GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל דיין:
אני מוכרחה לומר שהיו מקרים שהממשלה, רשויות הרווחה, איפשרו לנשים ערביות לצאת מהארץ כי לא היה להן לאן לנוס ולאן להימלט.
יעל דיין:
זה אחד הדברים ששוברים את הלב.
יעל דיין:
כאשר רואים שמערכת המשפט פועלת, מערכת הרווחה פועלת, הארגונים פועלים, יש נשים שפועלות, המקלטים פועלים, הכל עובד בסדר, אבל את הדבר הבסיסי הזה של האישה שהיא מועדת לרצח וזה עניין של חיים ומוות, בעניין הזה אנחנו לא מצליחים לגעת משום שזה עמוק, זה עניין של חינוך, זה עניין של מסורת, זה עניין שקשה מאוד להתמודד אתו, וגם לזה יש היום גישות שונות ואנחנו מנסים למצוא מוצא במקרים הקשים.
יעל דיין:
אני רוצה לומר שהגשנו דרישה לגבי סל הבריאות לנושא של איחוי קרום הבתולין, יש אנשים ויש בתי חולים שעושים את זה.
יעל דיין:
הם עושים את זה בעלות, זה לא נמצא בסל הבריאות, ומלבד החסיון המוחלט שאנחנו דורשים במקרים האלה, כמובן שצריך להיות גם מימון ממקור שאותה אישה לא יכולה להשיג ממקור פרטי או משפחתי.
יעל דיין:
אני מקווה שהבקשה הזאת שלא נוגעת למספר אינסופי של מקרים, תיענה בחיוב.
יעל דיין:
נשמע עכשיו את פרופסור עמנואל גרוס בנושא המוגדר – האם קורבן האינוס מוגן מספיק על ידי החוק הישראלי, ואחריו – ד"ר יצחק קדמן, יושב ראש המועצה לשלום הילד, על אונס ילדות בתוך המשפחה.
עמנואל גרוס:
יכולתי בעצם לסכם את דבריי אפילו בפחות ממה שאת משערת.
עמנואל גרוס:
לומר לך, התשובה היא לא, ולשבת.
עמנואל גרוס:
אבל אני אעשה את זה קצת אחרת.
עמנואל גרוס:
אנסה לגעת בכמה נקודות חיוניות מבחינתי, אני יודע מה זה עבודת הכנסת, אם החוק יתוקן בהם זה לא יעלה בכסף, זה יעלה בהבנה, ברצון, אבל לא מעבר לכך.
עמנואל גרוס:
אני אתחיל כמו חברתי פרקליטת המדינה בהפניית תשומת הלב לנוסח הקיים של עבירת האינוס בחוק.
עמנואל גרוס:
הבועל אישה שלא בהסכמתה החופשית עקב שימוש בכוח, גרימת סבל גופני וכו'.
עמנואל גרוס:
דהיינו, הסכמה בלבד או בניגוד להסכמתה לא די.
עמנואל גרוס:
צריך גם ובנוסף אלמנט חיוני הוכחה שהדברים נעשו גם תוך שימוש בכוח.
עמנואל גרוס:
מדוע?
עמנואל גרוס:
כשאישה אומרת לא, אין בזה די?
עמנואל גרוס:
השלט בחוץ.
עמנואל גרוס:
איך זה מתיישב עם נוסח החוק?
עמנואל גרוס:
אני נזכר בפסק דין מאמצע שנות השבעים של פסיכולוגית שניסתה להשפיע על אנס מסוים בצורה של פנייה אל רגישותו של האדם הזה פנימה, ואמרה: תראה, אני לא אתנגד, ויחד עם זאת אני מבקשת להבהיר: אני לא מסכימה לזה.
עמנואל גרוס:
והטעמים שלה, בין השאר, כי היא באמת לא רצתה שיבולע לה.
עמנואל גרוס:
והוא תפס את זה ליטרלית, והוא עשה מה שעשה, תוך שהוא לא מפעיל כוח.
עמנואל גרוס:
אמנם בסופו של דבר הוא הורשע מטעמים כאלה ואחרים, אבל באופן הצרוף אני מתקומם כנגד התוספת הזאת של דרישה להוכחה של כוחנות או אמצעי לחץ אחר בנוסף לחוסר הסכמה.
