GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית קאופמן:
תנו לנו כסף, ואנחנו ניתן מענה גם לאוכלוסייה הזאת, שאנחנו לא מסרבים לקבל אותה בגלל שאנחנו לא מצליחים לדבר איתה.
שרה כהן:
מעבר לעניין של משבר ההגירה ששמענו עליו הרבה, עוברות משפחות שבאות מתרבויות שונות איזה שהוא הרס של התא המשפחתי.
שרה כהן:
זאת אומרת שאנחנו רואים שתהליך ההגירה יוצר מצב שההתמודדות הקודמת היא לא התמודדות שמתאימה בנסיבות הקיימות.
שרה כהן:
אנחנו רואים את זה לגבי יוצאי אתיופיה.
שרה כהן:
מה שעלה גם בדבריו של משה באטה הוא, שגם אם היו סיכסוכים בקרב משפחות בקרב יוצאי אתיופיה, הרי שהמנגנונים המסורתיים ששימשו ליישוב סיכסוכים הם פשוט לא מגננונים יעילים ולא ניתן להשתמש בהם בעקבות המעבר.
שרה כהן:
השרה יולי תמיר העלתה איזו שהיא הצעה, שאני רוצה לחדד אותה יותר.
שרה כהן:
אנחנו הגשנו כרגע, יחד עם משרד העבודה והרווחה - השרות לפרט ולמשפחה והשרות לעבודה קהילתית - הצעה לאותה ועדת שרים למניעת אלימות, כאשר ההצעה מתייחסת לעיבוי מערך המרכזים למניעת אלימות במשפחה בדגם או במודל של כוח אדם רגיש תרבות, שבו ניתן יהיה לבנות איזה שהוא מודל בגישה שהיא לא גישה תוספתית אלא גישה תפניתית.
שרה כהן:
צריך ליצור איזה שהוא קאדר של עובדים שמורכב גם מעובד קהילתי.
שרה כהן:
גם אם מגשרים ומתווכים בין תרבות, שמבחינתי זה לא עלה בשיחה, זה אחד הגורמים המרכזיים שצריך להפעיל בקשר עם עדות שונות, וזה לא משנה אם הפעם זה יוצאי אתיופיה או יוצאי חבר העמים.
שרה כהן:
צריך להפעיל מגשרים שהם רלוונטים תרבותית להבנת הקודים ונורמות ההתנהגות בארץ המוצא ולגישור ולהבנת הכלים ונורמות ההתנהגות כאן.
שרה כהן:
בלי אותו תהליך של גישור, לא יקרה שום דבר.
שרה כהן:
אם אתייחס למה שאמרה אתי פרץ, אנחנו עובדים פרויקטאלית.
שרה כהן:
גם את התקציבים שלנו, למשל, של קליטה הקהילה, אנחנו נותנים לפעמים בסדנאות פה ובסדנאות שם.
שרה כהן:
זה מתחיל בשנה תקציבית ונגמר בשנה תקציבית.
שרה כהן:
אחת הסיבות שאנחנו הצענו את אותה תוכנית, שבהחלט היא תוכנית מובנת, זה כדי לעבות את המערך הקיים ולקחת אפילו בשלב הראשון, לדוגמה, 10 מרכזים למניעת אלימות במשפחה בישובים שהם עתירי עולים, ולהגיד: בואו נבנה שם דגם ארוך טווח, שאפשר יהיה להכניס שם כוח אדם מקצועי דובר שפה, שאפשר יהיה להכניס שם מגשרים ושאפשר יהיה גם ליצור הנגשה של שירותים כך שלא רק שיגיעו למרכזים, אלא שאותו עובד במקום יוכל להגיע לאוכלוסייה במקום שבו היא נמצאת.
שרה כהן:
אני פה מעלה ואומרת: בואי, תני לנו גם את את הגיבוי שלך לתוכנית הזאת.
שרה כהן:
מדובר על תוכנית שנבנתה מקצועית, לא תוכנית פרוייקטיאלית אלא תוכנית ארוכת טווח.
שרה כהן:
היא לא דורשת תקציב מאוד גדול.
שרה כהן:
ההצעה שלנו היא מיליון 700 אלף על 10 מרכזים.
שרה כהן:
לפחות להערכתינו היא עונה על הצרכים במובן הזה של ליצור איזה שהוא דפוס אחר של התחברות והתקשרות לקהל של העולים, ולא משנה אם זה יוצאי אתיופיה, יוצאי קווקז, או יוצאי רוסיה.
שרה כהן:
אותו דגם של ראש המשפחה שיורד ממעמדו, אנחנו רואים בקרב יוצאי קווקז.
שרה כהן:
אני לא רוצה לנבא שחורות, אבל אנחנו יכולים לראות את אותו הדבר גם בקרב משפחות שבעצם ראש המשפחה מוצא את עצמו משולל לחלוטין מהכוחות שהיו לו בארץ המוצא.
יעל דיין:
אני מודעת לתוכנית הזאת.
יעל דיין:
חלק נכלל בתוכניות של הוועדה הבין משרדית.
שרה כהן:
לא בצורה כזאת.
יעל דיין:
אני יודעת, כי אני חברה בה.
יעל דיין:
אם זה משהו חדש, אני מניחה שהוא יהיה מותאם למודל שאנחנו מנסים ליצור, של הצוות הקהילתי שהוא רב תחומי שיטפל באלימות ושיהיו בו נציגים.
יעל דיין:
אין טעם לעשות עוד סבב ועוד סבב.
