GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: כנסת גברית, זאת חברה גברית, זאת ממשלה 'סופר גברית', אלו דברים שמתנהלים כאן בכל התחומים, ולצערי ציבור הנשים מקבל את זה, מתנהלים כאן בשיח הגברי, בהשקפת העולם הגברית.
יעל דיין: אני מודעת לזה.
יעל דיין: אני מנסה להגיד שאינני מתכופפת בפני זה, אלא אני מוצאת את הדרך להתבטא ולהגיע להישגים שלי למרות זה.
יעל דיין: לא על ידי זה שאני מקבלת את זה - אלא למרות זה.
יעל דיין: אינני יודעת על דרך לקדם דברים, לא לשרוד, לשרוד אין לי בעיה, לשרוד זה הכי קל, כי פשוט נכנסים לשיטה.
יעל דיין: לקדם דברים - ויש לי עזרה, ואני מודה על העזרה המוצעת על ידיכם.
יעל דיין: אבל בפועל, ביום-יום, במליאה, בתיקצוב, אני צריכה גם 'פטנטים', בגלל העקרונות שלי - תאמינו לי אני מוכנה להתמודד עם כל אחד מכן על עניין של עקרונות רדיקאליים ותפיסת עולם.
יעל דיין: אבל אני יושבת כאן, והאצבע שלי היא אצבע מצביעה, והיא איננה מתכופפת להחלטות קואליציוניות, בוודאי לא בדברים שהם עקרוניים לי, ואני מבקשת, ואתם רואים בזה ביזוי, ואני רואה בזה כבוד גדול; אני מבקשת 'פטנטים', אני מבקשת שתעזרו לי ב'סדקים' שדרכם אנחנו יכולים להביא תועלת ורווחה ועזרה לציבור נשים, משום שמניסיוני הסדקים האלה; אני יכולה לתת את הדוגמה שאולי איננה מעניינת אתכן, של הקהילה ההומו-לסבית.
יעל דיין: אני הלכתי על 'סדק' ואמרו לי, אם כבר אז תלכי על בולדוזר גדול, ותביאי חוק כזה או אחר.
יעל דיין: הקהילה הזו היום אחרי שבע שנים אינה דומה בכלל למצבה לפני שבע שנים.
יעל דיין: זה היה נגד כל העולם, כולל האנשים הליברליים, נגד כל העולם; ואני נותנת את זה כדוגמה, כי זה היה הרבה יותר קשה מאשר מספר דברים אחרים שעשינו.
יעל דיין: חוק עונשי מינימום על עבירות מין, שש שנים, נגד כל העולם, כולל הממשלה הזו, כולל שלנו, כולל ממשלת הביניים.
יעל דיין: אני אומרת שיש בתחבולה 'תעשה לך מלחמה', ואני מניסיוני אומרת: יש לי המלחמה העקרונית והגדולה, אזי אני מגישה חותמת על חוק חופש הדת בידיעה שהוא ייפול, הוא לא יעבור טרומית, נחכה שישה חודשים, שוב פעם נגיש את חוק חופש הדת, ולגאווה לי ולשמחה להיות חתומה עליו.
יעל דיין: בידיעה שאין סיכוי לכך בחיים בחמישים השנה הבאות.
יעל דיין: אבל זאת היה צרתי.
יעל דיין: אזי אני הולכת ועושה לי איזו חקיקה קטנה שהיא 'סדק', שמאפשרת לעוד חמשת אלפים נשים להירשם בארץ לנישואים בדרך כזו או אחרת.
יעל דיין: לא משאת הלב, לא כל תאוותי, בקושי חצי.
יעל דיין: אני אומרת שמלבד העזרה והתמיכה הכללית, הבה תעזרו לי, לנו, גם במציאת ה'פטנטים', כל עוד הבית הזה בהרכב שהוא, כי אי אפשר ללכת כאן על הכל או לא כלום, ואני לא מבין את התבוסתניות שמצהירה את זה כהצהרה.
יעל דיין: אינני יכולה הכל, ולכן אני אלך על קטנות.
יעל דיין: הכל או לא כלום לא הולך כאן.
יעל דיין: דיברתי עם השר שירנסקי, והוא אמר, תשמעי, הבעיה שלי היא עקרונית מאוד בעד זה, מה שאי אפשר להגיד על כל ראשי הרשויות, לא הדתיים ולא הערביים, הם בפירוש אינם רוצים שזה ייכפה עליהם.
יעל דיין: הוא אומר, אבל את יודעת את המצב של הרשויות, איפה אני אמצא לך תקן מתוקצב?
יעל דיין: אז אמרתי לו , איך המועצות הדתיות, ואיך מועצה כזו, מועצת נשים תמשיך להיות בהתנדבות, אבל היא תהייה על פי חוק וכמו שיש ממונות במשרדי ממשלה - נתתי את הדוגמה הזאת - בשלב הראשון תעשה את זה אישה שהיא כחלק מהמסגרת, מהצוות, והיא תקבל את זה.
יעל דיין: אנחנו, אני מקווה, נשיג דרך הרשות למעמד האישה, נשיג כספים להכשרה שלהם ולהדרכה שלהם ולתת להם את המדיניות הרצויה, ולפי דעתי גם בחקיקה אני יכולה לשים פריסה שתוך שנתיים, נאמר, זה יהיה; בהתחלה זה יהיה תקן עם רק משרד שירותי משרד, ואחר כך זה יהיה תקן עם חצי משרה.
