GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין: הישיבה הזאת לא תפתח בעניין הזה, אלא מחר בישיבת הוועדה נקבל דיווח מהמשטרה על הרצח האחרון של שגית בתל-אביב.
יעל דיין: הוועדה, אני ואחרות שתרצינה, תייצגנה את הכנסת בלוויה היום.
יעל דיין: אני רוצה לציין שאנחנו די חסרי אונים מול הטרור הזה.
יעל דיין: שוב פעם הצעה לסדר, שוב פעם דיון במליאה, שוב פעם ניסיון לקדם הצעות חוק שאנחנו רואים כרלוונטיות; ולצערי הרב, כל פעם, גם בלי גל של רציחות כמו הפעם, הבית הזה מזדעזע, הציבור מזדעזע, התקשורת -ואני אומרת את זה לזכותה המלאה, נותנת את הכיסוי המתאים, עוד אישה שוב על ידי בן זוג.
יעל דיין: בשבוע שעבר בחיפה על ידי גרוש עם פגיעה קשה, וזאת תופעה יחסית חדשה, פגיעה קשה בילדים.
יעל דיין: יחסית חדשה, זה בשנה האחרונה, לא יותר מזה, כאשר ילדים הופכים להיות בני ערובה בסכסוך בין בני זוג.
יעל דיין: בסוף השבוע בבית חנינא, אישה ערביה נרצחה על ידי בעלה - חריג מוחלט, אולי נדבקים מהחברה שלנו.
יעל דיין: בדרך כלל הרציחות במיגזר הערבי הן על רקע של חילול כבוד המשפחה, ולפיכך הן אינן נעשות על ידי בן זוג, אלא על ידי בן משפחה מצד האישה, כלומר אב או אחר, ולעיתים רחוקות מאוד יש לנו תופעה, אני לא אגיד יהודית או מערבית, אבל תופעה של בן זוג שרוצח על בסיס מה שנקרא קנאה - הוא ראה אותה מדברת עם מישהו אחר.
יעל דיין: הרוצח הראשון השבוע עוד לא נתפס, הרוצח השני נתפס, הרוצח השלישי אתמול בתל-אביב, גם כן על בסיס זה שהיא החליטה לעזוב אותו, הסגיר את עצמו; ואנחנו שוב פעם נקרא לזה גל, אבל ברור שהשורשים הם עמוקים, ואני לפחות אינני מסתפקת, וכן הוועדה בראשותי אינה מסתפקת.
יעל דיין: בעניין הזה הכל הוא חינוך, וצריך להתחיל מגן הילדים.
יעל דיין: אין לנו זמן להתחיל מגן הילדים.
יעל דיין: עד שילדי גן הילדים יפנימו את זה ויהיו בני עשרים ושלושים, מי יודע כמה נשים יירצחו, ואני מדברת על הרמה הקיצונית של רצח, אני לא מדברת על אלימות.
יעל דיין: צריך להגדיר את זה כטרור שדורש התייחסות בכל המערכות.
יעל דיין: הממשלה, לצערי, ואני אדבר על זה בהצעה לסדר, הקימה מייד עם כינונה ועדת שרים.
יעל דיין: היא ישבה בעניין אונס, כי אז זה היה האנס הסידרתי.
יעל דיין: ועדת השרים החברתית התכנסה בעניין האונס.
יעל דיין: אחר כך הוקמה ועדת שרים לאלימות, שהתכנסה פעם-פעמיים, ביקרה במקלט, והציעו להקים רשות לאומית לאלימות.
יעל דיין: לא הקימו את הרשות הזאת.
יעל דיין: היא גם איננה עומדת לקום.
יעל דיין: הציעו להקים אחר כך רשות לבחינת מסוכנות.
יעל דיין: בחינת מסוכנות צריכה להיעשות בשטח, זה לא עניין של רשות ממלכתית בין משרד המשפטים והמשטרה.
יעל דיין: זה דבר שצריך להיות בכל קהילה.
יעל דיין: חזרתי בכל ההערות שלי למסקנות של הוועדה הבין משרדית, ורובכן היושבות כאן הייתן שותפות לה.
יעל דיין: המסקנות עסקו בדברים שניתן ליישם אותם בשטח, בין על ידי תקציבים, ובעיקר על ידי עבודה של אנשי מקצוע, וזה כלל גם הערכת מסוכנות וועדות היגויים מקומיות ומעקב.
יעל דיין: כפי שאמרתי שלושה חוקים שלי, אני פשוט מובילה אותם, חתומות וחתומים עליהם רבים, מעוכבי ממשלה.
יעל דיין: אחד זה עונשי מינימום בעבירות נוספות, על עבירות מין בעבירות אלימות חמורה, את זה בצורה כזו או אחרת הצלחתי להעביר בטרומי.
יעל דיין: השני היה קיצור הליכים במקרי אלימות, הליכים במשטרה, בפרקליטות ובבתי המשפט.
יעל דיין: כאן מדובר לא רק במקרים הקיצוניים, אלא גם באלימות חמורה.
יעל דיין: הדבר השלישי זה חובת הדיווח.
יעל דיין: אני יודעת שזה חוק עם בעיות, אבל בשביל ללבן את הבעיות שלו, אנחנו חייבים להתחיל לגלגל אותו, משום שיש בו הרבה תמיכה, ובעיקר הרבה צורך.