יעל דיין:
צריך להתחבר לצוות בקהילה, שיש בו נציג חינוך, נציג בריאות.
שרה כהן:
במרכזים של מניעת אלימות במשפחה יש כוח אדם מקצועי.
שרה כהן:
אני באה ואומרת: בואו לתגבר את כוח האדם שפועל שם, שעובר הכשרות וסדנאות.
שרה כהן:
צריך להכניס את זה כמשהו מובנה בתוך מערך השירות של המרכז למניעת אלימות במשפחה.
יעל דיין:
זו לשכה שמראש מיועדת למניעת אלימות.
יעל דיין:
אני רוצה שמי שכבר מגיע לשם יוכל לאתר את הגורמים האלימים בקהילת העולים.
יעל דיין:
הכתובת קיימת, רק שיש צורך להרחיב אותה ולהעמיק אותה בדרך שאת מציעה.
יעל דיין:
אני מאוד אשמח לקבל את הנייר, אם יש נייר.
יעל דיין:
השאלה היא אם האלים יגיע אליך או הקורבן לאלימות יבוא אליך.
שרה כהן:
אחת הבעיות היא שגם אם נעלה את זה למודעות, אם הם לא יקבלו מענה שמותאם להם תרבותית אז לא עשינו שום דבר.
שרה כהן:
הצפת והעלאת הנושא למודעות אם אין מאחוריה ולא עומד מאחוריה איזו שהיא התייחסות טיפולית, מקצועית, זה פשוט כלום.
אתי פרץ:
זאת פשוט אפקטיביות של התערבות קיימת שהיום מתבזבזת.
ראובן ריבלין:
זה סיסמאות.
רונית צור:
אתה זרקת פעמים כבר שני דברים שהם מאוד מקוממים: האחד, אמרת עכשיו סיסמאות, ושתיים אמרת תוכניות.
רונית צור:
האמת היא שאני בתחושה, ואני מייצגת פה משרד לא רשות מקומית, שהתפקיד שלכם הוא לעזור לנו לעבוד, כי תוכניות יש.
רונית צור:
על רגל אחת אי אפשר ולזרוק את התוכניות.
רונית צור:
יש לנו את התוכניות, ואתה באמת מוזמן אם תרצה להעמיק בנושא לבוא ולשבת ונסביר לך איזה תוכניות יש.
רונית צור:
לנושא של סיסמאות, באמת שלא, כי כשאתה רוצה להפעיל תוכנית שנקראת פרוייקט לאומי אלימות במשפחה וילדים בסיכון, והאוצר מעביר את הכסף באוקטובר ואני צריכה לבוא ולהגיד למנהלת הלשכה שלי: מהר מהר תתחילי להריץ את התוכנית כי יש לך זמן עד ה5- לדצמבר להגיש לי דיווח ביצוע כדי שאני אחתום לך עליו, אז ככה זה נראה.
רונית צור:
אני מברכת על כך שבאמת לא מורחים פה דברים, דברים נאמרים.
רונית צור:
אני לא יודעת אם כל כך הרבה דברים יוכלו להעשות, אבל לפחות צריך להגיד את הדברים.
רונית צור:
אם תצליחו לעזור לאנשי המקצוע - ויש אנשי מקצוע נהדרים בשטח - כן לעבוד בתחום זה יהיה נהדר.
רונית צור:
אי אפשר, אחרי מקרה כזה, שכל התקשורת תעוט עלינו בטענה של מה עשיתם ולא עשיתם מספיק.
רונית צור:
אנחנו צריכים את הכלים לעשות נכון.
רונית צור:
אם כל דבר צריך להגמר בשנת תקציב, וכל פעם אנחנו צריכים לרוץ אחרי ולהסביר שזה בכלל לא אנחנו אלא זה הם שקיבלו את הכסף בזמן, אז את מי זה מעניין.
רונית צור:
ואחרי זה יהיה עוד רצח של ילד או של אשה, ונתכנס פה חירום ונבטל את כל הישיבות שהיו לנו היום כדי לבוא לפה כי זה נורא חשוב, אבל מה הלאה.
רונית צור:
מה אני עושה מחר בבוקר?
רונית צור:
את כל הכסף שהובטח על הוועדה הבין משרדית עוד לא קיבלתי שקל.
רונית צור:
אני יושבת במחוז, אני יודעת מה מגיע אלי.
רונית צור:
אני צריכה לגייס כוח אדם כי זה התפקיד שלי .
רונית צור:
רצינו לקחת כוח אדם בשביל ועדות האלימות ורצינו להרחיב לדברים נפלאים, אבל לא הגיע שקל, שלא לדבר שזה לא מגיע בתקנים, זה מגיע בתקציבי פעולה שמשרתים יכולים לעבוד בתקציבים האלה.
רונית צור:
אני צריכה לגייס גם כוח אדם טוב ומקצוען שיעבוד אצל חברות כוח אדם.
רונית צור:
חייבים לתת את הדעת על הדברים האלה.
רונית צור:
חשוב שאתם תבינו, כי אחרת מבחינתינו זה לא פרקטי.
רונית צור:
אפשר לדבר ולהגיד, אבל בתכל'ס שזה מגיע אלינו, זה פשוט לא פרקטי.
ראובן ריבלין:
היתה לי את הזכות ואת החובה להיות יו"ר ועדת הסמים.