עמנואל גרוס:
אין בזה הגיון, זה נוגד את השוויון, יש כאן עוד הפעם דוגמה בוטה לפרדיגמה גברית המשליטה את עצמה על דיני העונשין ועל העבירה הזאת בפרט.
עמנואל גרוס:
יתר על כן, בשנת 1994, עברה הכנסת, כולנו עברנו, תיקון ענק בחוק העונשין, החלפנו את החלק הכללי שלו והמקדמי, ובין היתר ניסינו לעשות לעצמנו סדר אנליטי מבחינת איך מגדירים עבירה, ממה היא צריכה להיות מורכבת.
עמנואל גרוס:
העבירה הזאת, אם אני מתייחס לעבירת האינוס - היא נחשבת לעבירה התנהגותית לא תוצאתית.
עמנואל גרוס:
ולגבי היסוד הנפשי הנדרש - הוא בסך הכל מודעותו של האדם למה שהוא עושה.
עמנואל גרוס:
כאשר אני שאלתי את השאלה ומדוע מודעות, מה אם נניח אדם אדיש למה שהוא הולך לעשות, אין לומר עליו שהוא מודע לאי הסכמתה של הנאנסת, הוא אדיש, זה בעצם מה שאמר הנשיא שמגר בפרשת שומרת על אותו מאצ'ו ישראלי שהוא בכלל לא מתאר לעצמו שנולדה מישהי שיכולה לסרב.
עמנואל גרוס:
ובכן, אותו מאצ'ו ישראלי, אם הוא מתייחס באדישות לנושא של האלמנט הזה, די בכך כדי לצאת זכאי.
עמנואל גרוס:
אני הצעתי בזמנו, לפחות לעניין עבירות האינוס, תוסיפו בצד הדרישה למודעות גם את מה שאנחנו קוראים הפזיזות.
עמנואל גרוס:
מצב של אדם אשר אדיש למה שהקורבן מסכים או לא מסכים, או אפילו קל דעת.
עמנואל גרוס:
כלומר, הוא אוטומט שחושב שלא יכול להיות שהיא תסרב לי.
עמנואל גרוס:
דעתי לא נשמעה.
עמנואל גרוס:
באנגליה לעומת זאת, בסוף שנות ה-70, דעת התושבים נשמעה, ותוקן חוק עבירות המין שם על מנת לכלול גם את יסוד הפזיזות בצד המודעות הזאת.
עמנואל גרוס:
אני חושב שזה תיקון מאוד חיוני.
עמנואל גרוס:
מתוך רצון להיות סופר מתימטיים, משהו כמו - דיני העונשין משקפים את המתמטיקה הצרופה, אמרנו בשנת 1994, אם אנחנו מתקנים את החוק, בואו נוריד מהגנת התרבות את יסוד הסבירות שלה, כי עד אז לפחות איזושהי הגנה היתה לנאנסת בכך שאם טען אדם, אני טעיתי בלחשוב שהיא בעצם מסכימה, אמרו בסדר.
עמנואל גרוס:
בואו נבדוק גם האם אדם סביר היה חושב כך, קנה מידה של האדם הסביר.
עמנואל גרוס:
אמרו לו: לא, זה לא מתיישב עם דרישות אחרות בחוק, נוריד את דרישת הסבירות.
עמנואל גרוס:
הפועל היוצא הוא איפה, אם אדם באמת מאמין בחוסר סבירות קיצונית, אבל הוא מאמין, שהזולת מסכים, אז די בכך כדי להוציא אותו זכאי בדינו.
עמנואל גרוס:
אם חבר השופטים כמובן יסכים ויאמץ את דבריו.
עמנואל גרוס:
יש בתוכנו אנשים מופרעים מספיק כדי להאמין כך.
עמנואל גרוס:
מדוע אני צריך להקנות להם את מתנת השחרור הזאת, כי למעשה אני משחרר אותם הביתה, אני לא משחרר אותם לאף מקום אחר.
עמנואל גרוס:
אמרתי שלפחות לעבירת האינוס, אני חושב שהגנת הטעות היתה צריכה להיות שונה ממה שהיא כיום, ועם כל הקושי של יצירת עבירה שנקראת אינוס ברשלנות, אבל יש אכן מצבים כאלה והם מצבים לא פשוטים מבחינתו של הקורבן, כדאי להביא זאת בחשבון.