יעל דיין: החוקים האלה הם לא אסתטיים מבחינת ספר החוקים.
יעל דיין: אף אחד איננו משתגע לא לעונשי מינימום, לא לכפייה של מועדים לגבי הרשויות המטפלות, לקיצור הליכים, ובוודאי אין משתגעים לגבי חובת דיווח של משפחה קרובה או שכנים, כאשר מוטלת עליהם אחריות פלילית.
יעל דיין: אומרים: תשימי את הסבתה בבית סוהר בגלל שהיא לא דיברה על האיומים של הבת שלה.
יעל דיין: אני לא אשים אותה בבית סוהר.
יעל דיין: אבל אם יש לי חוק כזה ביד, והחברה מודעת לזה שזה לא רע, זה לא נורא לדווח; זה כבר קבלת אחריות.
יעל דיין: היום ישנה ההרגשה, אינני רוצה להתערב, זה לא ענייני וכן הלאה, אבל בוודאי שכנים.
יעל דיין: אין מקרה, וקיבלנו דיווח מהמשטרה בשבוע שעבר על הרצח בחיפה, שגם שם לא היו תלונות מוקדמות.
יעל דיין: ידע מוקדם איננו מסתכם רק בעניין של אם היו תלונות במשטרה.
יעל דיין: ידע מוקדם זה אם מישהו בכלל ידע שיש מידת סיכון ביחסים האלה.
יעל דיין: עכשיו מסתבר גם במקרה של אתמול שמישהו ידע, שמישהו ידע שהייתה אישה קודמת.
יעל דיין: זאת אומרת, העניין של דיווח הוא כמעט קצה החוט היחיד שיש לנו.
יעל דיין: לא יכול להיות, המשטרה באה הנה כל שבוע או פעמיים בשבוע לצערי בזמן האחרון, ואומרת: לא היו תלונות קודמות, ובזה פוטרת את עצמה.
יעל דיין: הקהילה לא יכולה לפטור את עצמה, ואם צריך חקיקה - נעשה חקיקה.
יעל דיין: דבר כזה חסר עניין לציבור וחסר עניין להוא.
יעל דיין: לא יסגרו תיקים כשיש תלונות.
יעל דיין: אבל התירוץ שאין תלונות, ואחר כך מסתבר שמישהו ידע, השכנה, האחות, האבא, מישהו ידע שהאישה מאויימת, ואם תהייה חובת דיווח, שוב פעם זה לא חוק אסתטי, אבל לפחות תהייה מודעות חברתית לחובה המוחלטת לחיי אדם על ידי דיווח.
יעל דיין: זה כמו שאתה יודע שיש פצצה מתקתקת באיזה מקום.
יעל דיין: אתה יודע שיש סיכון חיים, ואתה אומר: אין חוק שאומר לי להסגיר את זה, אזי זה לא ענייני.
יעל דיין: אני מצטערת שאני פותחת ישיבה בעניין אחר לגמרי, אבל הדברים רודפים אחרינו, והטרגדיות רודפות אחרינו, ואני מרגישה שהאין אונים שלנו איננו צריך לעצור בעדנו מלנסות ולמצות כל דרך אפשרית כדי להקטין בוודאי את מספר הרציחות.
יעל דיין: הישיבה שכינסנו היום עוסקת ברשות למעמד האישה.
יעל דיין: אני חייבת לומר שעשינו עוול לעצמנו ואולי גם לרשות, כאשר בשנה שעברה אנחנו למעשה התכנסנו כדי לשמוע דיווח בסוף השנה, ולא עסקנו בעניין הזה למרות שזה היה רך צעיר שלנו; לא עסקנו בעניין הזה שלנו במשך השנה.
יעל דיין: אנחנו רוצים להקדים גם משום שהיו לנו ספקות ביחס לשימוש בתקציב.
יעל דיין: אני לא נכנסת כאן לדברים מבניים, הוועדה המייעצת, בחירה של יושבת ראש לוועדה המייעצת.
יעל דיין: אני לא אכנס לכל המהמורות, או לחיכוכים, או לדברים שקרו במשך השנה.
יעל דיין: אנחנו עברנו שנה שלא הייתה קלה, כולל מבחינתנו, מבחינת יחסי עבודה פנימיים.
יעל דיין: אינני יודעת אם זה הפורום בכלל להעלות את זה.
יעל דיין: מה שאנחנו רוצים זה להיכנס לשנת 2000 בצורה תקינה.
יעל דיין: יושבת כאן חברת הכנסת נעמי חזן מהאמהות של הרשות, ובשעתו דיברנו, ייתכן ובתום שנה וקצת יותר צריך לבחון גם תיקוני חקיקה לחוק הרשות שנעשה כאן, כי ישנם דברים שאנחנו לומדים עליהם רק תוך כדי עבודה, ויכול להיות שאנחנו נעסוק בזה בישיבה נפרדת, כי צריך תיקוני חקיקה לגבי הרשות.
יעל דיין: אנחנו נכנסים לשנת 2000.
יעל דיין: הרשות עדיין איננה מיוצבת על המפה הנשית, הנשית לאומית, בצורה שהיינו רוצים לראות אותה.
יעל דיין: יחסי עבודה נכנסו למסלול כזה או אחר.
יעל דיין: אנחנו נשמע מצד הנוגעים בדבר.