יעל דיין: שוב פעם, ההפך זה לא כלום.
יעל דיין: לא לקבל את זה, זה לא כלום.
יעל דיין: לי זה עקרוני שבכל רשות מקומית תהייה מועצת נשים, ושיהיה תקן, גם אם התקן איננו מתוקצב בשלב הראשון.
יעל דיין: אפשר היה להגיד, לא היית צריכה לקבל את זה.
יעל דיין: כרגע הוויכוח הוא אם זה ילך לוועדת הפנים או לוועדה הזו, כי אנחנו יכולים להיטיב עם החוק הזה.
יעל דיין: אבל דורשים את זה לוועדת הפנים, וועדת הפנים זה ש"ס.
יעל דיין: החוק עבר, רק החקיקה תתעכב.
אסתר הרצוג: פעולה מאוד קונקרטי בין פרלמנט הנשים ואולי עוד ארגוני נשים נוספים ובין הוועדה למעמד האישה.
אסתר הרצוג: מדובר על אפשרות שיתמנה נשיא חדש, ואנחנו רוצות נשיאה, ואנחנו, פרלמנט הנשים, רוצות להציע את פרופסור שלגי כמועמדת מטעם כולנו - כל ארגוני הנשים בארץ, הוועדה למעמד האישה ופרלמנט הנשים - לנשיאת המדינה.
יעל דיין: הוועדה למעמד האישה איננה יכולה לעסוק באיזה שהוא דבר שהבחירה אליו היא פוליטית, משום שהבחירה לנשיא, להזכירכן, איננה בחירה בעם, אלא בחירה בכנסת.
יעל דיין: כל מפלגה דנה בתוכה, יכול להיות שתוכלו להציע למפלגת העבודה, או לישראל אחת, לשקול את המועמדות הזאת ולעשות הצבעה בתוכנו לגבי המועמדות הזאת, או למפלגה אחרת.
יעל דיין: המועמדים הם מועמדים של מפלגות.
אסתר הרצוג: ואנחנו כן יכולות לעשות.
יעל דיין: במפלגת נשים, אבל אני אישית לא הייתי - למרות שאני לא כל כך רוות נחת במפלגה שלי - לא הייתי הולכת במפלגת נשים.
יעל דיין: אבל זה עניין של תפיסה.
יעל דיין: לגבי אישה נשיאה.
יעל דיין: יכולה, משום שיש כאן נציגים, זאת ועדה שמורכבת משמונה גברים ומשבע נשים.
יעל דיין: הוועדה.
יעל דיין: אני צריכה להביא את זה להצבעה.
יעל דיין: הוועדה הזאת מורכבת משמונה גברים ומשבע נשים, ואני צריכה להביא את זה להצבעה, ומתוך שבע הנשים אין לי ספק שאם הליכוד יציע את השר קצב לנשיא, אז שלוש הנשים של הליכוד יצביעו בעד, זה דבר מפלגתי, זו בחירה מפלגתית.
יעל דיין: אם ההצעה של המפלגה שלי תהייה ח"כ שמעון פרס, אילו הייתה עומדת בפניי בתוך המפלגה אופציה לאישה, זה דבר אחר.
יעל דיין: אני בעד שמעון פרס לנשיא, ואז אני אבוא ואגיד לא, אני בעד מישהי אחרת, ואל תספרו את הקול שלי.
יעל דיין: הוועדה הזו כוועדה יכולה לקבל דברים בהצבעה.
יעל דיין: אני מתמרנת די טוב, עוד לא היה מקרה שאני אפול בהצבעה בוועדה הזו.
יעל דיין: אבל ההרכב של הוועדה הוא כהרכב הכנסת, שלא יהיו כאן אי הבנות.
יעל דיין: למר"צ יש רק נציגה אחת, כי הם לא רצו לוותר על מקומות, יש להם ארבע נשים בכנסת, כאן יש להם רק אחת.
יעל דיין: הם לא רצו לוותר על מקום בוועדות אחרות ולקבל עוד מקום כאן.
יעל דיין: לש"ס יש כאן יותר מאשר למר"צ .
יעל דיין: יש להם שניים.
יעל דיין: הם שבעה-עשר, מר"צ עשרה, למר"צ יש מקום אחד, ולש"ס יש שני מקומות.
יעל דיין: אם אני צריכה להיות לובי, אני יכולה לעבוד על מאת האחוזים.
יעל דיין: לובי זה מאת האחוזים.
יעל דיין: ארגון חיצוני זה מאת האחוזים.
יעל דיין: בעמל רב הקמנו ועדת כנסת שהיא ועדה סטטוטורית.
יעל דיין: הוועדה הזאת היא כמו ועדת חוץ וביטחון.
יעל דיין: בוועדת חוץ וביטחון יש שניים לש"ס, צר לי להגיד.
יעל דיין: אבל זה המבנה של הכנסת, וזה המבנה של הוועדות.
יעל דיין: אם אני רוצה להקים לובי למעמד האישה, שהוא איננו מחוקק, ושהוא מקבל את ההחלטות הכי 'כיפיות' שיכול להיות, אז הוא יהיה כולו אנשי שלומנו, אבל הוא לא יהיה ועדת כנסת.