עמנואל גרוס:
המבחן של הגנת הקורבן הוא לא רק המבחן של עד כמה יש לנו חוק שהוא מתקדם ועונה על הציפיות של העידן המודרני, אלא המבחן הוא ביישומו של החוק הזה.
עמנואל גרוס:
מבחן היישום, אף שהוא הולך ומשתפר, הוא עדיין רחוק מאוד מלשקף מצב שהיינו מתגאים בו.
עמנואל גרוס:
אנחנו רחוק, משום שחלק מבתי המשפט שלנו לצערי עדיין לא מפנימים את החומרה שבעבירות הללו.
עמנואל גרוס:
אנחנו נדרשים, כמו ששמענו, להגשת לא מעט ערעורים על מנת להביא לידי תיקון מצבים כאלו.
עמנואל גרוס:
ואולי חשוב מכל, לא כל העולם משפט, כפי שנאמר.
עמנואל גרוס:
בעצם זה מתחיל מהבית, ושם אולי כל אחד מאתנו יכול לעשות משהו על מנת שהמלאכה הזאת תצלח, ושוב לא נישאל כאן האם הקורבן מוגן מספיק.
עמנואל גרוס:
תודה רבה.
יעל דיין:
תודה רבה לפרופסור עמנואל גרוס על דבריו היום ועל העזרה, חוות הדעת והשותפות בחקיקה בוועדת החוקה.
יעל דיין:
ישבנו גם לפני שבע שנים בנושאים שונים, ולמעשה באותו הנושא חזור ויישוב.
יעל דיין:
כאשר אנחנו מדברים על חקיקה מתקדמת ועל הדברים שכן הושגו מגיע לך קרדיט גדול לפחות כמו לחברי הכנסת.
יעל דיין:
אם נדבר על קרדיט, ללא ספק ד"ר יצחק קדמן, שהוא שותף לנו למאבקים של הגנה, אמנם זה נקרא לשלום הילד, אבל אני כבר משכתי את התחום הזה לפחות לגבי נערות עד לגיל המקסימלי שאפשר לקבל שיתוף ולקבל תמיכה ועזרה לגבי נערות במצוקה.
יעל דיין:
היום אנחנו עוסקים בנושא ספציפי שכמובן קיים גם לגבי ילדות, גם לגבי ילדים, וגם לגבי נשים.
יעל דיין:
ד"ר יצחק קדמן, בבקשה.
ד"ר יצחק קדמן:
תודה רבה.
ד"ר יצחק קדמן:
גברתי, רעיית נשיא המדינה, גברתי יושבת ראש הוועדה, פרקליטת המדינה, חברות כנסת וחברי כנסת, קהל נכבד, אני רוצה לפתוח את דבריי בקריאה דווקא לציבור שאיננו יושב כאן איתנו היום.
ד"ר יצחק קדמן:
מאבק נגד פגיעה בנשים בכלל ומאבק נגד אונס ועבירות מין בפרט אינם רק עניין לנשים, זה עניין לבני אדם.
ד"ר יצחק קדמן:
אני מפנה מפה קריאה לכל הגברים במדינת ישראל, יהיה גילם אשר יהיה, להצטרף למאבק הזה.
ד"ר יצחק קדמן:
זה לא רק עניין לנשים.
ד"ר יצחק קדמן:
אני חוזר ואומר: זה מאבק בין היותנו בני אדם להיותנו לא בני אדם, ומכיוון שכך זה מחייב את כולנו להצטרף למאבק.
ד"ר יצחק קדמן:
הערה שנייה שאני רוצה להעיר נוגעת לצורך גם במאבק הקשה הזה, למרות שהרבה יותר קל לנו להתחבר לכאב ולחולשה, לא לשכוח שבמאבק שלנו נשים דגש גם על הכוח וההעצמה לא רק על החולשה.
ד"ר יצחק קדמן:
אנחנו צריכים לחזק את הכוח של נשים ונערות וילדים.
