GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שפרה קרימלובסקי: אני לחמתי גם נגד העיתונות כי הזדעזעתי מהכתבות שהיו נגד הטלוויזיה, כאשר עיתון "יתד נאמן" יצא בכתבות נגד הטלוויזיה והתחילו להחרים את הלקוחות, כאשר נתנו שם רשימת לקוחות של מי ומי מפרסם בשבת ובין הלקוחות היו גם לקוחות שלי.
שפרה קרימלובסקי: אני מיד הזדעקתי ואמרתי לרבנים שאנחנו נפסיד את "פוסטר מדיה", ושאם נורא איכפת לכם להילחם דרך הטלוויזיה ושהילדים שלנו יהיו חשופים למראות בפוסטר, תמשיכו את המלחמה הזאת אבל תחליטו מה שקול כנגד מה.
אליעזר כהן: אני בעד שתקום אותה ועדה עליה מדברים כי טוב להחליף דעות מקצועיות ולראות מה כדאי ומה לא כדאי, אבל אני לא נכנס לזה.
אליעזר כהן: אני מבקש ומציע לוועדה שלנו שנצא אנחנו בקריאה, שאנחנו לא רואים בעניין הזה שום תועבה ושום פגיעה במעמד האישה, אלא זה פוסטר טוב לכל דבר וכתוצאה מהקריאה הזו אתם תקבלו את הגיבוי שהנה הגעתם לקו והפעם הגזמתם.
אליעזר כהן: אפילו הדתיים יבינו שהם הגזימו.
אליעזר כהן: עצם זה שיעל דיין כיושבת-ראש הוועדה תגיד שאנחנו לא רואים פה שום פסול, אתם הגזמתם, אני חושב שבזה עשינו את שלנו ועצם הדיון הזה את שלו.
מאירה שגב: אני חושבת שהרעיון שלך להקים גוף כזה הוא רעיון טוב ואני חושבת שכדאי שארגוני הנשים יהיו חברים בגוף הזה כדי שיוצג כוח מסוים שאני תכף אומר כמה הוא מוגבל, אבל כוח נשים חילוניות שהוא גם כוח צרכני או נשים בתור עניין של נשים.
מאירה שגב: דרך אגב, בנושא כוח של נשים הייתה לנו קואליציה בנושא של פרסום, קואליציה של שלושת ארגוני הנשים כולל אמונה.
מאירה שגב: יש דברים בהם אנחנו כן יכולים להגיע לשיתוף פעולה.
מאירה שגב: נכון שכאילו יש פער, אבל עדיין היו דברים שהגענו לשיתוף פעולה עם אמונה.
מאירה שגב: אני ממשיכה את זה אצלי בויצ"ו בצוותי פרסום במקרה של פרסום פוגע בנשים וראינו שהצלחנו בנושא הזה.
מאירה שגב: זאת אומרת, הרבה פחות פרסומים פוגעים בתדמית האישה בנושא מעמד האישה.
מאירה שגב: זה עניין של מודעות כמו שאמר חבר הכנסת כהן.
מאירה שגב: אם אנחנו מדברים על זה ואומרים שהעלינו את הנושא הזה כאן ואולי נעלה בוועדה ועוד פעם במדיה ואולי יהיה מקרה שבכל אופן אנחנו נצליח להגיע בקואליציה של ארגוני הנשים לקונצנזוס שבנושא הזה אנחנו לא מסכימים שיטילו חרם כי זו פגיעה בשוויוניות של זכות לפרסום של נשים, יכול להיות שכל דבר בפני עצמה וביחד עוד פעם יעמיד גבול מסוים ותהיה מודעות שאי-אפשר להגזים בנושא הזה.
מאירה שגב: אנחנו לא יכולים ללכת ולפרוץ את זה לגמרי, אבל בהחלט נוכל לעשות משהו.
מאירה שגב: אני עכשיו חוזרת הביתה ויושבת וחושבת איך לנצל את הצוותות שלי גם לנושא ההפוך הזה ואני אשתתף בנושאים כאלה של לשים אותם עד כאן.
מאירה שגב: אנחנו קהל צרכנים ומספיק שאנחנו כן נקנה גרביים וחלב ואז אולי נאזן את השוק, אבל אני יודעת שאנחנו מוגבלים ביכולת.
יעל דיין: אני אנסח - ואני אעביר לחברי הכנסת שהיו בישיבה - מלבד ההודעה הרגילה לעיתונות שאנחנו מוציאים, קריאה שתכלול גם הקמת גוף עליו דיברנו.
יעל דיין: בהודעה נתייחס ספציפית למודעה שאנחנו לא רואים בה מעבר על גבול הסביר, אבל גם הצעה כדי למנוע הישנות של דברים כאלה ולמצוא איזושהי הסכמה.
יעל דיין: אני שמחה שהגעתן למרות הגשם, גשמי הברכה.
יעל דיין: אני מקווה שיהיה לכו בוקר נעים איתנו.
יעל דיין: אני רוצה להזמין אתכן, והתאפשר שתצטרפו אלינו לאירוע שמתרחש כאן באודיטוריום, שבו שדולת הנשים נותנת אותות הוקרה, או מכבדת גופים שונים ואנשים שגילו – הם מגדירים את זה, "אנשים שעשו שינוי" – אבל, למעשה, זאת הוקרה לקבוצות של מנהיגות, שבאמת את המפה שלנו - שתיכף נדבר עליה, היכן עומדות נשים, מה בדיוק השוויון שלהן, מה הבעיות שלהן, מה המצוקות שלהן - את המפה הזו, בכל זאת, אנחנו מנסים לשנות, ואלה שמצליחות, אירגונים וכן הלאה, שמצליחים לשנות, יקבלו היום אות הוקרה מטעם שדולת הנשים.