ראובן ריבלין:
זאת לא הוועדה לסמים, זאת הוועדה למלחמה בסמים, וגם ליוויתי את ראש ממשלת ישראל, שמיר, בהקמת הרשות למלחמה בסמים, כי ראינו בכך עבודה סזיפית וטענה ומענה מגורמים שונים שהם היו יכולים לטפל בעניין, ורק חוסר התיאום הוא זה שגרם לכך שאי אפשר היה לעשות את עבודת הקודש הזאת, כי מדובר פה בחינוך, מדובר במניעה, מדובר בגמילה ומדובר בענישה.
ראובן ריבלין:
פה המצב הוא פי אלף יותר גרוע, כי יכול להיות אדם שאף אחד לא מודע לו והוא פתאום עושה את המעשה, שהוא סופי ואי אפשר היום לבוא ולתקן אותו באיזו שהיא דרך.
ראובן ריבלין:
בחינוך יש מחלקה שלמה למלחמה בסמים, רק שאין לה מספיק כסף.
ראובן ריבלין:
יש לה תוכניות אין סוף.
ראובן ריבלין:
כל הזמן מוזרם אליה כסף אבל זה לא שווה פרוטה אחת, כי החינוך לזה צריך להיות מובנה במסגרת תוכנית הלימודים, כמו שלומדים תנ"ך וחשבון וכיוצא באלה.
ראובן ריבלין:
אם תקבל 10 מיליון, 13 מיליון או 30 מיליון לא יעלה ולא יוריד שום דבר.
ראובן ריבלין:
לכן אני בא ואומר: סיסמאות.
ראובן ריבלין:
מתחילים לשפוך לי את כל ההרצאות שהן הפכו להיות כותרות כדי להשיג תקציב נוסף.
ראובן ריבלין:
אתם מדברים באמת על אותן מוסדות שכל אחד שנמצא שם הוא עולם ומלואו.
ראובן ריבלין:
יש עוד אלפים בחוץ, בוודאי, שאין להם את הדבר הזה.
ראובן ריבלין:
אני יודע שכל לירה שאני אתן, אני מציל עוד בן אדם אחד.
ראובן ריבלין:
מה זה בן אדם אחד מתוך 30,40 אלף שזקוקים לזה, זה כלום אבל זה עוד בן אדם.
ראובן ריבלין:
אני יכול לקמט את הנושא התקציבי, והנושא התקציבי יכול ליפול כמעמסה עלי כאיש ציבור כאשר אני יודע שהאישה הזאת הגיעה ולא יכולה היתה לקבל את אותה עזרה ראשונה כל כך חשובה.
ראובן ריבלין:
קראתי שמדובר על הנושא האתיופי בלבד, אבל השאלה היא האם זה נוגע רק לנושא האתיופי, או שאנחנו נמצאים פה בנושא האתיופי שיש בו עוד איזה שהיא דרגה נוספת או איזו שהיא מורכבות נוספת שגורמת לנו לבוא ולראות איך אנחנו יכולים לטפל בזה במסגרת משרד הקליטה.
ראובן ריבלין:
להערכתי הטיפול בנושאים האלה הוא טיפול שמתחיל מרגע שיש לנו כתובת על הקיר.
ראובן ריבלין:
כתובת על הקיר אצל כל אחד היא אחרת, ולצערי הרב ניתוח מצב של כתובות על הקיר יכול להיות פועל יוצא רק של ניתוח מצב בדיעבד במקרים האלה.
ראובן ריבלין:
לוקחים 10 מקרים, 30 מקרים, 200 מקרים, של חלילה פגיעה בבן זוג כתוצאה ממצב כזה או אחר: של תרבות, של חינוך, של התייחסות, של מצב נפשי, שאנחנו לא היינו יכולים להגיע אליו בתוך ידיעה, ואנחנו יכולים לנתח אותו בדיעבד.
דפנה בוסתאן:
לא בדיעבד, כל העבודה שנעשית בלשכות היא עם הפנים קדימה.
ראובן ריבלין:
מצויין.
ראובן ריבלין:
בדיעבד לנתח ולקבוע.
ראובן ריבלין:
אני בא ומנתח את המקרה של מעלה אדומים ואת המקרה של לפני שבועיים, ולצערי הרב את המקרה של לפני שבועיים ויום.
ראובן ריבלין:
על נושא הענישה לי יש דיעה שונה.
ראובן ריבלין:
אדם שהחליט לרצוח ויודע שהוא יקבל מאסר עולם, לא נותן באותו רגע דין וחשבון מה הענישה שהוא יקבל, וזה גם לא יהיה הדבר שימנע ממנו.
ראובן ריבלין:
למשל, יש לנו מצב שבו אנחנו עוצרים אדם עד תום ההליכים.
ראובן ריבלין:
לבית המשפט יש איזה שהם קריטריונים מתי עוצרים אדם עד תום ההליכים.
ראובן ריבלין:
אם יש דברים שהם כתובות על הקיר, צריכים להיות שותפים בו השופטים בישראל, בסימפוזיונים, בפגישות בלתי אמצעיות על מנת לדון ולהביא בפניהם חומר שהוא חומר מחקר ושהוא מוכח.
ראובן ריבלין:
תורת המשפט אומרת שכל אדם נדון לגופו.
ראובן ריבלין:
יש נסיבות שהן נסיבות של כל בן אדם.
ראובן ריבלין:
יש אדם שהיה הכי רע ופתאום השתנה ונהיה איינשטיין.