ד"ר יצחק קדמן:
לומר לא לפני שזה קורה, ואנחנו צריכים לחזק את הכוחות שעוד נשארו להם אחרי שזה קורה בצד החיובי של העניין, שאפשר למרות הכאב ולמרות הדברים הקשים שקרו, אפשר וצריך להתמודד עם הכוחות החיוביים.
ד"ר יצחק קדמן:
בעניין הזה - גברתי היושבת ראש הזכירה את זה - אני רוצה להפנות מכאן קריאה גם לממשלה - שבאורח תמוה שמעתי שהיא מתנגדת להצעת החוק לזכויות הקורבן - לשנות את עמדתה.
ד"ר יצחק קדמן:
אנחנו חייבים לתת עוצמה לקורבנות, לא רק לנוד להם בראשינו, לא רק לרחם עליהם, לתת להם עוצמה.
ד"ר יצחק קדמן:
הכוח הזה נמצא באותו חוק שחברו לו יחד קבוצה של ארגונים שיש לי כבוד להימנות עליהם, וחברת הכנסת יעל דיין לקחה את שרביט ההולכה בכנסת יחד עם חברות כנסת וחברי כנסת אחרים.
ד"ר יצחק קדמן:
אני פונה לממשלה, תנו לקורבן זכויות, תנו לקורבן כוח.
ד"ר יצחק קדמן:
הערה שלישית - אני מנצל את העובדה שפרקליטת המדינה נמצאת פה, היא אמרה דברים מאוד נכונים לגבי מאמציה הבלתי נלאים של פרקליטות המדינה בעניין, אבל גברתי פרקליטת המדינה, מעבר לשאלת העונש, יש שאלת הזמן.
ד"ר יצחק קדמן:
משך הזמן שההליך המשפטי היום מתמשך הוא בלתי נסבל, הוא עינוי לקורבנות, עינוי על עינוי.
ד"ר יצחק קדמן:
לא ייתכן שילדות שנפגעו מינית יצטרכו לחכות לפחות שנה וחצי עד להגשת כתב אישום, לא עד לסיום ההליכים.
ד"ר יצחק קדמן:
בחלק מהמקומות - צריך לומר את זה - הפרקליטות כורעת תחת הנטל.
ד"ר יצחק קדמן:
תנו כוח אדם לפרקליטות כדי שהזמן שבו קורבנות נאלצים להמתין באי ודאות נוראית יתקצר וישאר המינימום ההכרחי.
ד"ר יצחק קדמן:
שתי הערות נוספות, ואז ברשותך אני רוצה להקריא קטע, ואסיים.
ד"ר יצחק קדמן:
הערה אחת נוגעת למחוקקים.
ד"ר יצחק קדמן:
הוזכרה פה הבעייתיות של הגדרת האונס.
ד"ר יצחק קדמן:
אני רוצה להתייחס, לעניין אולי עדין, אבל אני חייב לומר אותו.
ד"ר יצחק קדמן:
הגדרת האונס כפי שהיא מוגדרת היום בצורך להוכיח חדירה היא התעללות בלתי נסבלת כשקורבנות מבוגרות מעורבות, כשילדות מעורבות על אחת כמה וכמה.
ד"ר יצחק קדמן:
ההגדרה הזאת מקורה בשוביניזם גברי שכל משמעותו לא לפגום ברכוש הזה שנקרא אישה.
ד"ר יצחק קדמן:
לא ייתכן שאנחנו נוותר על עבירות אונס בגין הקושי להוכיח.
ד"ר יצחק קדמן:
שאלות של סנטימטרים, ומי שצריך לדעת יודע על מה מדובר.
ד"ר יצחק קדמן:
צריך לשנות את ההגדרה.
ד"ר יצחק קדמן:
כשמישהו בא לבנק עם אקדח, לא שואלים אם הוא ירה או באיזה זווית הוא החזיק את האקדח.
ד"ר יצחק קדמן:
באת עם אקדח - זה שוד.
ד"ר יצחק קדמן:
אני מציע לחשוב אם לא הגיע הזמן לשנות את הדברים גם כאשר מדובר באונס.
ד"ר יצחק קדמן:
הערה אחרונה, מעבר לחשיבות של הטיפול המשפטי על כל היבטיו, אנחנו מוכרחים להתחיל לדאוג שלקורבנות יהיה טיפול.