יעל דיין: הן מאד שמחו כשאמרתי שאתן כאן, וזה מאד מתאים שתצטרפו לטכס הזה.
יעל דיין: אני מקווה שנגיע בזמן גם לשארית הכיבוד וגם – אני יודעת שיש שם גם תוכנית מוסיקלית וכן הלאה.
יעל דיין: בכל אופן זה קצת יוסיף צבע לאפרוריות של היום הגשום הזה.
יעל דיין: אנחנו כאן, בוועדה למעמד האישה.
יעל דיין: הוועדה למעמד האישה הוקמה ב92-, מיד אחרי הבחירות, פחות או יותר.
יעל דיין: אני זוקפת לזכותי את הקמתה של הוועדה, ומאז עברו 7 שנים ויותר, ואנחנו מאד גאות, אנחנו חברות הכנסת וחברי הכנסת שעוסקים במעמד האישה, מאד גאים בהישגים שלנו, ויחד עם זה יודעים שיש עוד דרך ארוכה.
יעל דיין: האישה בישראל היא איננה אישה שווה.
יעל דיין: יש לה שוויון על הנייר במספר דברים, אבל היא משתכרת פחות, היא מיוצגת פחות, היא, כמובן, נתונה לאלימות יותר מגברים, היא כמעט תמיד בשתי משרות - זאת אומרת, היא גם אחראית על ניהול משק הבית, על חינוך הילדים, הרבה פעמים על פרנסה, שלפעמים היא פרנסה עיקרית; ויחד עם זה, אנחנו אומרים, האישה היא בן אדם שווה זכויות.
יעל דיין: אנחנו רוצים לראות אותה באמת מיישמת את עצמה; אנחנו רוצים לראות אותה מתבטאת; אנחנו רוצים לראות אותה פעילה בקהילה ופעילה במדינה, בחברה ובכלכלה.
יעל דיין: זה מאבק של נשים בכל העולם.
יעל דיין: אנחנו איננו נמצאים בראש הפירמידה, אבל הדרך שלנו מאד פתוחה.
יעל דיין: אנחנו רוצים שכל אישה, גם אם יש לה מחוייבות, ובכיף, לחובות שלה, כאישה בבית, כרעיה, כאם וכן הלאה, אנחנו רוצים שיהיה לה שוויון; קודם כל, שוויון הזדמנות - וגם שוויון בדרך שלה להביע את עצמה.
יעל דיין: לכן, מאד חשוב לנו לארח כאן את הקורס הזה, את קורס המנהיגות.
יעל דיין: ברור לכולנו שמנהיגות זה לא רק המקום שדליה רבין-פילוסוף ואני תופסות, זאת אומרת, להגיע בסופו של דבר לכנסת.
יעל דיין: אנחנו רואים היום חשיבות עצומה במנהיגות קהילתית, ואנחנו חושבים ששם באמת צומח הגרעין הנשי החשוב, שלא משנה אם הוא יגיע לכנסת או יגיע לממשלה או לא; אבל המנהיגות של הקהילה והדאגה שבכל קהילה יהיה שוויון, תהיה הכרה בנשים, תהיה הגנה על נשים, יהיה קידום נשים, זה נתון ממש בידיכן.
יעל דיין: אנחנו, בוועדה, יש כאן ממש דלת פתוחה.
יעל דיין: זה לא קורס המנהיגות הראשון מהעדה שאנחנו מארחים.
יעל דיין: זה הקורס השלישי.
יעל דיין: יש מצידנו פתיחות, גם לאירוח הזה, אבל גם לכל עניין שמתלבטים בו ולכל עניין שיש לגביו שאלות - אנחנו כאן כדי להשיב, כדי לקדם.
יעל דיין: בסך הכל אלה יחסי גומלין מאד חשובים.
יעל דיין: אנחנו לא פועלות באיזה מגדל שן, או באיזה שהוא בניין מרוחק.
יעל דיין: אנחנו פועלות גם לחוקק, גם לקדם, גם להגן; ועיקר העבודה שלנו היא באמת הקשר עם נשים מכל המיגזרים, מכל השכבות, ובעיקר נשים שיש בהן האפשרות והרצון להיות נשים מנהיגות, והעידוד שלנו להן הוא שווה למידת התמיכה שאנחנו זוכות לה.
יעל דיין: לכן, ההדדיות הזו, שיתוף הפעולה והדיאלוג הם מאד חשובים לנו.
יעל דיין: אני אבקש מדליה רבין-פילוסוף, היא חדשה בכנסת, ובזמן הקצר שהיא מכהנת – זה חצי שנה כבר?
יעל דיין: – אני רואה בה ממש יד ימין לעניינים האלה, ואבקש ממנה לומר כמה מילים; ואחר כך אבקש מתמה להציג אתכן.
דליה רבין-פילוסוף: אני מברכת על המפגש הזה ומברכת את הגברת יעל דיין, במיוחד.