יעל דיין: היו לנו שאלות קשות לגבי התקציב של השנה הבאה, ולכן רצינו להקדים השנה.
יעל דיין: אנחנו עומדים בפני תוכנית עבודה 2000.
יעל דיין: אנחנו עם ממשלה חדשה לעומת הממשלה שהייתה עם הקמת הרשות.
יעל דיין: אנחנו עם אותו מבנה, אבל לפני תום השנה אנחנו רוצים לקבל את ההערכה של תוכנית העבודה, הערכה תקציבית והערכה של יחסי עבודה בין הרשות כרשות, המינהלת, הוועדה המייעצת והוועדה בכנסת, ללמוד ממה שהיה, להפיק לקחים כפי שאמרתי אם צריך תיקונים בחקיקה.
יעל דיין: אני מדברת לא רק בשם עצמי, אנחנו בוודאי רואים את פעולת הרשות כשונה או כמתוגברת, וגם אם נזקוף לחבלי לידה את השנה הראשונה, לא הייתי רוצה ששנת 2000 תהייה שלא בתיאום, בהרמוניה, ביחסי עבודה תקינים ובהחלטות שמקובלות על כולם, גם לגבי תוכנית העבודה וגם לגבי התקציב.
יעל דיין: אבקש מהעורכת דין נעמי לירן להציג את הדברים קדימה לגבי שנת 2000.
יעל דיין: אני אבקש מדוקטור יוספה שטיינר לדווח על עבודת המועצה.
יעל דיין: החדר הזה איננו בית דין, הוא איננו בית משפט; אנחנו איננו מוציאים פסק דין על כל אחד.
יעל דיין: אבל הוא גם לא חדר שמטואטא מתחת לשטיח.
יעל דיין: ברגע שיש דברים, בין אם זה אי הבנה בין רשויות, או בין אם אין ניצול מתאים של תוכנית ותקציבים, אנחנו נמצאים שם כחלק מהתמונה.
יעל דיין: מלכתחילה ראינו את המשולבות הזאת של מצד אחד אנחנו הוועדה לקידום מעמד האישה ברשות המחוקקת.
יעל דיין: מספר שנים אחרי זה, לצערנו, בגלל נסיבות שלא סייעו לזה, הוקמה הרשות למעמד האישה.
יעל דיין: אנחנו עכשיו בזרוע המבצעת.
יעל דיין: אנחנו עובדים עכשיו על חוק של יועצות למעמד האישה ברשויות המקומיות, שייתן עוד זרוע לעניין בכל רשות מקומית על פי חוק, ולא כפי שקיים היום על פי חשק ובצורה מזדמנת.
יעל דיין: אנחנו כמובן שהיינו רוצים באידיאל לראות שיתוף פעולה מוחלט בין הרשויות בהקשר הזה, כעניין בעדיפות ראשונה, לא רק מההיבט של אלימות; אלא בהחלט שורה של אכזבות גם בהיבט של קידום, בהיבט של תקציבים, בהיבט של ספורט נשים, בריאות נשים, ובכל תחום שאנחנו יכולים להשפיע עליו לעלות קפיצת מדרגה לשנת 2000 במושג הזה של מעמד האישה, כפי שהוא מוחל על כל התחומים.
נעמי לירן: מינהלת הרשות הגישה טיוטה לוועדה המייעצת של הרשות.
נעמי לירן: הוועדה המייעצת של הרשות מתכנסת מחר אחר הצהריים לדיון בתקציב, כך שמה שמוצג פה זאת טיוטה.
נעמי לירן: התוכנית הראשונה שהרשות רוצה להמשיך בה היא שיוויון בין המינים.
נעמי לירן: זאת תוכנית שהתחלנו אותה בשנת 1999, ואני רוצה להמשיך בה.
נעמי לירן: נמצאת כאן הגברת מרים שכטר, מי שיש לה שאלות על מה שנעשה בשנת 1999 ומה שמתוכנן לשנת 2000.
נעמי לירן: היא תשמח לענות.
נעמי לירן: התקצוב בסעיף הזה שמוצע זה חצי מיליון שקלים.
נעמי לירן: בכלל כל תקציב הרשות זה שני מיליון שקלים לשנת 2000.
נעמי לירן: גם זה איננו בבסיס התקציב.
מרים שכטר: עובדים בהרבה בתי ספר וגני ילדים ערביים בתמרה, בשפרעם.
יעל דיין: מיליון וחצי.
יעל דיין: זה מופיע בתקציב?
מרים שכטר: כבר מתחיל להתגלגל.
מרים שכטר: זה מופיע בתקציב לשנת 2000.
מרים שכטר: בספר התקציב לשנת 2000 מופיעים חמש מאות ותשעים ושניים אלף שקלים, אבל מהמנהלת הכללית אישית קיבלתי הבטחה להרבה יותר, אולי גם יותר ממיליון שקלים.
נעמי לירן: הכללי של משרד ראש הממשלה, שהוא מציע שהשנה אך ורק משרד החינוך יתקצב את התוכנית הזאת, ושהרשות לא תעביר חצי מיליון שקלים לתוכנית הזאת.
יעל דיין: הערות נלוות?
יעל דיין: העניין המוגדר כאן הוא מניעת אלימות, לא שיוויון בין המינים.
יעל דיין: הספר היסודי.