ד"ר יצחק קדמן:
גבירותיי ורבותיי, היום נפגעות אונס, מבוגרות או ילדות, בהרבה מאוד מקרים נותרות ללא טיפול.
ד"ר יצחק קדמן:
אז מה אם היה פסק דין מחמיר?
ד"ר יצחק קדמן:
יום אחרי זה כולם שוכחים.
ד"ר יצחק קדמן:
מערכת המשפט, כי זה לא מתפקידה, התקשורת כי הסיפור נגמר, והילדה, והנערה, והאישה נותרות עם הכאב ללא טיפול.
ד"ר יצחק קדמן:
אין היום חוק כלשהו שמחייב את המדינה לתת טיפול לילדות נפגעות.
ד"ר יצחק קדמן:
הן כולן תלויות בטוב ליבם ובמעשיהם הנפלאים של ארגונים וולנטריים.
ד"ר יצחק קדמן:
זה לא יכול להיות.
ד"ר יצחק קדמן:
קורבנות אונס הם לא פחות נפגעות פעולות איבה מאשר פעולות איבה אחרות.
ד"ר יצחק קדמן:
תנו להם טיפול.
ד"ר יצחק קדמן:
לסיום אני רוצה לקרוא לכם מאוד בקצרה, גברתי היושבת ראש, שלושה קטעים קצרצרים מדברים שכתבו ילדות נפגעות פגיעות מיניות בתוך המשפחה.
ד"ר יצחק קדמן:
הדברים מדברים בעד עצמם.
ד"ר יצחק קדמן:
חשבתי לנכון להביא גם את הדברים בשם אומרם.
ד"ר יצחק קדמן:
אין לי אבא, אין לי אמא, אין לי בית ואף לא חיים וגוף משלי.
ד"ר יצחק קדמן:
הוא לקח את הכל.
ד"ר יצחק קדמן:
זכרונו של אבא שלי נדחק לשוליים.
ד"ר יצחק קדמן:
אמא שלי הפכה לכלי בידיו וגופי ונפשי טמאים.
ד"ר יצחק קדמן:
נכון, רוב הדברים לא נעשו בכפייה, ואני יכולה גם להגיד, שאם הוא היה דורש יותר הוא היה מקבל.
ד"ר יצחק קדמן:
פעם אחת שאלתי אותו אם אנחנו מתנהגים בסדר, הוא אמר לי זה בסדר, אני לא אעבור את הקו האדום.
ד"ר יצחק קדמן:
כל כך רציתי שיהיה לי אבא, לא חשוב באיזה מחיר, עד כדי כך שאף על פי שהייתי בת 13.5 האמנתי וקיבלתי את תשובתו.
ד"ר יצחק קדמן:
העובדה שהוא יושב מאחורי סורג ובריח לא תפתור לי את בעיית החיים, אבל זה המעט שאתם מערכת המשפט יכולים לעשות למען הקורבן עצמו והרבה מאוד למען קורבנות שאולי לא יהיו קורבנות אם תואילו בטובכם להרתיע אותם קצת יותר.
ד"ר יצחק קדמן:
קטע נוסף: אגב, הדברים ששמעתי על המשלת האישה לגוש בשר, תקשיבו היטב, זו ילדה נוספת שנפגעה מינית על ידי אביה.
ד"ר יצחק קדמן:
והייתי לכלום, סתם גוש בשר ענק, כמו אלה התלויים על האנקול אצל הקצבים בשוק.
ד"ר יצחק קדמן:
כל כך הרבה קרעים ואני רק אחת.
ד"ר יצחק קדמן:
אני לא מסתכלת בחנויות של קצבים, גוש בשר ענק אחד היה פעם אני.
ד"ר יצחק קדמן:
תלויה על אנקול, נתונה לחסדי אחרים.
ד"ר יצחק קדמן:
לחלוטין תלויה חסרת ישע כל כך.
ד"ר יצחק קדמן:
ואז הנשמה עזבה את הגוף שלי, היא לא יכלה לעמוד בהשפלה.
ד"ר יצחק קדמן:
התעופפה לה מחוץ לחלון הקטן המסורג שהיה שם כל כך קרוב לתקרה.
ד"ר יצחק קדמן:
וכשהיא חזרה המון ימים אחרי, כל כך שמחתי, שלא שמתי לב כמה היא פצועה, כמה הנשמה פגועה.