ראובן ריבלין:
החנינה היא דבר שנתון לשיקול דעת, מפני שחנינה היא מעבר למשפט.
ראובן ריבלין:
לכן אני לא רוצה להכנס לכל התורה הזאת.
ראובן ריבלין:
בהחלט יכול להיות מצב שבו הפרקליטות תקבל הנחיה והוראה שאין בכלל דבר שהוא מתקבל על הדעת כדבר של עיסקת טיעון בעניין כזה, כי הרי האישה היא במצב שהיא לא יכולה לשקול בעצמה אם היא רוצה או לא רוצה את הבעל.
ראובן ריבלין:
7 הילדים האלה נופלים היום על המדינה, וזה יעלה פי 10 אם היו מטפלים בנושא מלכתחילה, אבל מי ידע ומי אמר.
ראובן ריבלין:
תגידו לי שאתם רוצים עוד מיליון שקל, ואני אוכיח לכם שבמיליון שקל אי אפשר לעשות כלום.
ראובן ריבלין:
תאמרו לי שבמיליון שקל אפשר להציל עוד 5 נשים, אז זה דברים שאני מבין.
אתי פרץ:
אתה מוכן להרים כפפה ולבוא לפגישת עבודה כדי לבנות לך תוכנית.
ראובן ריבלין:
לכל ישיבת עבודה אני מוכן לבוא.
יעל דיין:
7 שנים אני כאן, מה אני עושה אם לא פרטני ותוכנית ויישום ותקציב ופגישות עם אנשים ופגישות עם הציבור וביקורים במקום.
יעל דיין:
זאת העבודה שלנו.
יעל דיין:
זה לא איזה שהוא דבר שאנחנו יושבים בחדר הזה שצר מלהכיל בשביל הכייף של הסיידר שמקבלים כאן ויושבים בשביל החברותה של הפיטפוט.
יעל דיין:
הדברים האלה הם סיסטמטיים.
יעל דיין:
רוב האנשים שמופיעים כאן זאת קבוצה שעוסקת בנושאים מסויימים וחוזרת ומוזמנת לנושאים האלה.
יעל דיין:
אין דו"ח, לא משנה אם זה על פערי שכר, על אלימות או על הערכות והשתלמויות של המשטרה בנושאים האלה, או על בריאות נשים, שהוועדה הזאת לא מקבלת, מציגה, חוקרת מעכלת, מפנימה, בודקת מה לעשות בעקבות זה.
יעל דיין:
בוודאי שדרך הוועדה הבין משרדית המעורבות מוחלטת.
יעל דיין:
כאשר חבר הכנסת ראובן ריבלין העיר על סיסמאות, הוא לא התכוון שאנחנו הולכים הביתה ואנחנו נשארים ביד עם סיסמה.
יעל דיין:
נכון שיש הרגשה איומה של אין אונים, לזה כולנו שותפים.
יעל דיין:
אני מנסה להעמיק באותו מקרה ולראות מה קורה.
יעל דיין:
יש איזה ריטואל: המליאה מתכנסת, כולם מביעים זעזעוע.
יעל דיין:
מאחר ואנחנו 3 חודשים לפני תקציב, אני רוצה לראות את אותה מליאה שמביעה זעזוע כן מודדת עצמה באמת המידה של תקציבים, ותאמין לי שאני יכולה לפרוט לסעיפי סעיפים ולהוכיח לך, לא איך המיליון מציל 5 נשים, אלא איך המיליון הזה עוזר למרכז לנערות במצוקה, שיש שם מחסור בלתי אפשרי והמתנה של 200 נערות שממתינות לאיזו שהיא פנימייה, מקלט, ומתוך ה200- האלה אלא שלא יכנסו, אנחנו נמצא אותן בתעלות, ברחובות, ובוודאי בסמים ובזנות.
יעל דיין:
כל זה כמה זה?
יעל דיין:
עולה מיליון להקים מקלט, יעלה שני מיליון להקים פנימייה ראויה לנערות במצוקה ולמשפחות במצוקה.
אתי פרץ:
זה פחות ממאסר עולם אחד.
יעל דיין:
זה פחות מטיפול פסיכיאטרי לכל החיים.
יעל דיין:
אני הולכת השנה לפרוט את התקציב, לעשות הומניזציה של התקציב.
יעל דיין:
עוזרים לי בזה גם המשרד לעבודה ורווחה וגם משרדים אחרים.
יעל דיין:
אני הולכת להראות כמה שווה השקל הזה במושגים של חיים, בריאות ואלימות.
יעל דיין:
מאחר ואנחנו כן לקראת תקציב, אני מקווה שתחבור אלינו בחלק מההצעות שלנו.
יעל דיין:
אני מודה לכולכם.
יעל דיין:
אנחנו מקבלים היום את דו"ח פעילות הרשות מה-1 ביולי עד ה-1 באוקטובר 1999, כאשר ישנו חומר מוכן של תוכנית העבודה לשנה הבאה, שהייתי רוצה שיהיה גם כן מול חברי הוועדה, משום שדיווח זה דבר אחד, ומעין אישור או הסתכלות על תוכנית הפעולה זה דבר שאיננו נופל ממנו.
יעל דיין:
אמנם יש טעם רב לבוא לאחר מעשה ולראות מה נעשה, אבל זו פעילות פחות אקטיבית מאשר לקבל את תוכנית הפעולה ולהיות שותפים לדיון בה.
יעל דיין:
יש לי כמה שאלות.
יעל דיין:
אני לא רואה כאן התייחסות תקציבית בדו"ח לכל אחד מהסעיפים.