דליה רבין-פילוסוף: אני, כפי שהגברת יעל דיין אמרה, חדשה ב"ברנז'ה" של ועדת מעמד האישה ובכלל פה, בכנסת.
דליה רבין-פילוסוף: אני מוכרחה לומר, שעד שהגעתי לכנסת מהעולם שבו הייתי, העולם המשפטי, לא נחשפתי למלוא האפליה שנשים "זוכות" לה בכל התחומים; ואני מוכרחה לציין את העבודה הברוכה שהגברת יעל דיין עשתה פה במשך השנים שבהן היא הובילה את הוועדה הזו, ורק עכשיו זכינו בנושאי בריאות, בהצלחה רבה.
דליה רבין-פילוסוף: ההצלחה אמנם נזקפת לזכות ועדת העבודה והרווחה, אבל אין לי ספק שהעבודה שהגברת יעל דיין השקיעה בעניין הזה; הכנסה של שתי תרופות שהן רק לנשים לסל התרופות, היא בהחלט תוצאה של עבודת הוועדה הזו; וכאמור, אני מברכת את הגברת יעל דיין על העבודה הגדולה, הענקית, שהיא עשתה, הן בתחום הטיפוח הכללי וקירוב הנשים אל חברות הכנסת והן כמובן בתחום החקיקה.
דליה רבין-פילוסוף: אבל, כמו שהגברת יעל דיין אמרה, המלאכה עוד רבה, ומהמעט שאני הספקתי להיחשף אליו, ברור לי שהדבר החשוב ביותר היום הוא שאנחנו, שהגענו הנה, ניתן יד ונחזק את כל אלה שעושים במלאכת טיפוח האלמנט הנשי וטיפוח המנהיגות הנשית; להוציא את הנשים מהסטיגמות שהן שרויות בהן, לתת להן כוח לעמוד על שלהן, לעמוד על זכויותיהן, לבחור נשים ולהיבחר ולצופף את השורות של נשים בכל תחומי המנהיגות, כמו שאמרה הגברת יעל דיין.
דליה רבין-פילוסוף: אזי אין ספק שמין קורס מנהיגות כזה, שאתן לוקחות בו חלק, הוא אחד הדברים - גולות הכותרת - של הפעילות לטיפוח נשים.
דליה רבין-פילוסוף: אני לא אאריך יותר בדברים.
דליה רבין-פילוסוף: אני מברכת אתכן בהצלחה בקורס, ואני מזמינה את תמה לומר מספר מילים.
תמה שוחט: את הקבוצה שיושבת כאן, שזאת הקבוצה השלישית במניין.
תמה שוחט: במשך 4 שנים אנחנו עוסקים, בעזרת העמותה למען המשפחה האתיופית, בעזרת משרד העבודה והרווחה, שדולת הנשים, וכמובן, הג'וינט; אנחנו עוסקים בעניין של נשים למען נשים, אבל בעיקר למען הקהילה האתיופית.
תמה שוחט: יש כאן קבוצה של קרוב ל20- נשים, מתוך 30 שהיו צריכות להגיע, אבל הן באמת מגיעות מכל רחבי הארץ, מהקצוות הכי רחוקים, באוטובוסים, צריכות להשאיר משפחה וילדים ולארגן להם סידור וכן הלאה, וזה לא תמיד מסתדר – עם שביתת המורים ועם החורף.
ובשעה 09: אנחנו עושים שני דברים, ואני חושבת שאת השאר תעשינה הנשים לבדן.
ובשעה 09: אנחנו מנסים, קודם כל, לעודד את החשיבה שיש להן כוח ויש להן יכולת מנהיגות, כשהן עושות את זה בפועל, הן במשפחה והן בקהילה שלהן, ואנחנו מנסים לדבר על הרשת.
ובשעה 09: זאת אומרת, נשים שאין להן הכוח שלהן, כמו הגברים, ששומרים על הכוח בידיהם, אנחנו צריכות ליצור רשת של הכרויות, של כוחות, של שיתוף פעולה, של עבודה משותפת, ואנחנו במשך השנה נפגשות עם גופים שונים; חשבנו שהכנסת, הוועדה לקידום מעמד האישה, אתן, הגברת יעל דיין שעוסקת כל השנים בעניין הזה, והגברת דליה רבין-פילוסוף שהצטרפה, ואנחנו מקווים שהכוח יהיה כוח חזק.
ובשעה 09: אנחנו חשבנו שזה יהיה המפגש הראשון מחוץ למפגשים בינינו לבין עצמנו – זה קורס חדש, זה המפגש השלישי – הוא יכול לתרום לנו הרבה מאד, ואנחנו שמחים להיות כאן ולשמוע.
ובשעה 09: אם יהיה זמן - גם להשמיע.
ובשעה 09: לא להשמיע, אלא לשאול שאלות, כי אני חושבת שזה יהיה חשוב.
יעל דיין: תהיה הזדמנות להכיר אתכן.
יעל דיין: זאת אומרת, מי ששואלת - ואני מקווה שכולן יתבטאו - תציג את עצמה ומהיכן היא, וכן הלאה.
יעל דיין: אני מקווה שבתוקף המנהיגות הנשית אין כאן ביישניות.
קרן אינגדאו: אותך, איך את מחלקת את זמנך בין הבית ובין העבודות הציבוריות.
יעל דיין: שהרבה פעמים אנחנו נשאלות.
