, אני נועלת את הישיבה ברגע זה.
רונית: למה, הנה, אני מתחילה בנקודות.
גילה גמליאל: כרגע לא מדברים על נעמ"ת ולא מדברים על ויצ"ו ועם כל הכבוד לא מדברים כרגע על עולים או לא עולים.
גילה גמליאל: אם את רוצה להתמקד בנושא אני אשמח מאוד,
רונית: אין ענישה משמעותית על אלימות מילולית.
רונית: הבעל מגיע הביתה, יש לו עוד אישה שהוא חי איתה בנוסף, הוא מגיע הביתה יום יום כי יש בינתיים התדיינות אינסופית על הרכוש.
רונית: הוא מגיע הביתה ובעצם הוא מתעמר באישה כי יש לו אישה אחרת שנותנת לו כוח נפשי, והוא בא והוא מתעמר באישתו.
רונית: במקרים קיצוניים זה גם מגיע להתעמרות פיזית.
רונית: זה מגיע להמון מקרי רצח שאנחנו קוראים בחדשות, זה המקרים הקיצוניים.
רונית: אבל ההתעמרות הנפשית לדעתי יותר קשה מההתעמרות הפיזית.
רונית: וזהו, אין בכלל אכיפה.
רונית: מקסימום שאפשרי זה להרחיק בעל מהבית לתשעים יום.
רונית: זה המקסימום.
רונית: הוא מורחק לתשעים יום, אלא אם כן האישה באה עם חבלות פיזיות.
רונית: הוא מורחק לתשעים יום לאחר שהאישה מראה שיש התעמרות נפשית מאוד קשה, ואז הוא חזור הביתה, נקמני, ונקמני יותר מאי פעם.
רונית: אני חושבת שצריך לחוקק חוק כשמת
רונית: חילים הגירושין, הגבר שעוזב ובחר בחיים אחרים ובאישה אחרת לא ילך ארבע שנים כמו במקרה שלנו וכל הנשים, הולך יום לאישה האחרת וחוזר הביתה בלילה ונכנס לחדרו.
רונית: וככה הוא חי עם האישה ארבע שנים.
רונית: מצב כזה הוא מצב שאני לא מאחלת גם למי ששונא אותי בעולם שיחווה את זה.
רונית: זה מצב לא שפוי.
רונית: וכל הגברים ככה חיים בזמן הליכי המשפטים כי הם כאילו "שומרים" במרכאות על הדירה.
רונית: לא יתכן שאישה מבוגרת שנתנה את כל חייה, פתאום בעלה בוחר באישה אחרת, זו זכותו, לא יתכן שהיא תיזרק מהדירה ולחילופין עד שהיא תיזרק מהדירה היא תהיה יום יום ותראה איך בעלה הולך לאישה אחרת ובלילה הוא חוזר.
רונית: זה מצב נוראי.
רונית: זה דבר ראשון.
רונית: רק שתדעו שזו נקודה מאוד שכיחה.
רונית: כל אישה פה סובלת מהעניין הזה.
רונית: הבעל של מלכה ניסה להרים עליה יד, אבא שלי נתן מכה לאמא שלי, שזה כבר היה הסוף, חוץ מאלימות מילולית אינסופית.
חיה: זה אחרי חמישים ושש שנות נישואין.
בת שבע שרמן: הבעיה היא שמבחינה משפטית ההגדרה היום היא עוד נשואים או גרושים.
בת שבע שרמן: ויש לנו המון מקרים של נשים מסורבות גט או נשים שסובלות מאלימות שהן במצב בעצם של פרודות, שאין להן הגדרה משפטית שמגדירה את המצב.
גילה גמליאל: אז צריך אולי לבדוק, אני מבחינתי אשמח לקדם את העניין הזה כך שאני אשמח שהדברים יעברו אלי ואני אקדם אותם.
רונית: הדבר השני זה החמרה עם סרבני מזונות, אי אכיפת תשלומי מזונות והוצאות שוטפות.
רונית: בא השופט ואומר לו או.
רונית: קיי.
רונית: , אתה צריך לשלם כך וכך.
רונית: האישה תשלם את זה ואתה תשלם את זה, ומחצית מהוצאות הדברים השוטפים בבית.
רונית: הבעל שומע, אומר בסדר, אני אעשה מה שאני רוצה.
רונית: מגיע הראשון בחודש, הוא צריך לשלם, הוא לא משלם ולא כלום.
רונית: האישה פונה לעורך דין, בעלי לא אוכף את מה שהשופט פסק.
רונית: אז הוא אומר לך לכי להוצאה לפועל.
רונית: אבל אדוני, אני לא יודעת איך ללכת.
רונית: תני לי חמשת אלפים דולר, אני אסדר את העניינים.
רונית: זאת אומרת חוץ מעשרים אלף דולר בממוצע שכל אישה נותנת לפרנס את העורך דין גם היא צריכה לתת לו עוד חמשת אלפים דולר בממוצע לגשת להוצאה לפועל.
רונית: וגם הוצאה לפועל יש להם עומס, זה הגוף שהכי עסוק במדינה הזאת, כזה עומס, והבעל יודע ואומר מה אכפת לי, הוצאה לפועל, עוד תשעים יום, עוד מאה יום.
רונית: אז גם את העניין הזה לא אוכפים.
רונית: אני חושבת, כמו שעושים עם דו"חות חניה היום, אני חושבת שבשעת משפט, כשהשופט אומר אתה עליך לשלם מחצית.
רונית: אתה מתגורר בבית כרגע, מחצית מהוצאות הבית עליך, אתה לא משלם שום דבר, או.
רונית: , כל ראשון בחודש אתה צריך לשלם כך וכך וכך.
רונית: זה ספציפי לכל זוג.
רונית: אם לא, מורידים לו מהמשכורת שלו, כמו שעושים היום בדו"חות חניה, מעקלים לנו משכורת, ואז אני רוצה לראות בעל שלא ישלם.
רונית: אין, אין אכיפה.
רונית: אבא שלי לא משלם, אמא שלי משלמת את כל ההוצאות, אין שום דבר.
רונית: הדבר הנוסף זה סחבת בלתי נסבלת של הליכי משפט.
רונית: יש למשל דיינים שהם בכלל לא כשירים להופיע בבית משפט לענייני משפחה, רק בבתי דין רבניים, והם מופיעים בבתי דין לענייני משפחה.
רונית: העורכי דין יודעים מזה, שמור לי ואשמור לך, יש קשר שתיקה.
רונית: זה דבר מאוד חמור.
רונית: אם השופט בשנת שבתון, אין דבר, בואו ניתן לו לסיים את שנת השבתון.
רונית: כשהוא יסיים את שנת השבתון, כשהוא יסיים את האבל, כשהוא יסיים את החופשה, כשהוא יסיים את ענייניו הוא יחזור לטפל בתיקך, כי לא מעבירים למקום אחר.
רונית: וככה זה עוד שנה ועוד שנה, כאילו חיים כפולים.
רונית: לכל אחד יש פרק אחד של חיים לחיות ולא כפול.
רונית: גם הסחבת הזאת היא בלתי אפשרית.
רונית: בארצות הברית למשל דבר כזה לא קיים בכלל.
רונית: אין זוגות שמתגרשים חמש שנים.