ד"ר יצחק קדמן:
שוב אני מגלה את הקרעים שאיחיתי אז בנייר דבק, נייר דבק סתם מדביק ואחרי כמה זמן מתפורר.
ד"ר יצחק קדמן:
עכשיו צריך חוט ומחט לתפור בכאב ההחלמה, בכאב ההשלמה, בכאב של אבלות מאוחרת.
ד"ר יצחק קדמן:
תודה.
יעל דיין:
תודה לד"ר יצחק קדמן.
יעל דיין:
אני רוצה לציין שנמצאות ונמצאים אתנו כאן נציגים של ארגון משפחות הנשים הנרצחות, שאנחנו יושבים אתם בנפרד בנושאים שלהם.
יעל דיין:
ותמיד הלב גואה מהשותפות שלכם למרות האובדן הקשה מאוד שסבלתם, אתם בכל זאת עוסקים במאבק של החברה כולה, כדי למנוע את הרצח הבא, כדי לתת זכויות לקורבן.
יעל דיין:
וכל אחד מכם איבד את היקר מכול, ובדרך אלימה ביותר, עם אונס או בלי אונס, בצורה הקשה ביותר, ובכל זאת אתם באים הנה פעם אחר פעם ושותפים לנו כדי להגן על אחרים, כדי לקדם זכויות של אחרים, וכדי שאחרים לא יחוו את הכאב שלכם.
יעל דיין:
אנחנו מאוד מעריכים את זה.
יעל דיין:
אני רוצה לומר שהם גם שותפים לחוק זכויות הקורבן.
יעל דיין:
למרות שהממשלה מתנגדת, והיא לא בדיוק מתנגדת, וגם לא מעניין אותי הפלפולים האלה - היא תומכת, אבל היא לא נותנת לנו להעביר את החוק בקריאה טרומית, כי היא לא נותנת בנו אמון.
יעל דיין:
שלושים-ארבעים חברי כנסת חתומים על החוק, באנו שמא נחטוף משהו אחרי הקריאה הטרומית.
יעל דיין:
שבע שנים אני עומדת בכל הסכם, על כל דבר שאמרתי - בסדר, תעשו ועדה, אני אחכה, תעשו עוד ישיבות, אני אחכה.
יעל דיין:
תבדקו את ההתנגדות, תבדקו תקציבים, אני אחכה.
יעל דיין:
יש חוקים שזה ארבע שנים וחמש ושש שנים כדי להשלים אותם.
יעל דיין:
לא מקבלים את המלה שלי, לא מקבלים את המלה שלנו, וזה מחוקקים נכבדים מאוד, לא נותנים לנו.
יעל דיין:
נאלצנו בכתב לומר שלא נביא את זה להצבעה היום, אלא רק נציג את זה לדיון ושאנחנו מתחייבים.
יעל דיין:
איזו בושה.
יעל דיין:
זו פעם ראשונה, ואני מצטערת זו ממשלה שלי, ואני חייבת לומר מלה על זה, משום שכאן יותר מדי אנשים תומכים והזכירו את זה.
יעל דיין:
חוק זכויות הקורבן - חייב קורבן עבירה, גם עם ההגבלות שאני שמתי על עצמי לסוג עבירות מסויים, רק לסוג פשע, בלי סעיף הפיצויים, בלי כל פרק הפיצויים, שזה יחכה עד שתהיה הסכמת אוצר.
יעל דיין:
וכל זה לא מאפשרים לנו להביא להצבעה היום.
יעל דיין:
אני מקווה שהממשלה הזאת, ושר המשפטים - כי זה לא עבר לכל הממשלה, הסירוב נשאר במשרד המשפטים, ושר המשפטים, ומצאו דרך להגיד: אנחנו לא בדיוק מתנגדים לעקרונות של החוק.
יעל דיין:
אנחנו מתנגדים שאתם תפתחו את החקיקה ונקים ועדה בינמשרדית לפני הקריאה הטרומית.
יעל דיין:
ועדה כזו ועדה אחרת.
יעל דיין:
לא מעניין אותי ועדות.