יעל דיין: בגן הילדים התוכנית שעובדת, ואני יודעת, כי אני עוקבת אחרי זה בקפידה רבה, אלה תוכניות של שיוויון בין המינים.
יעל דיין: גם לא הייתי אומרת אלימות נגד נשים בבית הספר היסודי.
מרים שכטר: אלימות נגד בנות.
מרים שכטר: מה שאת מכירה זאת תוכנית אחת.
מרים שכטר: בינתיים כבר פיתחנו עוד כמה תוכניות, ואני אשמח לדווח על כך.
מרים שכטר: כלומר יש תוכניות שהן פרופר רק שיוויון בין המינים, ויש תוכניות שאנחנו משלבים - למשל בגני ילדים, אזי לגננות כל העניין של התייחסות לילדים והתייחסות לבנות ולבנים, על הבסיס של מניעת אלימות.
יעל דיין: זאת אומרת התקציב הזה מיועד לשתי התוכניות.
יעל דיין: בסיס החינוך כשיוויון בין המינים.
יעל דיין: כאשר זה נכנס גם לעניין הזוגיות וייעוץ מיני, וכן הלאה, שאנחנו מדברים שם על בתי הספר התיכוניים.
נעמי לירן: עלות תקציבית; זה המשך של השיעורים שניתנים בצבא הגנה לישראל לטירוניות בעניין של מניעת אלימות נגד נשים.
נעמי לירן: את זה התחלנו כבר בפברואר 1999, וזאת תוכנית מאוד מוצלחת שמעבירים שיעורים לטירוניות.
נעמי לירן: את תוכנית ההדרכה של השיעור כתבו נעמ"ת – גברת אורית לב ארי, וויצ"ו – גברת סימה גורן עשתה את הקלטת היוצאת מגדר הרגיל, וזה מועבר.
נעמי לירן: אנחנו עדיין במשא ומתן עם ראש המטה הכללי, שעודנו מסרב להכניס את זה כשיעור חובה לטירונים.
נעמי לירן: הדבר שראש המטה הכללי כבר אישר, וזה כבר בתהליך ביצוע, זה להכניס מודולה, כאשר הטירונים מקבלים איזו שהיא הרצאה או תדרוך, לא הייתי קוראת לזה שיעור, בעניין של מניעת אלימות בכלל בחברה הישראלית, אז מוכנסת לשם המודולה של מניעת אלימות נגד נשים.
נעמי לירן: כרגע קצינת חיל נשים ראשית עובדת על המודולה הזאת כדי לתת אותה מוכנה.
נעמי לירן: אנחנו איננו מסתפקות בכך ונמשיך את הדו שיח שלנו עם ראש המטה הכללי.
נעמי לירן: נקווה שבסופו של דבר נצליח.
נעמי לירן: פה אין עלות כספית.
יעל דיין: אני הייתי מאוד מבקשת לעשות הפרדה בין תקציב ותוכנית עבודה.
יעל דיין: משום שדבר שאיננו בעל עלות תקציבית, הרי הוא חלק מתוכנית עבודה.
יעל דיין: הרבה פעמים זה המשך, כלומר כאן אין חידוש אלא יש המשך.
יעל דיין: כאן הרשות משמשת כמסלקה לתוכניות שנבנו על ידי ויצ"ו ונעמ"ת ומועברות ברצון לצבא.
יעל דיין: אזי יש גוף קולט וגוף פולט.
יעל דיין: אני מניחה שהרשות משמשת כאיזה שהוא צינור ביניהם וללא תקציב.
יעל דיין: כחלק מתוכנית העבודה אינני יודעת מה עושה הרשות בעניין הזה.
יעל דיין: התוכנית נכתבה, היא קיימת, היא הייתה בשנה שעברה, ההפעלה שלה נמשכת בצבא הגנה לישראל.
יעל דיין: יש משא ומתן עם ראש המטה הכללי, שכולנו דרך אגב שותפים בו, להכניס את זה לטירונים, אבל פשוט צריך לעשות הבדלה בין תוכנית עבודה שהיא פשוט המשך תוכנית עבודה, שמקורה לא במימון ולא בקונספציה, מקומה לא ברשות, והרשות עושה עבודת תיווך ברוכה בין הצבא לגופים שהפיקו והשקיעו בתוכנית הזאת.
נעמי לירן: הרשות בעבודתה השוטפת מתפעלת ובודקת את כל התוכניות האלה.
נעמי לירן: זה לא כתוב כאן לשווא, משום שזאת עבודת הרשות.
נעמי לירן: לפי החוק הרשות אמורה ליזום, לתאם, לפקח בין משרדי הממשלה השונים לבין ארגוני השטח, בין רעיונות לבין ביצוע.
נעמי לירן: הרשות עושה את זה ביום יום.
נעמי לירן: זה לא די שהרשות הוגה איזה שהוא רעיון, נותנת לזה כותרת; ויצ"ו נותנת לנו את הקלטת, נעמ"ת עושה את התוכנית, ובזה אנחנו יושבות, ועשינו, עשינו כותרת.
נעמי לירן: לא די בזה.
נעמי לירן: התוכנית הזאת אינה יורדת לשטח אם הרשות אינה עושה עבודה יום יומית מתמשכת, והתוכנית הזאת גם אינה מתמשכת על אורך זמן, אם הרשות איננה עוקבת אחרי זה.