רבקה שקד: בעיתון שהקימו את הפרלמנט, וזה מאוד עניין אותי, והדבר הראשון שחשבתי, הייתי רוצה להיות שם לשמוע מה קורה.
רבקה שקד: אני חושבת שבעצם הדיון פה הלך לכיוונים ממש פוליטיים, ואני חושבת, גברת אסתר הרצוג, שדווקא אולי המילה פרלמנט היא קצת לא במקום, כי מכל מה ששמעתי, למעשה הפעילות שאתן מציעות היא פעילות שלדעתי היא חשובה ביותר מכל בחינה אפשרית, היא פעילות חוץ פרלמנטרית אולטימטיבית.
רבקה שקד: זה לא יכול להיות פרלמנט.
רבקה שקד: לא רק שזה לא בא במקום פרלמנט, זה לא היה כמו הדיון הזה כדי להדגיש עד כמה פרלמנט אמיתי ממוסד מתנהל לפי החוקים שלו, וכמה בתוכו נעשית עבודה חשובה לפי המיגבלות האפשריות מבחינה מפלגתית-מדינית; לעומת הפעילות שלכם, שהיא פעילות חוץ פרלמנטרית במהותה, שזאת בעצם עוד במה של נשים כדי להיפגש, להתוודע, להשמיע דעות, להציע רעיונות, לנסות ליצור לחצים ציבוריים, לנסות לתת רעיונות, להתחבר לכל מיני גורמים, להתחבר גם לפרלמנט האמיתי, להתחבר לנשים שעושות - וזה בעצם הטיב של הפעולה הזאת.
רבקה שקד: אנחנו איננו יכולים להשלות את עצמנו לרגע שזה אחרת, וכך צריך לראות את זה, וזה איננו צריך לאיים לא על ארגוני הנשים הממוסדים ולא על הפרלמנט האמיתי, וצריך להרבות בעשייה ולתת במה להרבה נשים שעושות או שאינן עושות או שמתעניינות.
יעל דיין: להודות לכן.
יעל דיין: אשמח להזמין נציגה, נציגות, אם תרצו להתחלק לפי נושאים לכל ישיבות הוועדה וכן הלאה, תתאמו עם הגברת דנה גורדון, ואשמח לשמוע על כל פעילות שלכן.
יעל דיין: תודה רבה ושנמשיך.
יעל דיין: אני רוצה לציין שזו ישיבה תקופתית כאשר יש שני נושאים שהוועדה מדי פעם עוסקת בהם: האחד, פרסום שאנחנו רואות ורואים כפרסום פוגע בנשים, והנושא השני זה פרסום של דברים או מוצרים שרלוונטיים לנשים ופוגע באחרים, כאשר לפעמים יש לנו הסכמה ולפעמים תהיות.
יעל דיין: ביחס לנושא השני אני רוצה לציין שנוצרה ברית מאוד מסובכת בינינו לבין החרדים ביחס לנושאים שהם מגדירים כתועבה ואנחנו רואים אותם פוגעים בנשים, לא משום שהם תועבה על-פי הגדרה דתית אלא משום שהם עושים שימוש בגוף האישה.
יעל דיין: כך למשל אישה ערומה קשורה בחבלים על מכסה מנוע של מכונית כפרסומת למכונית, זה היה בעבר ואחר-כך זה ירד, ואומרת שהיא מאוד קשורה לאותה מכונית – החרדים ראו בזה פרסום תועבה, לא מחמת האלימות אפילו אלא כי היא הייתה שלושת-רבעי ערומה, ואילו אנחנו כמובן ראינו בזה שימוש בגוף האישה.
יעל דיין: אותה אישה באותה דרגת עירום, אם היא הייתה מפרסמת חזיות וניצבת במלוא הדרה עם חזיה, הם היו רואים בזה תועבה ואילו אנחנו היינו רואים בזה פרסום נאות, בהבנה שאין שום כוונה לפגוע בציבור מסוים שפרסום כזה או אחר פוגע בו.
יעל דיין: אנחנו רואים כפרסום פוגע שימוש בגוף האישה כדי לפרסם דברים שאינם קשורים.
יעל דיין: יחד עם זאת אנחנו עושים חלוקה גיאוגרפית ולא עולה על דעתנו – וזה צריך לעבוד לשני הצדדים – להכתיב לאזורים שהם במובהק בעלי צביון דתי-חרדי שעל-פי כל אמת מידה אין צורך ואין טעם לכפות עליהם דברים שהם רואים בהם פגיעה.
יעל דיין: יחד עם זאת לא יכול להיות שדברים שהם בפרסום כללי, כולל בעיתונות, אנחנו נתייחס אליהם כאל דבר שאפשר לכפות גם על המפרסמים וגם על הציבור שהוא רוצה לראות את החזיה לא מתחת לשמלה ארוכת שרוולים ולנחש איך היא נראית אלא כמקובל בעולם ובכל אופן הוא לא מוצא את עצמו נפגע מפרסום כזה.
יעל דיין: בשעתו היו לנו מיצגים שמשכו קהל רב של כל מיני דברים שבחלקם בלחץ שלנו ושל ארגונים שונים הורדו, כולל מוצרי אוכל שהוצגו וכאן נכנסה הטלוויזיה – ובעיקר ערוץ 2 – לשאלה האם כדי לפרסם שלגון או קרחון צריך לעשות את זה בצורה הכי סקסית והאם אין דרך אחרת.