יעל דיין:
אבקש לקבל דיווח על כך, כי כנהוג בשולחננו, כשאנחנו מקבלים דיווח על פעולות, יש להן היבט תקציבי.
יעל דיין:
גם אם זה דיווח וגם אם זו תוכנית עבודה, צריכים להיות צמודים לזה בסעיפי התקציב, לגבי העלות של כל אחד מהדברים.
יעל דיין:
הייתי שמחה אם היה מצורף לדו"ח הפעולה פירוט של תקציב הרשות, איך הוא מנוצל, מה נשאר ממנו, מה החובות של הרשות, וכן הלאה.
יעל דיין:
אבקש את ההשלמה בעל פה במידת האפשר, לפחות לגבי התקציב הכללי.
יולי יואל אדלשטיין:
להיפך, השופט נלחם למען העניין הזה כל הזמן.
יעל דיין:
אני מוצפת, ואני מניחה שכולנו, במכתבי בקשות לפניה לשרים, לפחות בעניין הדירקטוריונים, שזה על פי חוק.
יעל דיין:
אני מעמידה את זה על סדר היום, משום שככל שהעבר מעניין אותנו, אנחנו נמצאים כרגע בתקופה שיש בה שני דברים דחופים על הפרק.
יעל דיין:
אחד, בגלל חילופי השלטון, יש לנו מינויים לרוב שמתחלפים.
יעל דיין:
אנחנו, גם הרשות, גם הוועדה בכנסת, ובעיקר הממשלה, צריכה להיות היזם וכלב השמירה של הבטחה למינויי נשים.
יעל דיין:
לצערנו, אנחנו רואים שברמה הממשלתית של לשכות ומנכ"לים, חלה ירידה מהממשלה הקודמת, גם אם לא ברמת הממשלה שיש בה שתי שרות לעומת שרה אחת בממשלה הקודמת.
יעל דיין:
הרשות לא יכולה להתערב בהחלטות ראש הממשלה, כי את זה אנחנו עושים כציבור, וכציבור מפגין ותובע, אבל ברמות של מינויים ממשלתיים כמובן שהדרישה הזאת לא באה על סיפוקה.
יולי יואל אדלשטיין:
מי יושב ראש הוועדה?
יעל דיין:
השר שלמה בן עמי, והמנכ"ל שלו.
סימה גורן:
אנחנו הגענו משם עכשיו, ובאמת משנים את התקציבים.
סימה גורן:
הם אמרו בפירוש שהם מגישים תקצוב חדש.
יעל דיין:
מי זה "הם"?
סימה גורן:
השר בן עמי, כראש הוועדה, ושר האוצר, הבטיחו שבאמת יהיה תקציב.
יעל דיין:
אנחנו מקווים מאוד.
יעל דיין:
שר האוצר הנוכחי וגם הקודם הבטיחו, וברגע זה לא מעניינות אותנו הבטחות.
יעל דיין:
מעניין אותנו סעיף תקציבי בבסיס התקציב, בכל אחד מהנושאים.
יעל דיין:
אני לא יודעת מה הגשתם כתקציב הרשות, ואם על זה אתם מדברים, אבל בנושא אלימות אנחנו מדברים ספציפית על מרכזי סיוע, על מקלטים, וכו'.
יעל דיין:
ישנה לפניי הצעת תוספת התקציב של משרד העבודה והרווחה, וכרגע במקרה הטוב הם מוכנים לאשר את תקציב שנה שעברה, עם התאמה מדדית, וכן הלאה.
מוחמד כנעאן:
אני יושב בישיבות ועדת העבודה והרווחה, והשר אמר שיש קיצוץ של 70 מיליון שקל.
יעל דיין:
הדרישה לגבי אלימות היא של 59 מיליון או 89 מיליון, וזה מחולק לשוטף 59 מיליון.
יעל דיין:
הפניות עד כה קיבלו תשובה שלילית.
יעל דיין:
כיום אין לנו תקציב לפי הבקשה של המשרדים השונים.
יעל דיין:
אני לא מדברת על גופים פרטיים, אלא על משרדים, אבל בתקציב ספציפי לנושא טיפול באלימות.
יעל דיין:
אני רוצה לשמוע מה הרשות מתכוונת לעשות ביחס לזה.
יעל דיין:
אני חושבת שעודף רשויות מבחינת מינהל תקין והשגת תוצאות, הוא פתרון קל.
יעל דיין:
מקימים ועדה במקרה המינימליסטי, ורשות במקרה הרחב יותר.
יעל דיין:
תהיה רשות לאלימות, ורשות להגשמת הציונות, וכו'.
יעל דיין:
אני רוצה לדעת אם יש עמדה לרשות למעמד האישה, ביחס להקמת רשות לאלימות, שתכלול בין השאר את נושאי האלימות כלפי נשים.
יעל דיין:
הגב' נעמי לירן, בבקשה.
נעמי לירן:
בפתח הדברים, הרשות פועלת 14.5 חודש.
נעמי לירן:
ראשית, אני רוצה להודות לחה"כ יעל דיין ולחה"כ נעמי חזן, שכל הזמן עומדות מאחורינו.
נעמי לירן:
גם אם אין לנו קשר טלפוני יומיומי, אנחנו יודעות שאלה שתי האימהות שלנו, וכשהתינוק מתחיל ללכת, הוא צריך עזרה.