נעמי לירן: אם הרשות לא תבוא אחת לחודש למשרד החינוך והתרבות, וניפגש עם המנהלים הכלליים כדי לדאוג שיהיה תקציב, וכדי לדאוג שיהיה כוח אדם, וכדי שיהיה תקן סוף סוף לגברת מרים שכטר, זה לא יהיה.
נעמי לירן: כי לרשות יש הסמכות הזאת בחוק.
נעמי לירן: זה נכון שהפעילות של הרשות גם איננה יכולה להתבצע אם אין הפעילות בשטח, אבל זהו המבנה של החוק.
נעמי לירן: זה המבנה של החוק, לעשות את התיאומים, לעשות את היוזמות, וכל הזמן לדאוג שהתוכניות האלה ירוצו בשטח.
נעמי לירן: כך שהרשות מקדישה הרבה מאוד שעות עבודה לדברים האלה, הרבה מאוד קשרים, הרבה מאוד התכתבות, הרבה מאוד פיקוח, הרבה מאוד בקרה.
נעמי לירן: זה מה שהרשות עושה על כל התוכניות שמופיעות פה.
נעמי לירן: כך שזאת איננה כותרת, וזה בוודאי אינו הטעייה.
נעמי לירן: זה הרבה מאוד שעות עבודה כתובות ועומדות מאחורי כל שורה שמופיעה כאן.
יעל דיין: מקובלת על משרד החינוך.
יעל דיין: אזי נמשיך הלאה בעניין הצה"לי.
יעל דיין: קשה להגיד שעוד לפני הרשות לא היה מבנה מאוד מסודר של הדרכה לטירוניות וחומרים וכן הלאה.
יעל דיין: כפי שאמרתי, על כל דבר שקיים אני מברכת.
יעל דיין: תפקידי הוא לראות איך מתחלק הנטל, ובוודאי איך מתחלק הכסף.
נעמי לירן: ושכר.
נעמי לירן: זאת תוכנית שאנחנו תקצבנו אותה לשנת 2000 במאה אלף שקלים.
נעמי לירן: זאת תוכנית שהתחלנו אותה בשנת 1999 ועדיין לא ירדה לשטח.
נעמי לירן: סיכמנו עם האגף לאכיפת חוקי עבודה במשרד העבודה והרווחה להכניס מפקחות ומפקחים שלהם למקומות העבודה, והחלטנו ללכת על המיגזר הפרטי בהתחלה ולא על המיגזר הממשלתי, כדי לבדוק אם חוקי העבודה, חוק שיוויון שכר ומניעת אפליה וכדומה, אכן מבוצעים.
נעמי לירן: אנחנו הגענו כבר למצב של בניית השאלון.
נעמי לירן: את השאלון בנינו בשיתוף פעולה עם האגודה לזכויות האזרח שעוסקת בזה הרבה, ואיתרנו מקומות עבודה שבהם קיים חשש סביר שיש אפליה, ואני מקווה שאנחנו נרד לשטח.
נעמי לירן: זאת תוכנית מאוד מאוד מורכבת, ויש הרבה מאוד גורמים של מתי לרדת לשטח, באילו מקומות, באילו היקפים, באיזה קצב.
נעמי לירן: את זה אנחנו מתכוונות להמשיך, משום שזה דבר שלמדנו אותו מקנדה.
נעמי לירן: היה בחור באגודה לזכויות האזרח מקנדה ברשות, והוא תדרך אותנו.
נעמי לירן: הם עושים בזה כבר בערך חמש-עשרה שנה ורואים אכן תוצאות מאוד טובות בזה.
יעל דיין: יודעים שהמעסיק הגדול, הממשלה, הארגונים הממשלתיים, המפעלים והחברות הממשלתיות שפערי השכר שם הם כה גדולים, כמו בפרטי, והייתי חושבת שמשרד העבודה והרווחה צריך לאכוף את חוקי השכר השווה.
יעל דיין: מן הראוי היה להתחיל מבית.
נעמי לירן: התחתונה בשוק הפרטי יש אפשרות לשנות דברים.
נעמי לירן: כלומר אם היחידה הזאת נכנסת למקום עבודה פרטי ומוכיחה לבעל הבית שהוא אכן עובר על החוק, אזי הוא יתקן את זה, אזי הוא יוסיף את השכר הראוי בהתאם, ישווה את שכרה של העובדת לשכרו של העובד.
נעמי לירן: בעוד שבמיגזר הממשלתי יתחיל סיפור של תקנים, ויתחיל סיפור של הרבה מאוד מהלכים, שבשורה התחתונה זה לא ייתן שום דבר.
יעל דיין: שראוי בין כה לכך, ואנחנו יושבים בעניין של פערי שכר.
יעל דיין: אני חושבת שהעניין כאן שאנחנו עומדים בפני המעסיק הגדול ביותר שהוא קיבל את החוק, שעליו חל החוק מעבר לכל מעסיק פרטי.
יעל דיין: אולי יש כאן אוזלת יד שלנו, שיותר קל לנו לבוא ולאיים: אתה מפר את החוק, אתה המעסיק הפרטי, ואתה מפר את החוק, ואנחנו נתבע אותך.
יעל דיין: בזמן שבבית הפרת החוק עוברת.
יעל דיין: בוודאי שהמעסיק הממשלתי צריך להיות ראשון לעניין של אכיפה.