יעל דיין: אני לא מהפוריטניות, אבל היו דברים שהיו קשורים בתנוחה, מין הזמנה, בהחלט דברים שפגעו ושהייתה מושקעת בהם מיניות רבה כשהם באו לפרסם תות שדה או איזשהו דבר כזה.
יעל דיין: בשבוע האחרון עקבתי בעיתונים.
יעל דיין: בוודאי שאת עין כל אחד מאתנו צדה מודעה שיש בה כאילו רמיזה שהיא מינית.
יעל דיין: אני תמיד עושה מיני מחקר בין הבנות שעובדות אתי וראינו פרסום של ארנק שיושב על עכוז נשים, כמובן ערום, והדעה הייתה שהן לא הרגישו שזה פוגע בגלל התנוחה של הארנק או בגלל הערום שהיה קשור בזה.
יעל דיין: הייתה השבוע גם מודעה של "סלקום" דומני, של רגל חשופה לכל אורכה, רגל יפה מאוד, שנועלת נעל, וכל זה פרסום ל"סלקום" שמתלבש עליך טוב.
יעל דיין: אם לפני כמה שנים זה היה מקפיץ אותנו, היום זה מקובל כאשר נשמרים הכללים הבסיסיים לא לפגוע, כאשר מדובר באזור גיאוגרפי שרואה את זה כתועבה מצד אחד, ומצד שני לא לעשות שימוש במיניות של האישה ובוודאי לא בנושאים שמגישים לנו את זה בצורה של הצדקת אלימות למוצרים שהם לחלוטין לא ממין העניין.
יעל דיין: אלה שני הקטבים של הנושא.
יעל דיין: על שולחננו היום עומד דבר ספציפי ונאמר לי שפנינה רוזנבלום בדרך.
יעל דיין: לימור לבנת ואני ישבנו לפני כמה שנים עם איגוד המפרסמים ודנו וניסינו להגיע לאיזושהי הסכמה שדברים שמתפרסמים רק בבני-ברק, אין שום טעם להתערב בהם, דברים שמתפרסמים באופן חופשי, גם הם לא יכולים לכפות אלא אם זה נופל לאותה מסגרת שציינתי של פגיעה ושימוש לא נאות ואלים בגוף האישה.
יעל דיין: עלה העניין של טלוויזיה ושם בדרך כלל ציבור הנשים והארגונים מהווה כלב שמירה.
יעל דיין: כשהיה הסיפור של האשכוליות וסיפור של סנדלי "נאות" או "נמרוד" בתנוחה ממש מכוערת ומינית, הדברים האלו הורדו לאחר פניות שלנו ופניות הארגונים.
יעל דיין: לפעמים צריך לעבור את כל הגלגול הזה, אבל אי-אפשר לצפות - כאשר בתום לב נכנסת איזו פרסומת – לאותה מידת רגישות אצל כולם, אבל אני מוכרחה לציין שדברים שכן ביקשנו להוריד ושהיה ברור שהציבור אכן מבקש, הם ירדו.
יעל דיין: פרסומת של שדיים כמקור חלב, ברור שזו לא הדרך למכור חלב או גבינה לבנה.
זאב אברמסון: בעגה המשפטית זה נקרא חרם שניוני שלדעתי ועל-סמך מידע שאני קיבלתי – וחבר הכנסת פריצקי מביא את הנושא הזה עכשיו לחקיקה – הוא אקט בלתי חוקי לחלוטין, כי חרם צרכני הוא דבר לגיטימי במשטר דמוקרטי, לא שכן חרם שניוני שלא מופעל כנגד הגורם שבתיאוריה יש בעיה אתו.
זאב אברמסון: זה בדיוק מקרה פנינה.
זאב אברמסון: הפנייה לא נעשתה אל פנינה רוזנבלום כי פנינה ידעה מראש את הדברים והיא אמרה שהיא ממילא לא יכולה להינזק ולא תהיה בעיה, אבל כאשר הפנייה הגיעה, כאשר הוצאו פקסים ל"עלית", ל"אוסם", ל"שטראוס" ול"תנובה" ש"פוסטר מדיה" שוב מפירה את החוקים ושומו שמים החרימו אותם, כי אחרת אנחנו נחרים את המוצרים שלכם, והתחילו להגיע אלינו הפניות האלה מצד אותן חברות, אז אני נאלצתי לומר לפנינה הושיעי נא.
זאב אברמסון: זו בעיה שלגביה אני מחפש עזרה ופתרון.
זאב אברמסון: המקרה של פנינה הוא באמת מקרה חריג כיוון שהיא לא מוכרת להם.
זאב אברמסון: מאז הבחירות היא ממילא מוחרמת על-ידם.
יוסף לפיד: אנחנו ניסחנו הצעת חוק - וזה בדיוק חל על המקרה הזה - נגד חרם משני.
יוסף לפיד: דהיינו, אסור לך לאיים על מישהו שלישי שאין לו שום נגיעה בפרשה שאם הוא ממשיך לשתף פעולה עם "פוסטר מדיה", אז יחרימו גם אותו.
יוסף לפיד: אם "עלית" תעיז לפרסם ב"פוסטר מדיה", אז יחרימו גם את "עלית".