יעל דיין: יש בכנסת חברות כנסת שהן אמהות לילדים יותר קטנים, או שהיו אמהות לילדים קטנים כשהן נכנסו לכנסת.
יעל דיין: זאת שאלה שאף פעם אין שואלים גבר.
יעל דיין: מדוע אין שואלים את מר אברהם בייגה שוחט איך הוא מחלק את הזמן שלו?
יעל דיין: יש לו תשובה - אשתו מסדרת.
יעל דיין: אני חושבת שאנחנו מקבלות על עצמנו בהבנה, ובדרך כלל בהבנה עם המשפחות, איזו שהיא חלוקת עבודה.
יעל דיין: ברור שאישה שהיא חברת כנסת, וזה נוגע גם אליי, והילדים שלי כבר גדולים, המשפחה כולה – ואני רואה את זה בעיקר בפריימריס, כשרצים לבחירות, כשבאמת החיים אינם מסודרים בכלל, וצריך משאבים – אני רואה שהמשפחות ממש נחלצות לעזור.
יעל דיין: זה נותן גאווה למשפחה.
יעל דיין: הילדים מבינים שהם עושים ויתור, גם כשיש ילדים קטנים הם עושים ויתור, אבל זו הקריירה של אימא.
יעל דיין: אני חושבת שיש מודעות חברתית טובה מאד היום לנתינת תמיכה.
יעל דיין: פעם זה התבטא רק בזה שהגברים, הבעלים שלנו, היו מסכימים לפעמים להוריד את הפח או לרחוץ כלים כשהאישה נורא עייפה כשהיא חוזרת מהעבודה.
יעל דיין: אני חושבת שהיום התמיכה והשותפות הן הרבה יותר לעומק.
יעל דיין: יש תמיכה אמיתית, יש ויתורים.
יעל דיין: הוויתורים הם משני הצדדים, כך שאני מרגישה שאני מסתדרת.
יעל דיין: יש נשים בכנסת, ויש ימים ולילות שהם יותר קשים, שבאמת, הילדים עצבניים וכולי, אבל אנחנו איננו שוכחות, לא יום הולדת של ילד ולא בחינה של ילד שצריך לעזור לו, ופשוט ממקדות את זה ומחלקות את הזמן בצורה שאיכשהו כולם יצאו נשכרים; ויש סופי שבוע, ויש יום שישי בערב, שכולם יושבים יחד.
יעל דיין: אצלנו זה כולל גם את אימא שלי ואת האחים שלי, שבאמת אינני רואה אותם כל השבוע.
יעל דיין: אינני רואה את הילדים, אבל מגיע סוף שבוע, ואז בכל זאת אפשר לתת פיצוי, ואני חושבת שלמשפחות יש הגאווה שלהן.
יעל דיין: מאז שיש ערוץ 33, אני יודעת שאני מודיעה לבעלי, תסתכל עכשיו, כי יש לי הצעה חשובה לסדר היום, ואז הוא מצלצל, ויש לו הרגשה שלא התרחקנו יותר מדיי.
דליה רבין-פילוסוף: דיין וגם אני, אנחנו דוגמה להשתנות של העולם, כי כשאנחנו היינו ילדות, אני חושבת – אני בכל אופן – אימא שלי הייתה בבית, וזה היה ברור שאת הקריירה עושה אבא, ואימא יושבת בבית ומגדלת אותנו.
דליה רבין-פילוסוף: אימא שלי תמיד אמרה לי, בשקט בשקט, כשאת תגדלי, את תלכי, תלמדי, ויהיה לך מקצוע.
דליה רבין-פילוסוף: באמת אני הלכתי, ולמדתי, והיה לי מקצוע, אבל כשגידלתי את ילדיי, עדיין לא הייתה לי שותפות מלאה - ושלא יהיו לנו אשליות.
דליה רבין-פילוסוף: העולם בדרך כלל, חוץ מאשר באמת מקרים חריגים - הבית הוא עדיין על כתפיה של האישה.
דליה רבין-פילוסוף: אישה שיש לה ילדים קטנים, אני בכל אופן לא הייתי רוצה שייקחו ממני את התפקיד הזה של לגדל את הילדים שלי, אז תמיד הייתי נקרעת.
דליה רבין-פילוסוף: כשהייתי בעבודה – לא הייתי בבית; וכשהייתי בבית – לא הייתי בעבודה.
דליה רבין-פילוסוף: עשיתי את הוויתורים פה ושם.
דליה רבין-פילוסוף: באיזה שהוא מקום משלמים את המחיר הזה, אם כי אני רואה תהליך של שינוי בדור של הבת שלי.
דליה רבין-פילוסוף: הבת שלי אמרה לי: אותי, אימא, אותי אף אחד לא יעצור.
דליה רבין-פילוסוף: יתחלקו חצי-חצי.
דליה רבין-פילוסוף: הבעל שלי יתחלק איתי חצי-חצי.
דליה רבין-פילוסוף: אז נראה עוד מה יהיה, אבל יש תהליך של שינוי בתפיסה.
דליה רבין-פילוסוף: יש יותר פתיחות, וגם על זה צריך לעבוד.
מירב גטה: בכנסת.
מירב גטה: מה אתן עושות כדי שיגיעו עוד נשים לכנסת?
יעל דיין: הציבור עושה?
יעל דיין: מה החברה הישראלית עושה?
יעל דיין: כי זה לא שאין מועמדות.