קולט אביטל: האישה במשרדים ממשלתיים שנתבקשו בזמנו לבדוק בדיוק את רמת הדרגות, הדרגים והשכר וכדומה.
קולט אביטל: אני חושבת שבלי תשלום נוסף, את כן יכולה להעביר את הבקשה שהאחראיות למעמד האישה במשרדי הממשלה תעשינה את הבדיקה הזאת ברגע שהשאלון יהיה מוכן.
נעמי חזן: למיגזר הפרטי.
נעמי חזן: קודם כל הפער בשכר בין נשים וגברים במיגזר הפרטי הוא למעלה מחמישים אחוז לפי הנתונים האחרונים.
נעמי חזן: נקודה שניה היא שאנחנו בתהליכי הפרטה מואצים, ולכן יותר ויותר נשים נכנסות למיגזר הפרטי בנקודות פתיחה מאוד גרועות לדעתי.
נעמי חזן: הנקודה האחרונה דווקא במיגזר הפרטי – דיכוי האישה מבחינת זכויות בעבודה הוא זועק לשמיים.
נעמי חזן: זאת אומרת שאם העבודה נעשית במיגזר הציבורי על ידי הממונות והנציבות - אני חושבת שאפשר לעשות קייס חזק מאוד שיש פה היגיון רב דווקא למדיניות של הרשות לכיוון המיגזר הפרטי.
נעמי חזן: אינני חושבת שזה גם בא על חשבון משהו.
נעמי חזן: זה עניין של שיקול דעת, אבל במקרה הזה אני דווקא הייתי רואה שהמדיניות הזאת סבירה, ואולי אף חשובה.
יעל דיין: חושבת שלא מן הראוי לפטור את כל הגופים שאינם פרטיים מאותו פיקוח.
יעל דיין: אני חושבת שחייבים לשלב.
יעל דיין: אזי יבוא המעסיק הפרטי, או במילים אחרות, תבוא קוקה-קולה ותגיד: חברים יקרים, אצלכם בבית אתם אינכם שולחים פיקוח.
יעל דיין: תפסתם אותנו כדי להטיל עלינו קנס, או לחייב אותנו כך וכך.
יעל דיין: אני מניחה שאפשר לעשות שילוב של הדברים ולא ליפול רק על השוק הפרטי.
יעל דיין: ללכת למקומות שבהם זה חמור במיוחד, אבל גם במקום שיש פער זוחל ובוודאי בחברות ממשלתיות, ובמקום שהמדינה היא המעסיק, חס וחלילה שהם לא יופיעו בסקלה של השנה הקרובה של הפיקוח.
יעל דיין: צריך לעשות איזו שהיא בניית מודל שתכלול גם את זה וגם את זה.
נעמי לירן: הגילוי גם של סרטן השד בקבוצות נשים בנות המיעוטים, ערביות, דרוזיות, בדואיות, חרדיות ועולות חדשות.
נעמי לירן: זאת גם כן תוכנית שהתחילה בשנת 1999, ועכשיו הגענו כבר לסיכום עם כל קופות החולים על דרכי הפעולה לכל אחד מהמיגזרים, ואנחנו נרד לשטח בקרוב.
נעמי לירן: יש לנו ברכה משר הבריאות בעניין הזה, והוא הבטיח שזה יהיה מלווה מצדם באיזה שהוא קמפיין פרסומי, שהם משלמים את הקמפיין הזה.
נעמי לירן: החשיבות הגדולה היא יצירת הקשר הבלתי אמצעי בין קבוצות הנשים האלה לבין קופות החולים, שעד עכשיו כמו שאנחנו הבנו מקופות החולים, לא היה להם כל כך קשר ישיר עם הקבוצות האלה.
נעמי לירן: אנחנו הפגשנו בין נציגות מהקבוצות האלה לבין קופות החולים, והגענו איתן לצורת עבודה מסודרת.
נעמי לירן: גם זה לוקח זמן, משום שזאת תוכנית גיאוגרפית עם פיזור גדול.
נעמי לירן: זאת תוכנית שכל אחד מהמיגזרים מקבל את הטיפול האחר.
נעמי לירן: היפה בתוכנית הזאת זה הרצון של קופות החולים להיענות לכל אחת מהדרישות של הציבורים האלה, לענות באמת בכנות.
נעמי לירן: זה שמאחורי זה מסתתרת הסיבה שזה חוסך לכם כסף אחר כך בטיפולים מאוחרים, זה ידוע וברור.
נעמי לירן: הם נכונים לעשות דברים, ואנחנו בהליך מאוד מתקדם עם הביצוע של התוכנית הזאת.
יעל דיין: כאן והרשות הוא לא הרבה יותר אינטנסיבי עם נוכחות קבועה, קולטת ושוטפת.
יעל דיין: הוועדה הזאת ישבה עם קופות החולים ועם ארגוני החרדים ועם ארגוני הערבים בעניין של סרטן השד, לפחות שלוש פעמים השנה.
יעל דיין: את הגלגל ממש מיותר להמציא פעמיים.
יעל דיין: היו כאן כל הארגונים שמטפלים בסרטן השד, והיו נציגים של כל הקופות מהמקומות הבעייתיים, בין אם זה בדואים בדרום או חרדים בבני ברק או בירושלים.
יעל דיין: היו נציגים של הקופות ונציגים של בתי החולים שעוסקים בזה.