יוסף לפיד: התברר לנו שמבחינה משפטית נגד חרם משני כזה אפשר לחוקק חוק ואנחנו הצענו את הצעת החוק הזו.
יוסף לפיד: אני מקווה שנזכה בתמיכת כל אלה שרואים בהתנהגות הנוכחית של החרדים כחלק מהמאבק שלהם להפיכת ישראל למדינה פונדמנטליסטית שמוחקת את זכויות הבסיס של אזרחים בכל מדינה מערבית נאורה.
יוסף לפיד: אני חושב שהמאבק הזה הוא הרבה מעבר לשאלה אם אנחנו נראה את רגליה היפות של פנינה רוזנבלום או לא.
יעל דיין: כפי שאמר חבר הכנסת לפיד, אנחנו מדברים על אפשרות חקיקה לגבי מה שציין זאב אברמסון כחרם שניוני.
יעל דיין: כלומר, אי-אפשר בחקיקה לחייב אותו לפרסם משהו שלך, אבל בהחלט אפשר למנוע חרם של צרכנים.
יעל דיין: הם יכולים לומר שהם לא קונים את הגרביים האלה, הם לא קונים את החזיות האלה או כל דבר אחר, אבל אנחנו כן יכולים לחוקק חוק שימנע מ"תנובה" או מ"אוסם" או מי שזה לא יהיה, שייתן להם את האפשרות לא להיכנע לחרם או לא להטיל חרם ולומר שאם אתה מפרסם את פנינה רוזנבלום, אז אנחנו לא נפרסם אצלך.
יעל דיין: דרך אגב, זה גם קשור קצת בחופש העיסוק, אבל יש בזה את הרציונל.
יאיר תדהר: אני חושב שחברי הכנסת הנכבדים ויתר הנוכחים כאן לא כל כך מודעים למה שעושים היום אותם גופים חרדיים שלא קשורים בכלל לפרסום במקומותיהם.
יאיר תדהר: אני חושב שהם בודקים אותנו כל הזמן כדי לראות עד לאן הם יכולים להגיע.
יאיר תדהר: אני חושב שהדוגמה הטובה ביותר זה חגיגות ה50-.
יאיר תדהר: מדינת ישראל פרסמה פוסטר שהוא מייצג את חגיגות ה50- למדינת ישראל, ואני לא יודע אם אתם יודעים אבל הם אסרו על הפצת הפוסטר כפי שתוכנן מאחר שהראו שם ילד וילדה.
יאיר תדהר: כבר לא מדובר על כן לבושים, לא לבושים, כן גרב או לא גרב אלא על עצם העובדה שיש ילד וילדה בפרסומת.
יאיר תדהר: אולי אפשר לא להמציא שום דבר אלא ללמוד מה נעשה בעולם הגדול.
יאיר תדהר: זה התחיל בבריטניה וזה עבר לאירלנד, לקנדה, לדרום אפריקה ולעוד הרבה מדינות, שם הקימו גוף שכולל בתוכו גם את הרגולטור, גם את איגודי הצרכנים, גם את המפרסמים, גם את הפרסומאים ואת המדיה, והגוף הזה הוא בעצם מטפל ב'סלף רגוליישן'.
יאיר תדהר: כאן בעצם חקיקה לא יכולה לענות על כל דבר כי יש פה גם עניין של טעם טוב ויש פה גם עניין של הבנה.
יאיר תדהר: אמרנו, לא לפרסם בבני ברק זה מקובל על כולנו, אבל כשזה מפורסם בתל-אביב, זה שונה.
יאיר תדהר: אותו גוף גם יכול לפתור את הבעיה.
יאיר תדהר: ידידי מ"טלעד" תכף יביא את התקנות שיש לערוץ השני כאשר גם לערוץ הראשון יש תקנות.
יאיר תדהר: גם לנו, לאיגוד הישראלי לפרסום, יש תקנון אתיקה שברור שאף אחד לא הולך לעשות משהו בניגוד ובמזיד וכולי.
יאיר תדהר: השאלה אם אותו גוף יוכל למנוע תוך הסכמה ותוך הבנה.
נחום לנגנטל: "אל על" מאוד ביקשה את ההתערבות שלנו.
נחום לנגנטל: מאחר שהייתי מנכ"ל דתי, ההנחה של "אל על" הייתה שאם אני אדבר אתם, ההידברות תוציא יותר פרות, ואכן התפתיתי לנהל את המשא ומתן.
נחום לנגנטל: אני אומר התפתיתי משום שהתחלתי לדבר אתם ומיד הבנתי שאין סוף להידברות.
נחום לנגנטל: זאת אומרת, ברגע שאתה בא ואתה אומר שאני מוכן לקצת יותר, תמיד עד שלא תביא את התוצאה של המאה אחוזים, לא יהיה כלום.
נחום לנגנטל: יום אחד הם באו עם הצעה של "בריטיש איירוויס" ואמרו לי ש"בריטיש איירוויס" הסכימה להלביש את הדיילות בתלבושת אחרת והם הביאו לי את התלבושת של "בריטיש איירוויס" ואמרו לי שהדיילות גם מכסות את ראשן וכי החברה הסכימה לא להקרין סרטים בטיסות שלה.