יעל דיין:
את לינור אברג'יל לא מעניין ועדות, את הקליינטיות, הפציינטיות של ד"ר יצחק קדמן, לא מעניין אותן ועדות בינמשרדיות.
יעל דיין:
את פרוייקט הליווי של מרכזי סיוע לא מעניין עוד ועדה בינמשרדית.
יעל דיין:
אנחנו המחוקקים.
יעל דיין:
החוק הזה הוא מקובל, החוק הזה קיים בארצות אחרות, הוא חוק מתקדם ומהפכני, תנו לנו לחוקק אותו.
יעל דיין:
אנחנו נעמוד בכל התנאים של עיכובים וזמן ובדיקת תקציבים.
יעל דיין:
אני מבקשת שכל אחת שיכולה וכל אחד שיכול יפנו לממשלה לאפשר לנו להעביר את החוק בקריאה טרומית.
יעל דיין:
עבדו על החוק הזה, זה לא מחטף, זה בושה להציג אותנו המחוקקים כמישהו שלא ראוי לאמון ותקום ועדה ורק אחר כך יעשו האחדת חוקים.
יעל דיין:
אנחנו נדרוש בבית הזה להעביר את החוק הזה בקריאה טרומית, ונעמוד בכל הסכם שיתבקש עם משרד המשפטים כדי להמשיך את החקיקה.
יעל דיין:
אני מבקשת מיושבת ראש נעמ"ת ואקפיד על הזמן.
יעל דיין:
אנחנו רוצים לסיים עד השעה אחת.
יעל דיין:
אבקש שתי דקות.
יעל דיין:
אנחנו שומעות אחת את השנייה ואחד את השני כל הזמן וזה באמת קטע הצהרתי.
חדוה אלמוג:
רעיית הנשיא, הגב' ראומה ויצמן, פרקליטת המדינה, חברות כנסת, שותפות שלי לדרך מכל המקלטים, שותפות שלי לדרך מכל ארגוני הנשים ולא רק מארגוני הנשים גם מארגונים אחרים שעוסקים, ואחרונה חביבה יושבת ראש הוועדה חברת הכנסת יעל דיין, הייתי קוראת לה האישה הלא לאה, הבלתי מתעייפת ובלתי מתפשרת, תסתכלו על הכוח ועל העוצמה שיש בחדר הזה שבו היא מצליחה בסופו של דבר להביא את כולנו יחד, וגם אם יש לנו ביקורת אחד על השני לפעמים וזה בסדר וזה לגיטימי כי בסופו של דבר אנחנו רואות מטרה אחת מאוד ברורה.
חדוה אלמוג:
אני חושבת שהעבודה המשותפת של הוועדה יחד עם כל הארגונים באמת עושה את שלה.
חדוה אלמוג:
אני שמחה כאן שהיום גם הנהלת נעמת כולה יחד עם חברות נוספות מתוך התנועה, יחד עם יושבות ראש נעמת בארץ שהגיעו לכאן מכל הארץ כדי לכבד את הוועדה מתוך תפיסה שלוועדה הזאת יש חשיבות מאוד גדולה ואנחנו כתנועה, תנועת נשים רוצות לתת לה את הכוח ואת העוצמה כדי שבאמת היא תוכל לעשות את העבודה שלה.
חדוה אלמוג:
אני מעריכה שיעל קיבלה אתמול את הפקס שלי, אני פניתי אתמול, לאור כך ששמעתי שהממשלה מתנגדת להעברת החוק, לראש הממשלה וביקשתי ממנו בכל זאת שיאפשר להעלות את החוק ואני מבטיחה לך שלא נרפה מזה עד שזה יעלה.
חדוה אלמוג:
כשמדברים על אונס מדברים על כך שאונס הוא שימוש לרעה ביתרון הכוח הפיסי שיש לגברים.
חדוה אלמוג:
ואונס הוא גם תזכורת אכזרית ומשפילה במיוחד לאישה על מעמדה כאובייקט מיני.
חדוה אלמוג:
וכשנשים מתנהגות בצורה מפתה ומוכנות לתת טובות מיניות בעבור אהבה או הגנה הן עושות זאת מכיוון שהן מתוגמלות יותר בעבור התנהגות זו מאשר בעבור עמדה עצמאית ובתוכה על דעותיהן.