יעל דיין: אני שוב פעם שמחה שכולם עושים את אותו הדבר.
יעל דיין: אבל אני מאוד מבקשת, מאחר שעניין בריאות נשים, ויש לנו ועדה מיוחדת, משותפת לרווחה בראשותה של הגברת דליה רבין, והוקמה עכשיו במשרד הבריאות מועצה לקידום בריאות נשים רבת היקף ורבת משתתפים, שאמורה להיות אמונה על העניין של בריאות נשים; הייתי מקווה ליותר שיתוף פעולה, כי ברור שאין שום טעם שאנחנו כאן נסכם על ממוגרפיה ניידת שתוכל להגיע לכפרים שהנשים אינן יכולות לצאת מהם, ולתוכנית הסברה של ברושורים שעבדנו עליהם בפירוט, שלא יהיו בהם למשל ציורים, שלא תהייה הדגמה ציורית למיגזר החרדי כדי לא להראות עירום, וכן הלאה.
יעל דיין: כמובן הבטחה שהיא כבר לא בעייתית היום, שבכל מקום תהיינה נשים רופאות זמינות וכן הלאה.
יעל דיין: זאת נראה לי עבודה כפולה.
יעל דיין: אני יושבת כאן ושומעת את זה בתור חלק מתוכנית פעולה, כשאני כבר שותפה, אני הוועדה.
יעל דיין: בוודאי הוועדה לבריאות שותפה בכל אחד מהשלבים של העשייה של זה, ושוב פעם - הבה ננסה לעסוק בדברים שאין בהם כפילות.
יעל דיין: האגודה לסרטן השד והאגודה למניעת הסרטן ואחת מתשע, וכל ארגוני הנשים שפועלים בשטח, מתוקצבים, ומועצות הנשים בכל העיריות שעושות "שבוע הסרטן" ו"שבוע השד" ושבוע נוסף לסרטן השד.
יעל דיין: נראה לי שכאן יש אולי פעילות יתר, כי הפעילות קיימת, והפעילות קיימת בשטח.
יעל דיין: אני השתתפתי, לפחות בתל-אביב יש פעמיים בשנה מגוייסות של כל בתי החולים, עם כל המרכזים לתרבות, נוער וספורט, ועם כל הפעילות שעובדת דרך מועצת הנשים.
יעל דיין: אני יודעת שזה קיים גם במקומות אחרים.
יעל דיין: כאן עולה ממש הצורך בתיאום, כי חס וחלילה שעל סדר היום של כולנו בתוכנית העבודה השנתית יהיה כתוב אותו הדבר על אותו מכשיר מסכן של ממוגרפיה ניידת, אחד, שייכנס לפעולה עם אותה גברת נורית טולנאי שרצה ממקום למקום, מאחת לתשע.
יעל דיין: אזי יש דברים שצריך ללחוץ בהם, כמו העניין של הרצפטין, שגייסנו כל מי שרק אפשר היה כדי לתת את הלחץ.
יעל דיין: הסיפור הזה לא נגמר, כי עכשיו יש סיפור של נשים שאינן עומדות באמות המידה החדשות, כי גם כאן יש מיעוט.
יעל דיין: כל העניין הזה שיופיע בתוכנית העבודה של כולנו, ובסופו של דבר הוא מתבצע אם אין לו תקציב שנכנס לזה, אזי יש לי בעיה עם זה.
יעל דיין: לא שאני מציעה להוריד את זה.
יעל דיין: אני חושבת שהעניין של תיאום יעלה כמעט בכל סעיף.
יעל דיין: פשוט אין לנו משאבים לא רק כספיים; משאבים של באמת מיקוד בעניין וסדרי עדיפויות, כדי שנוכל לעבוד במין הפרדה כזאת גדולה.
יוספה שטיינר: לנו שני מיליוני שקלים, ולדעתי יש לנו שני מיליונים ושלוש מאות שקל, תכף נגדיר מאיפה הפער, אבל פחות או יותר הסכום שיש הוא למה מקצים אותו שהוא משקף את הפעילות התקציבית שיש לרשות.
יוספה שטיינר: ישנן פעולות שהן בהחלט חלק מתוכנית העבודה, ושיש בהן שני אלמנטים.
יוספה שטיינר: אחד שיש בהם אלמנט שכרגע ציינת אותו של שיתוף פעולה, של עבודה מתואמת בין ארגוני הנשים השונים, בין מערכות ממשלתיות, משרדי ממשלה שונים והכנסת.
יוספה שטיינר: הפעולה המתואמת הזאת צריכה באמת להופיע בתוך תוכנית העבודה, וזה צריך להיות דיון נפרד.
יוספה שטיינר: באשר לאותה תוכנית עבודה, יכול להיות עוד פן, שכיוון שמנהלת הרשות, יש סגנית, יש מרכזת, יש מזכירה, הם צוות מאוד מאוד מצומצם, יכול מאוד להיות שבמסגרת תוכנית הפעולה צריך לדרוש - כדי לבצע את כל אותן פעולות שכרגע אנחנו רואים אותן ללא תקציב - יכול להיות שיש מקום לבוא ולדרוש תקציב לאיקס אנשים או חצי תקן או רבע תקן, ואז יהיה ביטוי תקציבי לאותה תוכנית פעולה.