נחום לנגנטל: בשלב מסוים הודעתי לאנשי "אל על" שאני ניתקתי מגע, שילבישו שאת הדיילות איך שהם רוצים ושיקרינו סרטים איך שהם רוצים ואנחנו מראש צריכים לדעת שהפסדנו את המגזר הזה.
נחום לנגנטל: אני אמרתי להם שיתנו שירות טוב, אוכל גלט כושר, שיצאו בשעות נוחות ושהמחירים יהיו בסדר, יטוסו אתם.
נחום לנגנטל: אני יודע שכתוצאה מזה פעולת התגמול הייתה שחודש אחרי כן נסעו שני גדולי התורה, הרב שטיינץ והאדמור מגור, והם נסעו ב"בריטיש איירוויס" ולא ב"אל על" וכתוצאה מכך זה כאילו לימד את חסידיהם שצריכים לטוס בחברה זו ולא באחרת.
נחום לנגנטל: ראיתי את הכרזה נשואת הדיון הקונקרטי הזה לדעתי זו אי-הבנת הגבולות.
נחום לנגנטל: אתה בא ואומר לו בוא נדבר, אז הוא אומר לך תראה את הגרביונים על רגליים של קוף בצורה היתולית ואולי את זה יקנו.
נחום לנגנטל: מרגיזה אותי עצם ההתדיינות על הנושא הזה, אלא שאני מזהיר את עצמנו מפני דבר אחר.
נחום לנגנטל: יש מחיר לליברליות.
נחום לנגנטל: אני לא רואה בהצעת החוק של יוסף לפיד שהיא תעמוד ותחזיק מעמד בבית-משפט ואני אומר לכם את זה בכנות.
נחום לנגנטל: לדעתי אי-אפשר לאכוף אותה.
נחום לנגנטל: אתה לא יכול להגיד לבן-אדם תקנה, אתה לא יכול להגיד לבן-אדם תמכור משהו שהוא לא מעוניין למכור אותו.
נחום לנגנטל: זה המחיר של שוק חופשי, של משק חופשי, של מחיר של ליברליות.
נחום לנגנטל: זה אומר שאם אני אומר ללקוחותיי שהם עשרים אחוז מפלח שוק, אני יכול לומר להם מה אני רוצה לעשות.
נחום לנגנטל: תגיד לי לא לפרסם את זה בעיתונות, אז הם יכולים לעשות זאת מפה לאוזן, אבל זה לא יעזור כי הם יעשו את זה באמירה פנימית.
נחום לנגנטל: לכן תבינו שכל החוקים לא יעזרו.
נחום לנגנטל: אנחנו נופלים כאן לנישה שהם רוצים להפיל אותנו אליה.
נחום לנגנטל: כרגע לא מדובר בעוד הצעת חוק שחברי הכנסת יעביר אותה בגלל שאנחנו מרגישים שאנחנו צודקים.
נחום לנגנטל: אמרתי מראש את עמדתי ואפילו הבאתי את הקבלות של המלחמה שלי במהלכים האלה, אבל אני אומר לכם שזה לא יעזור.
נחום לנגנטל: מה שיעזור זה רק וקטור נגדי.
נחום לנגנטל: אם יהיה מה שאתה קורא גוף צרכני נגדי, אם יבואו השמונים אחוז באופן וולנטרי ויאמרו שאנחנו עכשיו קונים רק גרביונים תוצרת הארץ ולא תוצרת חוץ בגלל הפרסומת הזו והזו, קונים רק את הגרביונים שכרגע איקס החרים אותם או קונים מוצרים של "תנובה" כי כרגע מחרימים אותה, יהיה מה שנקרא החרמה נגדית ולדעתי זו הדרך היחידה.
נחום לנגנטל: כמו שאצלם זה וולנטרי, גם אצלנו זה יכול להיות וולנטרי.
נחום לנגנטל: אחרת אני לא רואה דרך שמישהו יגיש כאן קובלנה, השני יעשה על זה פסק-דין ואחר-כך אני רוצה לראות את המשטרה אוכפת ומישהו משלם על זה איזשהו קנס.
נחום לנגנטל: זה לא נראה לי שזה יהיה.
דני סיני: באשר לחרם החרדי.
דני סיני: גם הטלוויזיה בפירוש מצויה בחרם כזה בעקיפין.
דני סיני: טלעד למשל משדרת היום בימי שלישי וששי.
דני סיני: לפני כמה שנים עמדנו בפני תופעה שמפרסמים סירבו לפרסם ביום ששי בתחומי השבת מאחר שהם קיבלו את אותם מכתבים של איומים להסרת הכשר בד"ץ וכולי וכולי.
דני סיני: אני מוכרח לומר שדווקא פה אני איש בשורה ואני רוצה לומר לכם שהמאבק שלנו ביחד עם המפרסמים, ביחד עם הפרסומאים ובפירוש בעידוד החברות הרב-לאומיות שנכנסו לארץ לאחרונה, שהן בעצם מחזיקות אחוזים כאלה ואחרים בחברות הגדולות למזון ומשקאות, בעזרת אותן חברות ובעזרת אומץ הלב הציבורי שבכל-זאת היה לחברות המסחריות האלה, יש היום מצב שכמעט כל החברות מפרסמות ביום ששי.
דני סיני: זאת בפירוש בשורה שאני גאה ושמח להודיע בשם המפרסמים, בשם המדיה, בשם הפרסומאים.