יעל דיין: יש הרבה מועמדות, ומועמדות טובות וראויות, והעובדה שהן אינן נכנסות – הפעם אנחנו במספר הכי גדול שהיינו אי פעם – יש 15 נשים, וזה מספר שיא.
יעל דיין: כמובן, שבאחוזים מתוך 120 חברי כנסת זה ממש לא מספיק.
יעל דיין: אנחנו 51% באוכלוסייה.
יעל דיין: בממשלה של 23 שרים, רק שתי נשים.
יעל דיין: מבחינתי, זו המפלגה שלי, אבל אני באמת רואה בזה בושה.
יעל דיין: אני לא חושבת שאפשר לזרוק כל הזמן את הכדור אלינו – מה אנחנו עושות.
יעל דיין: השאלה, איך החברה הישראלית רואה 51% מהנשים, ואיך כל מפלגה רואה 50% מהבוחרות שלה, כי ב"ישראל אחת" או בכל מפלגה שהיא, מספר הנשים הבוחרות שווה למספר הגברים; ועדיין לא הגענו למצב שאישה שהולכת לקלפי תגיד, "אני לא מצביעה למפלגה שאין בה מספר נשים ראוי.
יעל דיין: אני מצביעה רק למפלגות שיש בהן מספר נשים גבוה יותר".
יעל דיין: אני מאמינה שהן יקדמו את זה, ואותו דבר גברים, בשם השוויון.
יעל דיין: זה עוד לא קרה.
יעל דיין: זה מתחיל לקרות.
יעל דיין: זה קורה בבחירות המוניציפליות.
יעל דיין: זו הייתה בושה וכלימה – שבמדינת ישראל לא הייתה אף עיר שיש בראשה אישה.
יעל דיין: עיר ראויה, בינונית, גדולה, קטנה – אף לא אחת.
יעל דיין: ובבחירות האחרונות, במאמץ אדיר של כולנו, בארגוני נשים, וקמפיין וסטיקרים ותקשורת והכל; עכשיו, אנחנו רואים גם בהרצליה, גם בנתניה וגם בכמה מקומות יותר קטנים, אנחנו רואים נשים בראשות עיר, ואנחנו רואים גידול ענק של נשים במועצות הערים, כולל מכל העדות, כולל בכמה מהמועצות הערביות, כולל נשים עולות חדשות.
יעל דיין: מספרים גדולים שנכנסו למועצות; נבחרו למועצות הערים.
יעל דיין: בכנסת זה תהליך יותר איטי, כי כל אישה שנכנסת, זה גבר אחד פחות שנכנס.
יעל דיין: כלומר, יש כאן מין איום.
יעל דיין: כי המספר הוא קבוע, ואם אני נכנסת, אזי מישהו אחר ברשימה של המפלגה אינו נכנס, וזו בעיה.
יעל דיין: אני מאמינה בשיריון, באבטחת ייצוג.
יעל דיין: אני מאמינה שבלי זה היו פחות נשים.
יעל דיין: אני מאמינה שנשים צריכות להיות מודעות, ואנחנו רואים מפלגה כמו ש"ס, מפלגה כמו יהדות התורה, שאצלן בהגדרה – וגם המפד"ל, בסופו של דבר, עשרות שנים לא הכניסו אישה, למרות שזה לא עקרון, אבל פשוט: זה או גבר או אישה, והגבר קודם.
יעל דיין: אני חושבת שבבחירות הבאות אנחנו צריכות לצאת – הנשים בארץ והגברים עצמאי המחשבה – לצאת בצורה ברורה לגמרי, לא לבחור במפלגה שאין בה מספר נאות של נשים, כי זה משהו מעוות לגמרי ולא מקובל עלינו.
תירצה סמואל: בשטח עליה של אלימות, שהולכת וגוברת.
תירצה סמואל: איך אתם חושבים על העלאת המודעות של "לא לאלימות"; יותר שייכנס לציבור, לשטח, ולא רק – אתם יושבים פה למעלה, ומה שהולך בפנים אתם אינכם רואים.
תירצה סמואל: בעצם, גם בציבור מתערער האמון.
תירצה סמואל: האמון במשטרה, שלא מטפלים טוב, האמון בכל מיני גורמים, עובדי קהילה, שהם אינם מטפלים טוב, ואז זה מגיע בקרבנו למה שהאישה מגיעה - עד כדי כך שהיא נרצחת, ובסופו של דבר המשטרה שם, אבל לא טיפלה נכון.
תירצה סמואל: מה אתם עושים?
יעל דיין: ולילה בעניין של האלימות.
יעל דיין: גם כל אחת מאיתנו, וגם הוועדה כוועדה.
יעל דיין: הפניות שיש אלי, על שולחני, מהשטח, ממקומות שונים, הם ב80%- דברים שקשורים באלימות כלפי נשים.
יעל דיין: אנחנו בקשר הדוק מאד עם המשטרה, כדי לשפר.
יעל דיין: אנחנו מופיעות – אני מופיעה, בכל אופן – בקורסים של שוטרים, בהדרכה של שוטרים, דורשת שיהיו תקנים.
יעל דיין: יש היום 150 שוטרים, קצינים, שהוכשרו במיוחד ומפוזרים בכל התחנות בארץ, לטיפול באלימות.
יעל דיין: יש שינוי במשטרה.
יעל דיין: אך אין בו די.