יוספה שטיינר: אבל ברגע זה אין ביטוי תקציבי, והוא שאלה של תיאום.
יוספה שטיינר: הדבר שאני מציעה הוא לקחת את אותם שני מיליון ושלוש מאות אלף השקלים שיש לנו כרגע ולבחון אילו דברים עושים איתם.
יעל דיין: של תוכנית הפעולה, כזאת שמתוקצבת ובעלת עלות, ותוכנית שדורשת דברים אחרים, כמו תיאום וכן הלאה.
יעל דיין: שני הדברים זקוקים לאישור.
יעל דיין: כלומר, יש אישור תקציב לגבי סעיפי תקציב, ויש דיון בתוכניות שאפשר לשנות אותן ואפשר לתת להן סדרי עדיפויות שונים.
יעל דיין: אבל ההבחנה צריכה להיות בין זה לבין זה.
נעמי חזן: אם רבע מהתקציב הולך על שיוויון בין המינים, עם תוכנית שמתוקצבת מול משרד החינוך, זאת אומרת שפחות כסף יתוקצב לעניינים אחרים.
נעמי חזן: אינני יודעת איך עושים את שיקול הדעת, אבל צריך לעשות את זה על סמך סדרי עדיפויות.
נעמי חזן: אינני אומרת לא.
נעמי חזן: אבל אני אומרת שיש פה סעיף אחד שאוכל מהתקציב עוד לפני שהתחלנו בדברים חדשים.
נעמי חזן: נקודה שניה – אני מוחה על כך שהתקציב הקטן של הרשות בא לסבסד תוכניות של משרדי ממשלה אחרים או להוסיף, להשלים תקציבים של משרדי ממשלה אחרים.
נעמי חזן: אני חושבת שזאת טעות.
נעמי חזן: אני חושבת שהרשות, יחד עם הארגונים והמועצה הציבורית, ואפילו קצת הכנסת, חייבים לנסות לשדל את המשרדים להוציא מתקציביהם הם על עניינים שקשורים לנשים.
נעמי חזן: אבל להשלים תקציבים כמדיניות ארוכת טווח זה מאוד בעייתי.
נעמי חזן: אינני עוסקת רק בעניין של החינוך.
נעמי חזן: אני רואה את זה גם במקומות אחרים.
נעמי חזן: אני חושבת שצריך להגיד בצורה די נחרצת, שרק במקרים חריגים ביותר צריך לעשות כזה דבר.
נעמי חזן: זה גם לגבי תקציבים של משרד החוץ.
נעמי חזן: הייצוג של נשים בוועידות בינלאומיות צריך לבוא, עם כל הכבוד למר עוזי מנור, זה צריך לבוא במידה רבה מתקציבי המשרדים.
נעמי חזן: נקודה שלישית – מה חסר לי בתוכנית הזאת?
נעמי חזן: חסרות לי יוזמות שאינן פרוייקטים.
נעמי חזן: בכוונה אני אומרת יוזמות שאינן פרוייקטים.
נעמי חזן: אבל תוכניות שבאות לתפוס יוזמה על חשיבה אחרת במשרדי ממשלה בעניינים שקשורים לנשים, והייתי הרבה יותר מאושרת אם הייתי יוצאת מפה עם הרגשה שהרשות יוזמת פה מדיניות חדשה, צורת הסתכלות שונה.
נעמי חזן: אני יכולה להדגים את זה בעניינים רבים.
נעמי חזן: הנקודה האחרונה – לגבי תיאום, וזה עניין שהיושבת ראש יעל דיין העלתה.
נעמי חזן: יש דברים שאני חושבת שככל שיש יותר גופים שעוסקים בהם, ככה זה טוב.
נעמי חזן: כל מי שמצליח לחדור לקבוצה אחרת, להביא עוד רבע מכשיר, זה רק טוב.
נעמי חזן: ישנם דברים שבהם הכפילות מחבלת בפעולה ואיננה מסייעת.
נעמי חזן: לדוגמה: בעניין חד הוריות שהוא עניין מאוד קרוב ללבי, כל אחת עם התוכנית הקטנה שלה חושבת שהיא עשתה משהו.
נעמי חזן: בסופו של דבר שום דבר לא נעשה בגלל שאין תיאום.
נעמי חזן: גם בתוך הדיונים של הרשות, שאנחנו לא שותפות לדיונים האלה, הייתי רוצה הפרדה יותר ברורה בין אותן תוכניות, שכל המרבה גם מעשיר את העניין, לבין המקומות או העניינים שיש צורך בתיאום הרבה יותר קרוב, כי כתוצאה מיתר יוזמה התוצאה היא אפס, וזה חבל מאוד על הרבה עבודה עם הרבה כוונות טובות ומעט מאוד תוצאות.
חוסניה ג'בארה: שצריכים לעשות גיבוש של הרשות וגם של ארגוני הנשים וגם הכנסת, ולבקש ממשרדי הממשלה השונים לסמן את התקציב לכל הפעילות שקשורה בנשים, ואני רואה פה שיחסית התקציב הוא מועט מאוד.
חוסניה ג'בארה: שני מיליוני שקלים בסך הכל.
חוסניה ג'בארה: אינני חושבת שזה תקציב שיכול לכסות את כל מה שקשור בנשים.
חוסניה ג'בארה: בישראל, ואני רואה שיש מאתיים אלף שקלים.