דני סיני: לכן אני חושב שצריך לאחד את השורות.
דני סיני: צריך להקים גוף שיהיה מורכב מהמדיה, מהמפרסמים, מהפרסומאים ומהרגולטור.
דני סיני: גם לא טלוויזיה לבד, בוודאי לא שילוט חוצות לבד, לא יכולים להתמודד עם חרם כזה.
דני סיני: אם היה מצב למשל שתקציבים שאמורים להיות מופנים לציבור החרדי על-ידי הרגולטור פה בבית הזה היו באיזושהי צורה מותנים בהסכמות – ואני חסיד של הידברות – לאיזשהו תן וקח בנושא הזה, אני חושב שצריך להגיע למצב שהציבור החרדי ירצה ללכת לקראתנו וירצה לנסות להבין אותנו.
דני סיני: יחד עם זה אני חושב שכל הדיונים האלה צריכים להיות דיונים בתוך איחוד כוחות של כל הגורמים הנוגעים בדבר.
דני סיני: מדיה אחת או מפרסם אחד לא יכולים להתמודד עם זה.
סופה לנדבר: אני לא אוהבת להרגיז אנשים אבל היום בא לי להרגיז אותם מפני שהם לא יכולים לנהל את החיים שלי, שלך ושל כולנו.
ציפי לבני: ברגע שזה מביא אותי, שאני הייתי מאלה שחשבה שצריך להתחשב גם אם לא היו חרמות למיניהם על חברות, כשזה מביא אותי למצב שבו אני מתחילה להתרגז, זה הולך וגורם לקיצוניות נוספת ונוספת בחברה שבאה לידי ביטוי גם במה שהציג יוסף לפיד בהצעת חקיקה מהסוג הזה.
ציפי לבני: אתם מדברים כאן על "תנובה", אבל אני עוד עסוקה כמי שחשבה שצריך להיות חרם צרכנים על הסיליקון בחלב.
ציפי לבני: לכן אני מכבדת גם את זכותו של מי שלא רוצה לראות סיליקון – וסליחה על ההשוואה - במודעות.
ציפי לבני: אנחנו לא יכולים לקחת את מה שאנחנו רוצים לראות כחברה ליברלית וחברה צרכנית נכונה ולהגיד שלנו מותר לעשות את החרם, אבל אנחנו לא מוכנים לתת למישהו אחר את הזכות הזאת.
ציפי לבני: לכן זה מוביל אותנו, דווקא התופעה הזו של היעדר ההידברות, למצב שבו בסוף נתחיל לכפות אחד על השני את המערכות ולא נוכל להתפשר.
ציפי לבני: אני לא יודעת מה הפתרון אם אין מוכנות להידברות מהצד החרדי, כי זה המפתח לכל תהליך.
ציפי לבני: מאוד הייתי רוצה לראות ועדה ציבורית שאני לא יודעת כרגע מה הרכבה שכן תהיה בה שותפות לציבור החרדי.
ציפי לבני: אני יודעת שהציבור החרדי, קשה לו, אבל שיבין שכדי שלא נגיע למצב שבו יכפה הרוב את דעתו על המיעוט – וכרגע זה מצב שבו הרוב איננו חושב כמוהם וזה מצב שככל שמושכים, הרי יכולה להיות כפייה – גם הציבור הדתי צריך להבין שהוא צריך ללכת למקום שבו דברים שאולי מפריעים לו אבל הם לא קיצוניים, ואני מאמינה שגם בציבור החרדי אפשר לעשות את ההבחנה של מה מוגזם ומה קשה להם, אבל הוא לא עובר איזשהו גבול.
ציפי לבני: אני אומרת שאתה טועה ואל תכניס אותי למקומות של השקפת עולמך בעניין דת ומדינה.
ציפי לבני: אל תכניס אותי כי אני לא רוצה להזדהות אתך במה שאתה חושב.
ציפי לבני: אני רוצה לשמור על הזכות שלך ועל הזכות שלי שתהיה לי היכולת לקבל מידע פרסומי על מוצרים שאני רוצה לקנות וזה לחלוטין לא רלוונטי מבחינתי מה אתה חושב על הרב כדורי, ואני מאוד מעריכה גם את האנשים שמכבדים את דעתו.
ציפי לבני: זאת הנקודה שממנה אני רוצה לבוא וזאת המשמעות של הכיבוד ההדדי.
ציפי לבני: אם מקיימים איזושהי ועדה, והיא מאוד חשובה בעיני, זו צריכה להיות ועדה שתצא עם המסר שאומר מה כן ומה לא, כי יש גם דברים שהם בהגזמה לא רק בראייה הנשית, של האלימות ושל פרסומים שפוגעים בקיום החברתי שלנו בגלל סיבות אחרות.
ציפי לבני: גם כאן יש באמת נורמות שאני חושבת שגם אני יכולה להבין שהם עברו את הנורמה ובעניין הזה אני לא רוצה להשתתף, בעניין של להראות, של לעשות דווקא.
ציפי לבני: אם יוכל להיות גוף כזה שהוא גוף ככל שניתן שבקונצנזוס, הוא גוף שאפילו מהצד החילוני איננו כולל מרכיבים שהם קיצוניים חילוניים, שהוא גוף של קול הרוב הדומם, אני חושבת שיש לזה חשיבות רבה מאוד.