יעל דיין: הרגישות הזו, איך לקבל את התלונה, אין בה עדיין די.
יעל דיין: ברמה הגבוהה – כן, ברמה הנמוכה – פחות.
יעל דיין: יש בעיה אצל הנשים.
יעל דיין: מודעות - מודעות, והתקשורת מאד מפותחת במודעות שלה לאלימות.
יעל דיין: עדיין האישה הבודדת איננה ממהרת ללכת ולהגיש תלונה; או מתוך תקווה שזה יעבור, או מתוך תקווה שאיכשהו יהיה שלום-בית, או שהיא מרגישה קצת אשמה, או שהיא חושבת על הילדים.
יעל דיין: אלה כולם דברים שאני יכולה להבין.
יעל דיין: אבל העניין הזה של לא לקבל את ההתחלה של האלימות.
יעל דיין: הסטירה הראשונה יכולה להיגמר ברצח, אם את מקבלת אותה, ואת נכנעת לה.
יעל דיין: יש עניין של חינוך ולהכניס את הנושא – והוא נכנס, למערכת החינוך.
יעל דיין: אני מאמינה גדולה בעבודה הקהילתית.
יעל דיין: אני חושבת שבכל קהילה צריכה להיות קבוצה שאחראית רק לזה, שמורכבת גם מנשים וגם מגברים.
יעל דיין: אני חושבת שזו צריכה להיות בושה לגבר.
יעל דיין: גבר צריך להיות מוחרם אם הוא גבר אלים, אף אם זה מתבטא רק באלימות מילולית.
יעל דיין: בוודאי אם זה אלימות פיסית.
יעל דיין: אני חושבת שאנחנו צריכים לתת כוח לנשים לגשת ולהתלונן ולא לקבל את זה.
יעל דיין: פעם זה היה סוד.
יעל דיין: היום זה כבר לא סוד.
יעל דיין: פעם אישה שהייתה מוכה, הייתה מתביישת בזה, אפילו כלפי ההורים שלה.
יעל דיין: אם היא הייתה הולכת ומתלוננת להורים, אבא שלה היה אומר לה, מה עשית?
יעל דיין: בישלת לא טוב?
יעל דיין: זה בטח מגיע לך! והיה שולח אותה חזרה לבעל, כי זה היה כתם על המשפחה, והכתם היה נופל על האישה.
יעל דיין: אפילו בדברים של אונס.
יעל דיין: יש לנו בעיות קשות מאד.
יעל דיין: אישה היא קורבן פעמיים: היא מרגישה בושה.
יעל דיין: היא מרגישה שאולי בכל זאת, אם אומרים לה שהיא הסכימה, או הזמינה, למה לא צעקת ולמה לא.
יעל דיין: זה מאד סבוך, וזה קשור מאד מאד במה שאנחנו קוראים לו "מעמד האישה", אבל זה באמת הביטחון העצמי שלנו ולעודד חברות.
יעל דיין: אנחנו פשוט חייבות להגן על הזכות שלנו, והזכות הבסיסית זו הזכות לחיים ולהגנה בפני אלימות.
יעל דיין: הכדור איננו בבית הזה.
יעל דיין: אנחנו דואגים לתקציבים, אנחנו דואגים לשיפור בכל המערכות, אבל כאן באמת, אני חושבת שקהילה צריכה – לא אגיד להחרים – אבל לא יכול להיות שגבר, שהוא גבר מכה, יסתובב עם הראש למעלה, וגברים אחרים יטפחו לו על השכם ויגידו, "איזה גבר".
יעל דיין: זה בידינו.
יעל דיין: יש תוכניות, ויש מערכים שלמים איך לפעול ואיך לקדם את העניין, ואני חושבת שאפשר לעשות את זה.
יעל דיין: צריך שיתוף פעולה.
יעל דיין: יש הרבה עבודה מקצועית במשרד העבודה והרווחה, במרכזים לטיפול באלימות; יש עובדים סוציאליים, בעיקר עובדות, שמתמחים רק בזה.
יעל דיין: אנחנו עשינו כאן שתי ישיבות בעניין העדה האתיופית, כשהיה הרצח בדימונה, וכשהיה הרצח במעלה אדומים.
יעל דיין: זה היה קורע לב.
יעל דיין: באו הנה גברים ממנהיגי הקהילה, וממש עם דמעות בעיניים אמרו, זה חלק מחבלי הקליטה.
יעל דיין: זו אלימות שמוציאה החוצה המון דברים אחרים.
יעל דיין: הגבר האתיופי מרגיש שהוא נחות, או שהוא מחוסר עבודה, או שהוא מרגיש פחות משכיל, והוא מוציא את זה על האישה.
יעל דיין: הוא לא מרגיש אותו גבר, עם אותה מידה של סמכות שהייתה לו באתיופיה.
יעל דיין: הוא בא הנה ומרגיש סמרטוט, ואז הוא מרגיש את הצורך.
יעל דיין: כל זה, אלה אינן הצדקות, אבל אלה דברים שחייבים לטפל בהם.
יעל דיין: כדי לטפל בהם, חייבים להבין אותם.
יעל דיין: פעם אמרנו, אין – בעדה האתיופית אין בכלל אלימות.
יעל דיין: אצל החרדים – אין אלימות.
יעל דיין: אצל הערבים – אין אלימות.
יעל דיין: הדברים הוסתרו, כי זה כאילו היה סטיגמה על העדה כולה.