נעמי לירן:
ב-14 החודשים בהם הרשות קיימת, עשינו שלוש פריצות דרך גדולות, בנושא של קידום מעמד האישה במדינת ישראל.
נעמי לירן:
פריצת הדרך הראשונה היא להכנס למערכת החינוך בצורה מובנית, מוצהרת, ומחייבת את משרד החינוך, בתוכנית של שיוויון 2000.
נעמי לירן:
מבחינת התקצוב, עלות התוכנית היא עשרה מיליון שקל, על פני שלוש שנים, וגם אם זה יהיה ארבע או חמש שנים לא נתווכח על כך.
נעמי לירן:
רוב התקצוב בא ממשרד החינוך והתרבות.
נעמי לירן:
בשנת 1999 תקציב הרשות הוא שני מיליון שקל.
נעמי לירן:
לנושא הזה של מערכת החינוך, הרשות נתנה חצי מיליון שקל, ומשרד החינוך והתרבות נותן חצי מיליון שקל, או 750 אלף שקל - בהתאם לקצב העבודה.
נעמי לירן:
לשנת הלימודים תש"ס, או תקציב 2000 במערכת החינוך, אנחנו רוקדות על שני תקציבים, וזה טוב דווקא, מכל הבחינות.
נעמי לירן:
עוד לא סיכמנו עם שר החינוך מה יהיה התקציב.
נעמי לירן:
אני יודעת שהם הגישו בקשה לשני מיליון שקל לפרוייקט הזה, אבל יש לי פגישה בשבוע הבא עם המנכ"לית של משרד החינוך והתרבות, ואנחנו נשמע ממנה יותר פרטים כמה היא מוכנה להתחייב, ובהתאם לזה בדיונים שלנו בוועדה המייעצת של הרשות ובמינהלת הרשות, אנחנו נתייחס.
נעמי לירן:
סביר להניח שזה יהיה שוב חצי מיליון שקל, למרות שיש כאן בעיה אדימיניסטרטיבית/מהותית, שמנכ"ל משרד ראש הממשלה לא מוכן שהרשות תעביר כספים למשרדי ממשלה אחרים, כדי לבצע פעילויות שהמשרדים האלה צריכים לבצע.
נעמי לירן:
סביר להניח שאנחנו נצטרך להתגבר על המכשול הזה.
נעמי לירן:
זה לא היה קיים כאשר אושר החצי מיליון הראשון, ועכשיו זה נתון.
נעמי לירן:
מר קוצ'יק מתנגד לזה, ואני לא יודעת איך נתגבר על זה.
יעל דיין:
על איזו פריסה מדובר?
נעמי לירן:
פריסה מגני הילדים עד סוף סמינר, כולל פרחי הוראה.
נעמי לירן:
יש לנו ניסיון להכנס לפעוטונים.
מוחמד כנעאן:
למה הוא מתנגד?
נעמי לירן:
כי הוא אומר שמשרד החינוך עם כל המיליארדים שלו, צריך לממן את כל הפרוייקט הזה, ולא הרשות.
נעמי לירן:
הפריסה היא ארצית, והפרוייקטורית היא מרים שכטר.
נעמי לירן:
היא נתנה את הדו"ח המפורט לוועדה.
נעמי לירן:
נכון להיום, כפי שהבנתי, צורת העבודה שלה מורכבת משני גורמים בשטח.
נעמי לירן:
אחד, מי שפונה אליה, כדי לאמץ את הפרוייקט הזה לתוך המוסד שלו, ושני, לפי עיריות.
נעמי לירן:
השמועה עברה במדינה, ויש מספר עיריות שמעוניינות לאמץ את הפרוייקט הזה, ואז ראש העיר לוקח את זה על עצמו, והוא עוזר לה להחדיר את זה לכל מערכת החינוך אצלו בעיר.
נעמי לירן:
נכון להיום זה באשדוד ובנצרת עילית.
נעמי לירן:
כך היא עובדת, אבל היא נתנה דו"ח מפורט, אז אין טעם לחזור על כך.
יעל דיין:
נכון, אבל זה עדיין לא עונה על השאלה שלי האם אנחנו מדברים על פריסה ארצית, או האם אנחנו מדברים על מקומות מסויימים שונים.
נעמי לירן:
לא, הפריסה תהיה ארצית.
נעמי לירן:
מרים שכטר חשבה שתוך שלוש שנים היא תכסה את כל מערכת החינוך, ויכול להיות שזה יהיה ארבע שנים, אבל הכוונה היא לכסות את כל מערכת החינוך.
נעמי לירן:
כל 2,400 מוסדות החינוך במדינת ישראל יכוסו.
רינה ברטל:
ולא להשאיר את זה לבחירתו של ראש העיר.
נעמי לירן:
לא.
נעמי לירן:
מדובר בכך שצריך לסכם עם שר החינוך יוסי שריד, שזו תהיה חובה שכל מוסד חינוכי יקבל את התוכנית הזאת.
נעמי לירן:
זאת לא תוכנית מדף, אלא חובה, אבל זו החלטה של שר החינוך.
נעמי לירן:
אלה תהליכים שעוברים אותם.
נעמי לירן:
ברור שאם שר החינוך יאמר שהוא מקצה לזה חמישה מיליון שקל, ומרים שכטר תקבל עוד שני תקנים, כשלה בעצמה עוד אין תקן, וגם על זה צריך לעשות מלחמה, אז זה ייראה אחרת, אבל נכון להיום זה המצב.