יעל דיין: אני אומרת את זה לא מתוך נקיטת עמדה אלא מניסיון.
יעל דיין: אז השאלה אם אנחנו אומרים ועדה.
יעל דיין: גם אם יש את כל הגורמים, אבל נגיד שאין את כל הגורמים והם לא באים, או אם הם באים במטרה להשיג משהו, כשהם רואים שהם לא ישיגו אותו, הם יפסיקו לבוא.
יעל דיין: הרי נקודת החיבור היא ממש מינימלית.
יעל דיין: כאן השאלה אם אפשר להגיע להסכמה שהיא לא קונצנזוס אלא היא קונצנזוס על מה ענייננו ומה אנחנו מכבדים וזה לא ענייננו.
יעל דיין: זאת אומרת, הקונצנזוס לא יכול להיות על הפרסומים עצמם כמו על איזושהי חלוקה של אי פגיעה גיאוגרפית.
שפרה קרימלובסקי: במגזר החרדי כמו שאתם יודעים החברה היא נפרדת והתלבושת לפי ההלכה, וזה מה שהם היום דורשים, היא שרוולים שמכסים את המרפק, הם מוכנים עד המרפק, החצאית שצריכה לכסות את הברך, הם מוכנים היום עד הברך, אבל החברה הזאת מאוד מאוד רגישה בגלל שהעין של מי שנמנה על ציבור שכל הזמן נחשף למה שהוא רואה, הוא מאוד מאוד רגיש בדברים שציבור אחר לא רואה אותם בכלל.
שפרה קרימלובסקי: אני מנהלת המחלקה הדתית ב"גיטם" ובשנים הראשונות שהייתי שם, כשבאו הבחורות עם הבטן בחוץ, אני ראיתי את זה.
שפרה קרימלובסקי: היום, גם אם תגידו לי שזאת הולכת חצי ערומה, אני פשוט לא רואה.
שפרה קרימלובסקי: העין הסתגלה למה שראתה.
שפרה קרימלובסקי: קודם כל, זה ציבור שרמת הרגישות שלו היא מאוד מאוד גבוהה ולכן התגובה שלו היא מאוד קיצונית בגלל שהוא רואה את הדברים אחרת ממה שאנחנו רואים אותם.
שפרה קרימלובסקי: בקטע התחומי, בנוגע לתחום בני-ברק וירושלים.
שפרה קרימלובסקי: אנחנו כבר מזמן לא בני-ברק וירושלים.
שפרה קרימלובסקי: בתל-אביב יש אזורים שלמים שהם חרדיים ולא לדבר על בעלי התשובה.
שפרה קרימלובסקי: בת-ים היום היא מעוז של בעלי תשובה.
שפרה קרימלובסקי: חולון, בעלי תשובה.
שפרה קרימלובסקי: אשדוד, 5,000 משפחות חרדיות היו שם בשנת 1997 ואני לא יודעת כבר כמה היום.
שפרה קרימלובסקי: ללא ספק כוחו של המגזר חרדי מתבטא, ברגע שנדמה למישהו שהרב הולך להוציא מילה מהפה, מזמינים את המשאיות, מרוקנים את המדפים והסיפור נגמר.
שפרה קרימלובסקי: לגבי חרמות החילוניים.
שפרה קרימלובסקי: דרך אגב, אולי אסור לי לספר לכם את זה פה משום שפה אני מייצגת את החברה החרדית – ואני נמנית על החברה החרדית, גם אם זה לא בדיוק נראה - כשאני יושבת מול הרבנים, אני מייצגת דווקא את הצד החילוני וזה בגלל שלי באופן אישי מאוד מאוד איכפת הנושא של גשר.
שפרה קרימלובסקי: אני חושבת שהשנאה האדירה בין החילוניים והדתיים, ובשני הצדדים, היא לא חייבת המציאות ויכול להיות אחרת.
שפרה קרימלובסקי: היה לי ארגון של נשים חרדיות למען החיילים ואני רוצה לומר שאפשר לעשות דברים אם רוצים.
שפרה קרימלובסקי: אלו הדברים שגורמים לשנאה אדירה בגלל שצד א' לא מבין, מצד ב' לא מבין, שני הצדדים לא מבינים ולכן כשאני יושבת שם אני תמיד רבה את המריבה של תפסת מרובה לא תפסת, ואתם רק תינזקו וכולי.
שפרה קרימלובסקי: יחד עם זאת לא נראה שחרב צרכנים חילוני יכול לעבוד.
שפרה קרימלובסקי: עובדה, ניסו לעשות את זה בתקופת "פפסי" וזה לא עבד.
זאב אברמסון: אני לא מסכים שאדם כזה יוביל מאבק של ציבור שלם כי הוא לא מייצג אותו.
שפרה קרימלובסקי: אני חושבת שצריך להקים גוף של רבנים ובאמת לא ברמה הקיצונית.
שפרה קרימלובסקי: זאת אומרת, לא להושיב אותם מול חבר הכנסת לפיד אלא מול חברת הכנסת לבני ולהראות שמנסים לפתור את הבעיה ולא להעצים אותה.
שפרה קרימלובסקי: ברור שלא הרבה יוכלו להזיז מפני שישנם קווים אדומים, אבל יהיו דברים שכן יוכלו להזיז.