יעל דיין: היום אנחנו יודעים.
יעל דיין: יש דברים שהם מאפיינים של הבדלי תרבות – לא שמותר לרצוח או מותר להכות – אלא של המעבר ממקום למקום, של חבלי קליטה, של מעמד, של בטחון עצמי, של גברים ושל נשים - ומוכרחים לטפל בזה.
יעל דיין: אי אפשר לטפל בגבר אלכוהוליסט מחבר העמים שמכה את אשתו, ושהוא מובטל, באותה צורה שמטפלים בגבר אתיופי, שנדמה לו שכאן נלקח ממנו הכבוד העצמי, או של ערבי שרוצח את אחותו על רקע חילול כבוד המשפחה.
יעל דיין: יש לנו כאן הרבה מאד תרבויות והרבה מאד בעיות שנובעות משוני, וזה, שוב , עניין שאתן תצטרכו לחשוב מהן הדרכים הטובות, כל אחת בקהילה שלה, כדי לתת את הטיפול הטוב ביותר.
יונה מהרט: סיפוקים קיבלת מהפעילות שלך בוועדה הזו, ומה האתגר הגדול ביותר שלך?
יעל דיין: כי אין עוצרים להסתכל אחורנית.
יעל דיין: אם אני עוצרת, אני בהרגשה טובה, גם בנושאים של חקיקה – יש כמה חוקים מאד חשובים, שאנחנו מרגישים אותם בחיים היומיומיים שלנו, שהוועדה הזו, ביוזמה שלי בדרך כלל, אבל לא תמיד, עסקה בחקיקה שלהם.
יעל דיין: ההישג הגדול, זה מה שאנחנו כאן מזכירים כל הזמן – מודעות.
יעל דיין: כל הזמן אנחנו אומרים, אין מודעות; אבל זה שאנחנו אומרים, אין מודעות, זה מראה משהו.
יעל דיין: החברה הישראלית, היום, כשאומרים מעמד האישה, כשאומרים שוויון, כשאומרים הפליה, כשאומרים הטרדה מינית, הנשים בכל הרמות, יודעות על מה אנחנו מדברים.
יעל דיין: כשעבר החוק למניעת הטרדה מינית, או חוק של עונשי מינימום על עבירות מין, אנשים בסופרמרקט ובתחנת אוטובוס עצרו אותי ואמרו לי, כל הכבוד לך.
יעל דיין: היו מודעים.
יעל דיין: פתאום נוצר איזה קשר, שלא לדבר על התקשורת.
יעל דיין: בסך הכל, העלאת המודעות היא אולי ההישג הגדול ביותר שלנו, ומזה משתמעים הרבה מאד דברים וטיפולים אישיים.
מובנים מאליהם: בגדול, אני באמת רוצה לראות יותר שרות, אני רוצה לראות סגניות שר, אני רוצה לראות מנכ"ליות, אני רוצה לראות נשים עומדות בראש משרדים, משום שזה, כאילו, ביטוי ליכולות שלנו.
מובנים מאליהם: אף אחד לא יגיד שאין נשים מוכשרות, ואין נשים מועמדות.
מובנים מאליהם: כל הדברים האלה יחד, זאת עוד דרך ארוכה.
מובנים מאליהם: כל עוד יש כוח " אז נעשה אותה".
דליה רבין-פילוסוף: בתחום המודעות; להביא למודעות שכל הבעיות הקשורות באלימות נגד נשים, במעמד הנשים, הן בעיות של החברה כולה.
דליה רבין-פילוסוף: בחברה ליברלית חייב להיות איזון.
דליה רבין-פילוסוף: איזון משמעותי שיש כוח שווה לנשים ולגברים.
דליה רבין-פילוסוף: הרי, כמו שגברת יעל דיין אמרה, אנחנו 51% מהאוכלוסיה.
דליה רבין-פילוסוף: צריך להיות לזה ביטוי בכל התחומים.
דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עדיין מאד רחוקות מזה.
דליה רבין-פילוסוף: אנחנו עדיין בחברה שהיא די שוביניסטית, והביטוי לזה הוא בכל התחומים.
דליה רבין-פילוסוף: כמובן שאנחנו צריכות, יחד עם המודעות, להילחם דרך חקיקה, על הפליה מתקנת.
דליה רבין-פילוסוף: להכניס בדרך של חקיקה יותר נשים לכנסת, יותר נשים לממשלה, כי אין מה לעשות.
דליה רבין-פילוסוף: כשמחזיקים תיק בממשלה זה תקציבים.
דליה רבין-פילוסוף: תקציבים זה קידום פרויקטים.
דליה רבין-פילוסוף: קידום פרויקטים זה העלאת המודעות.
דליה רבין-פילוסוף: לדעתי, זה החלום הגדול – להביא למודעות שאנחנו 50%.
דליה רבין-פילוסוף: שצריך להיות בכלל, כאלמנט מחנך לילדים, שיש איזון.
דליה רבין-פילוסוף: שהחברה היא חצי-חצי, וכולם שווים בפני הכל.
יעל דיין: האמון של הגברת דליה רבין-פילוסוף, ויודיעו לכן מתי לבוא, ותצטרפנה אלינו.