נעמי לירן:
אני מציינת זאת כפריצת דרך, משום שבתוך מערכת החינוך, כבר יש התחייבות של השר הקודם, ואני מתארת לעצמי של השר הנוכחי.
נעמי לירן:
יכול להיות שזה יהיה קצת יותר לאט, אבל אין דרך אחורה, זו תוכנית שקיימת, וזו פריצת דרך גדולה מאוד שנעשתה, מה גם שהצורה בה זה נעשה, הוכיחה את המבנה של הרשות על פי החוק.
נעמי לירן:
זאת אומרת, השטח, שדולת הנשים, התחילה בפיילוט שלוש שנים לפני כן ביוזמה של השטח, ואז חברת הכנסת נעמי חזן אמרה לי: בדיוק הפיילוט הזה מסתיים, קחו את הסמכויות שלכם בחוק, ותפנו לשר החינוך והתרבות.
נעמי לירן:
זאת אומרת, זה מראה שמיצינו את הסמכויות שיש בחוק, וזה הוכיח את עצמו, שזאת הדרך הנכונה לעבוד בה.
נעמי לירן:
מבחינת הפרספקטיבה של אלה שבנו את החוק הזה, במקרה הזה היה נכון לעבוד כך.
נעמי לירן:
הטנגו שלנו עם הרמטכ"ל נמשך עדיין להחדיר את זה לטירונים, ואני אמרתי במפורש למר קוצ'יק, שאם הרמטכ"ל לא ייתן לנו אישור, אנחנו מגישות בג"ץ נגדו, על כך שרק הטירוניות רואות את זה, ולא הטירונים.
נעמי לירן:
אני מתארת לעצמי שבשבוע הקרוב זה יוכרע, כי מר קוצ'יק שלח מכתב לראש אכ"א.
נעמי לירן:
שאלו את קחנ"ר בחיל ורעדה מה לעשות, אז היא אמרה: לעשות.
נעמי לירן:
השיעורים מוכנים והקלטת של ויצ"ו של הגב' סימה גורן מוכנה, ואני משוכנעת שזה ייכנס גם לטירונים.
נעמי לירן:
אולי יהיו קצת יותר התנגדויות, אבל זו פריצת דרך גדולה מאוד שעשינו בצה"ל.
יעל דיין:
מהיכן המימון של זה?
נעמי לירן:
הכל על צה"ל, ויצ"ו ונעמ"ת.
סימה גורן:
ויצ"ו, ויצ"ו וויצ"ו.
נעמי לירן:
זה שוב מוכיח את צורת העבודה הנכונה על פי החוק.
נעמי לירן:
הרשות עובדת עם כל ארגוני השטח, כל משרדי הממשלה, העיריות, וכו', ובדרך כלל ההיענות היא טובה.
נעמי לירן:
בתוכניות האלה לא היתה לנו שום בעיה.
נעמי לירן:
גם בנושא של שיוויון 2000 עדיין מלווה אותנו הצוות של שדולת הנשים.
נעמי לירן:
הגב' רינה שחר כל הזמן מלווה את הפרוייקט.
יעל דיין:
אני רוצה רגע לעצור, לצורך הבנה בעיקר של חברי הכנסת שלא נמצאים פה כמוני במשך שבע שנים.
יעל דיין:
כל הקרדיט לרשות, אין בכלל שאלה, אבל יש סכנה גדולה, בכל הפעילות שלנו, בכל הנושאים, של המצאת הגלגל כל פעם, וזה גם עניין של קרדיט.
יעל דיין:
הקרדיט מגיע לרשות, לויצ"ו ולנעמ"ת, אבל תוכנית שיוויון 2000?
יעל דיין:
הרי לא היתה רשות, ולא היה כלום.
יעל דיין:
היתה הוועדה והיתה ועדת החינוך אז, והיתה הגב' שולמית אלוני, ומר אמנון רובינשטיין, והתוכנית הזאת נכנסה.
יעל דיין:
צריך להניע את הגלגלים האלה, וצריך לתקצב, אבל בואו ניתן לעצמנו את הקרדיט, שהדברים האלה התחילו קודם.
יעל דיין:
אנחנו יצרנו את המכשיר הזה של הרשות, כדי שזה לא יהיה תלוי בכך שמשתנה שר ושלטון, וצריך לסמוך על חסדים.
יעל דיין:
הדברים שהיו קודם נכנסו.
יעל דיין:
עם כל הכבוד, זה היה לפני אורית אדטו ולפני התקופה הזאת בצה"ל.
יעל דיין:
הרי צה"ל הוביל בנושא של מניעת הטרדה מינית--
יוספה שטיינר:
עם מרכזי הסיוע.
יעל דיין:
וצה"ל עבד איתנו על החקיקה, והדוגמאות שעמדו לפנינו, היו חומרים מוכנים של צה"ל.
יעל דיין:
באמת היתה בעיה של תקצוב סרט--
קריאה:
היא נפתרה גם כן.
יעל דיין:
אצל קצינת ח"ן ראשית הקודמת, וראש אכ"א הקודם, וראש בקו"ם הקודם, ובסיורים שלנו, ובקורסי קצינים.
יעל דיין:
דרך אגב, הבעיה היתה טירוניות מצד אחד, וקורס קצינים מצד שני.
יעל דיין:
כי בנושא של הטרדות מיניות, בדרך כלל זה עובר בין קצין לחיילת.
יעל דיין:
הנושאים האלה היו מפותחים בצה"ל.