חדוה אלמוג:
מסיבה זו נשים, אלפי נשים נמנעות מלהגיש תלונה כי הן פוחדות שלא יאמינו להן והן חוששות שמא הן תצאנה אשמות והן נבוכות והן חושבות שאולי יש להן סיבה אמיתית להתלונן, אבל הן מאשימות את עצמן והן חוששות מסטיגמה חברתית.
חדוה אלמוג:
אני רוצה לברך את לינור אברג'ל שהיה לה האומץ להוביל את המאבק ואנחנו גם בנעמת בעזרה ובסיוע וגם בעזרה האמיתית שלה כי בלעדיה שום דבר לא היה עוזר אם היא לא היתה רוצה באופן אישי ללכת ולהתמודד עם הבעיה שהיא כל כך כואבת.
חדוה אלמוג:
אונס הוא מעשה אלים וברוטלי ופגיעה נפשית מאונס היא זהה לפגיעה גופנית גם שנראית לעין כמו פציעה אנושה מכדור או מסכין.
חדוה אלמוג:
וגם אלה וגם אלה זקוקות לזמן ארוך מאוד אם בכלל כדי להירפא.
חדוה אלמוג:
והאפקט שלהם על חיי הנפגעות הוא מאוד קרדינלי.
חדוה אלמוג:
והחוק כבר הכיר בחומרה של פשעי אונס ותקיפה מינית וקבע שעבירות נגד גוף ונפש ואונס בכללן ישאו עונש כפול ויותר מעבירות נגד רכוש.
חדוה אלמוג:
אמנם הכנתי פה אמירה לפרקליטות בנושא של השבוע של פסקי הדין וגם כתבתי מכתב לפרקליטת המדינה בבקשה שיערערו על קולת העונש שהיתה בחיפה, ואני מכאן מחזקת את ידייך אבל אני אומרת שאני מאוד שמחה שיש מישהו ששומר בסוף בקצה הפירמידה ומגיש ערעורים.
חדוה אלמוג:
אני חושבת שתחושת האין אונים שלנו, הרבה פעמים על כך שבערכאות הנמוכות אין עונשים ראויים וזה צריך להגיע לענישה ברמה הגבוהה ביותר, או להגיש ערעור, זאת עבודת השטח שהפרקליטות ממנה עם תפיסת העולם של החוק הכל כך מתקדמת צריכה להיות זאת שבאמת הולכת ותובעת ועורכת ימי עיון ומפגישה את השופטים עם נפגעות אונס ומפגישה אותם עם נשים מוכות ועם נערות שיראו בעיניים את הנזק הבלתי אפשרי לבטא ואני חושבת שד"ר קדמן נתן כאן תיאור כל כך מצמרר וכל כך כואב ובסוף כולנו צריכים לחשוב שאולי מחר זאת תהיה הבת שלנו, אולי זאת תהיה השכנה ואולי זאת תהיה אשתו של אותו מחוקק שכשהוא ישב בצד אחר של המתרס הוא לא כל כך חשב, או אולי אני ארחיב ואומר גם של השופט.
חדוה אלמוג:
כי כשפעם אחת זה יבוא לבית הפנימי שלנו כל אחד בבית הפנימי שלו - זווית הראייה תשתנה.
חדוה אלמוג:
יש חשיבות מאוד גדולה לעסוק בעניינים האלה גם של אותם דברים שאמר פרופסור גרוס על הנושא של הענישה, גם של ד"ר קדמן.
חדוה אלמוג:
אנחנו מדינה מאוד מתקדמת בחקיקה שלה, באכיפה שלה ובהטמעה של הערכים האלה לכל אורך החברה מלמטה על למעלה עדיין לא הגענו לזה.
חדוה אלמוג:
נעמת שוקדת בימים האלה על הצעת חוק חדשה בנושא הסטוקינג, או מה שנקרא בעברית הטרדה מאיימת, ולאחרונה מתבררים יותר ויותר מקרים שגברים מתבייתים על נשים מסויימות כמו על טרף, הם עוקבים אחריהן בגילויי אהבה כביכול שהם למעשה רכושנות וצורך להכניע ומובילים לאונס ולפעמים לרצח, כמו שלצערנו קרה במקרה האחרון בקיבוץ נען של שני לבינגר זכרונה-לברכה.