דליה רבין-פילוסוף: חבר הוועדה, ואני רוצה שתחשבו; אני פונה לדוברות הבאות, אולי יש לכם לא שאלות, אלא מספר הערות שלכן על הקורס, על המצב שלכן, על החברה בישראל ועל הציפיות שלכן מהוועדה שלנו.
דליה רבין-פילוסוף: אני מבקשת לקבל קצת משוב מכן, ולא רק שאלות.
בתיה איוב: ירושלים, ובאמת השאלה שלי הייתה יותר בשביל הקבוצה, כי אני לא מתוך הקבוצה שעושה את קורס המנהיגות.
בתיה איוב: קודם דיברתם כאן על העניין של אלימות במשפחה ועל הצורך במודעות וכולי.
בתיה איוב: עד כמה בקורס שלכן, אתן מנסות לערב גם את המודעות בקרב הגברים ומנסות לשתף פעולה עם הגברים ביחד, כדי שבאמת לא תהיה אלימות במשפחה.
בתיה איוב: עד כמה זה יוצא לפועל, ומה אתן עושות לגבי זה?
דליה רבין-פילוסוף: התקרבי, כדי שנראה ונשמע אותך.
דליה רבין-פילוסוף: מה שמך?
נאווה טינזו: תודה רבה, ממש במאת האחוזים.
נאווה טינזו: אני יצאתי בין הפעילים שלמדו את הקורס הזה, וזה ממש עזר לי.
נאווה טינזו: מצאתי עבודה, הייתי בבית ממש בדיכאון, "על הפנים".
נאווה טינזו: אז ארגנו את הקורס הזה, וגם שלחו אותי ללמוד.
נאווה טינזו: כשמצאתי עבודה, שלחו אותי ללמוד את הקורס.
נאווה טינזו: אני עכשיו פעילה לנשים, לקידום נשים.
נאווה טינזו: ממש תודה רבה.
נאווה טינזו: אך כמו שאתם עוזרים לאישה, גם הילדים שלנו ממש במצב גרוע.
נאווה טינזו: הם מסתובבים ברחוב; אין להם בית.
נאווה טינזו: גם את כל זה צריך לראות, כמו שאתם דאגתם לנו.
דליה רבין-פילוסוף: בקורסים הבאים?
דליה רבין-פילוסוף: לקורסים הבאים.
מרים מהרט: את השאלה קודם.
מרים מהרט: אנחנו רק התחלנו את הקורס.
מרים מהרט: עדיין אינני עוסקת בעניין המנהיגות בקהילה.
מרים מהרט: עדיין לא.
מרים מהרט: רק התחלנו, רובנו פה, אם אינני טועה; וכי אז אי אפשר לתת תשובה לחברה.
יונה מהרט: חמש שנים בקהילה.
יונה מהרט: שמי יונה מאשקלון, אני כן יכולה לענות לך מתוך הניסיון, מתוך הסדנאות שאנחנו עושים, הקייטנות, פרויקט אבות ובנים.
יונה מהרט: לצערי הרב, הגברים אינם משתתפים.
יונה מהרט: הם רואים שמגיעות נשים, וכי אז הם אומרים: זה בשביל הנשים, זה לא בשבילנו, למרות שזה מדבר גם עליהם.
יונה מהרט: אחוז ההשתתפות של הגברים הוא מאד לקוי.
יונה מהרט: גברים עדיין אינם מגיעים; וזה למרות שאני מסדרת שהגברים יהיו לחוד והנשים לחוד.
יונה מהרט: ההשתתפות של הגברים, למרות שמרצה גבר מגיע, אני בכוונה מארגנת נשים לחוד וגברים לחוד, אך הנוכחות היא לא "מי יודע מה".
קרן אינגדאו: הזמן כולם מסביב לנשים?
קרן אינגדאו: הכל רק נשים.
קרן אינגדאו: אישה צריכה לשבת בקורס מסויים-
דליה רבין-פילוסוף: נוצר על רקע זה שיש קיפוח של נשים.
דליה רבין-פילוסוף: עכשיו, אם הם יקומו ויצעקו שיש קיפוח של גברים, הרי זה איננו משקף את המציאות.
דליה רבין-פילוסוף: השאלה אם אתם חושבים כך.
קרן אינגדאו: שלי, אני חושבת שגם הוא צריך, כי גם הוא עולה חדש, וגם הוא איננו יודע את כל הכללים; בגלל שהכניסו את העניין של הרציחות וכל הדברים האלה, בגלל שהגבר מתוסכל; גם הוא צריך לצאת, וגם הוא צריך ללמוד ולדעת.
קרן אינגדאו: כך אני חושבת.
נעמי ארבל: מהעמותה לקידום המשפחה והילד בקהילה האתיופית בישראל.
נעמי ארבל: אני רוצה להעיר כאן, שאנחנו ארגנו את הקורס הזה לפני 4 שנים, מכיוון שמה שראינו, שיש הרבה מאד קורסים למנהיגות בקרב הקהילה, אבל לסטודנטים; זה כולל גם סטודנטיות, אבל מי שנשאר בסוף הם הגברים.
נעמי ארבל: כלומר, אני משתתפת בהרבה ועדות שעוסקות בקהילה האתיופית.
נעמי ארבל: גם בוועדות הכנסת, ודאי אתם נתקלים בדי הרבה אנשים מבני הקהילה.
נעמי ארבל: הנשים לא יוצגו; גם בוועדות שקשורות לגיל הרך וגם בוועדות שקשורות לחינוך.