יעל דיין:
למשל, הענישה היתה יותר גבוהה בצה"ל, לפי הנורמות הצה"ליות, מאשר במגזר האזרחי, ולכן, החקיקה שלנו גם מוחלת על הצבא, אבל בהחלט, גם היום, בעניין הטרדה מינית, הצבא נוקט באמצעים יותר קשים מאשר באזרחות, הרבה יותר מהר והרבה יותר מסודר ומרוכז.
יעל דיין:
כך שפריצת הדרך היא מבחינת ריכוז הדברים, והפעלת הרשות לצורך הזה, ועל זה אנחנו מברכים.
יעל דיין:
אבל מבחינת המודעות והפעילות, מאחר שציינת את הצבא ומשרד החינוך, שאלה הגורמים הגדולים ביותר, שדרכם כולם עוברים, אני רוצה לציין שכך היה בעבר, לא מספיק, כך עכשיו באמצעות הרשות, לא מספיק, ומכאן והלאה הדלת פתוחה.
נעמי לירן:
הנושא השלישי שאנחנו רואות אותו כפריצת דרך, זה החיבור בין משרד העבודה לבין ארגון קל"ף - קהילת נשים לסביות.
נעמי לירן:
זה לא מצויין בדו"ח, כי זה בתהליך עכשיו.
נעמי לירן:
אנחנו שידכנו בין שני הגורמים הנ"ל, והשנה הזו, כל 120 העובדות במשרד העבודה והרווחה שעוסקות עם נערות לסביות, תעבורנה השתלמות בנושא, וארגון קל"ף יעביר את ההשתלמות.
נעמי לירן:
דווח לנו שזו פעם ראשונה שמשרד העבודה והרווחה מוכן להעביר את ההשתלמויות האלה לעובדות שלו, איך להתייחס ללסביות במצוקה.
יעל דיין:
במקביל כדאי להוסיף, שמשרד החינוך יישם תוכניות בזמנו של חה"כ אמנון רובינשטיין, בנושא של ייעוץ מיני לבעלי נטייה מינית בבתי הספר, במסגרת ייעוץ מיני.
יעל דיין:
זה הופסק לחלוטין על ידי השרים המר ז"ל ולוי, וזה הוחזר כמובן במלואו כחלק מתוכנית הייעוץ המיני למצוקה הגדולה מאוד, בעיקר של נערים הומוסקסואלים, פחות נערות, בעלייה גבוהה במקרי ההתאבדות בגיל בית הספר של בעלי נטייה מינית שונה, חוסר ההבנה של הסביבה.
יעל דיין:
זו עוד דוגמא לדבר שהיה, לצערי הופסק, והוחזר עכשיו גם למסגרת החינוך.
נעמי לירן:
החשיבה של הרשות בנושא של מניעת אלימות נגד נשים, היתה כדי לתפוס הרבה קהלים.
נעמי לירן:
קודם כל, מערכת החינוך, צה"ל, עובדי מדינה, ועובדי רשויות מוניציפליות.
נעמי לירן:
אם אנחנו מסתכלים על זה בגדול, מדובר במאות אלפי אזרחים במדינת ישראל שעוברים דרך המסננת של הנושא הזה, וזה נכנס למודעות.
נעמי לירן:
להעלות את הנושא על סדר היום ייצור מודעות לנושא.
יעל דיין:
מה היה הרציונל לעסוק באלימות ולא בשיוויון?
יעל דיין:
זה הרי דבר שקשור בבסיס קיומנו, אם אנחנו מחנכים לשיוויון בידיעה שאחת התוצאות של זה תהיה הקטנת האלימות, או אם אנחנו הולכים לתוצאה ואומרים: אסור להכות נשים, זה לא יפה להכות נשים, או לחילופין, לרצוח נשים זה ממש איום ונורא, ויש על זה עונש מאסר עולם.
יעל דיין:
ברמה הזו של ציבור נאור ומתקדם, אני שואלת מה היה הרציונל לעשות הרצאות ישר בנושא האלימות כלפי נשים, ולא בנושא הבסיס של שיוויון.
נעמי לירן:
הרציונל היה כשדיברנו על כל מערכת החינוך, לעשות תוכנית שנקראת שיוויון 2000, שיוויון בין המינים.
נעמי לירן:
ילדים וילדות מגיל שלוש שנים, ועד סוף סמינר, עוברים בתוך המערכת הזאת.
נעמי לירן:
ברגע שמתחילים ללמד את הצוות את התוכנית, ברור שזה ישפיע.
נעמי לירן:
ברגע שאנחנו רוצים להציג נושא אקוטי ביותר לציבור שלא רוצה לשמוע אותו, ומזלזל בו, ובז לנושא, ואומר: אצלי זה לא קורה, וכופים אותו לשמוע את ההרצאה הזאת, אז אם מדובר בשעה וחצי, רוצים להפריד את הנושא של מניעת אלימות נגד נשים.
נעמי לירן:
זה היה הרציונל.
נעמי לירן:
כי לתת למישהו שלא מעוניין לשמוע שעה וחצי על נושא שיוויון, הוא לא יבין מה רוצים ממנו.
יעל דיין:
זה בלי שייכות להטרדה מינית?
נעמי לירן:
בלי שייכות.
יעל דיין:
כלומר, זה על אלימות קשה?
נעמי לירן:
כן, אלימות קשה נגד נשים.
נעמי לירן:
הטרדה מינית זה סיפור אחר, והרשות עושה לגביו דברים אחרים.