GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ’ רפי נבו: ניתבנו את הטכנולוגיה לצורת מוצר שקראנו לו איפקטור.
פרופ’ רפי נבו: הגענו הנה וקמנו כחברת חממה ב-2001, כאשר הפרוייקט פותח באוניברסיטה העברית בירושלים במשך השנים עד אז.
פרופ’ רפי נבו: שני היזמים הטכנולוגיים מתוך האוניברסיטה העברית הם פרופ' אבנר עדין וד"ר ניקולאס וספן.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו עומדים בפני שלושה שווקים: שוק השפכים, שכל שנה מגלם בפנים השקעות והוצאות של 50 מיליארד דולר, שוק ההתפלה – כ-5 מיליארד דולר, שוק מי השתייה הוא 50 מיליארד דולר נוספים, כאשר הרוב בענף הזה הוא בתחום התשתיות, הנדסה אזרחית, וחלקים גדולים מאוד הם גם ציוד וכימיקלים.
פרופ’ רפי נבו: טכנולוגיית הטיפול במים מטרתה להרחיק מזהמים והרחיק חומרים מתוך המים, על מנת שאפשר יהיה להשתמש בהם.
פרופ’ רפי נבו: יש שלושה יצרנים של זיהום עיקריים: העיר, המפעלים והטבע.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו מטפלים בשלושתם בעזרת המתקן ואנחנו עושים את זה ללא כימיקלים ובעלויות אנרגיה נמוכות.
פרופ’ רפי נבו: אלה שני היתרונות העיקריים שלנו.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו עושים את זה בצורת תהליך רציף, שנקרא פלוקולציה חשמלית כאשר כל התהליכים הקיימים הם פלוקולציה בעזרת כימיקלים.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו משיגים רמות שיפור הפרדת מזהמים יותר גבוהים מאשר עושים בתהליך הכימי.
מל פולישוק-בלוך: מה מייחד אתכם ממטהרים אחרים?
פרופ’ רפי נבו: המטהרים הקיימים מתבססים הרבה מאד על כימיקלים.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו מתייחסים למטען החשמלי של המזהמים עצמם בזמן שכל תהליכי הטיהור האחרים מטפלים במים, כלומר עושים הידרוליזה, אלקטרוליזה וכן הלאה.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו יוצרים נטיה לאותם יונים קולואידים שהתערער המטען החשמלי שלהם לחפש יציבות בעזרת יונים אחרים מאותו סוג, ובעצם כך אנחנו משיגים הגדלת שטח פנים, הגדלת משקל והרחקה או בסינון או בשיפוע מואץ של המזהמים.
פרופ’ רפי נבו: מתקן שלנו נכנס כמתקן אינטגרלי לכל מכון טיהור, בכל מתקן טיפול במים ובכל מפעל תעשייתי.
פרופ’ רפי נבו: יש לנו שלושה סוגי מתקנים למפעלי טיהור שפכים למפעלי טיהור במים ולתעשיות, כי תעשיות צריכות לטהר את השפכים שלהן גם לפני שנכנסים השפכים למכון הטיהור העירוני עם רמת איכות מסוימת, שאסור שתהיה נחותה ממנה.
פרופ’ רפי נבו: עדיין יש בעיה קשה מאד בנושא המתכות הכבדות ורוצים לסלק את השפכים האלה עמוק לתוך הים התיכון, דבר שסותר את אמנת ברצלונה וגם עוקף מכרז שזכתה בו חברה שאנחנו מתחילים איתה שיתוף פעולה.
פרופ’ רפי נבו: הכל חי ואקטואלי גם למציאות הנוכחית.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו מייצרים עכשיו שני סוגים והשלישי בפיתוח נוסף מבחינת הגודל שלו.
פרופ’ רפי נבו: יתרונות של המערכת נמדדים גם בתחום ההשקעות הנמוכות, גם בתחום צריכת הקרקע וזה מאפשר חסכון בצורך להרחיב פיזית מכונים קיימים.
פרופ’ רפי נבו: קיבלנו הזמנה מסחרית לשדרג מכון טיהור שפכים קיים לא רחוק מכאן, באיזור המועצה האיזורית באר-טוביה-גן-יבנה.
פרופ’ רפי נבו: זה מכון שעבר את הקפסיטי שלו כבר לפני שנתיים והשיטה שלנו הוזמנה ואושרה על ידם לפתרון עומק כדי להימנע מהרחבה פיזית.
מל פולישוק-בלוך: איפה עוד זה עובד?
פרופ’ רפי נבו: המכון הזה הוא המכון הראשון ואנחנו נבדקים על ידי מקומות נוספים בארץ.
פרופ’ רפי נבו: למכון הטיהור חיפה יש בעיה דומה, אבל בסדר גודל של פי 50.
פרופ’ רפי נבו: הוא המכון השני בגודלו בארץ כך שאם נגיע לחיפה, זה יהיה טוב.
פרופ’ רפי נבו: תחום התפעול והתחזוקה - את כל צריכת הכימיקלים אנחנו מבטלים, צריכת החשמל נמוכה ואנחנו עושים את הטיפול המורכב בשפכים בצריכה של 40 ואט למטר מעוקב, כאשר בתהליכים כימיים מתחרים זה כ-300 ואט למטר מעוקב.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו חוסכים את כל נושא החלקים הנעים שנמצאים בתהליך הקונבנציונלי מכיוון שאצלנו זהו תהליך סטטי ואז גם נושא התחזוקה ואורך החיים של המתקן ארוכים יותר.
פרופ’ רפי נבו: גם מחזורי הטיפול הם מחזורים יותר קצרים, כי, כפי שאמרתי, אנחנו תהליך רציף.
פרופ’ רפי נבו: יש גם תוצר לוואי בלתי נמנע, שגורם כאב ראש גדול לכל מי שמטפל במים בנושא הבוצה.
פרופ’ רפי נבו: נושא הבוצה קיבל אישור לפני כשבועיים לקומפוסטציה, בתנאי שזה יהיה מספיק יבש ומספיק קומפקטי.
פרופ’ רפי נבו: הבעיה בבוצות היא שהן רטובות וזה נובע, בין השאר, מכך שיש כימיקלים שמעורבים בתהליך הטיפול.
פרופ’ רפי נבו: היות ואצלנו אין כימיקלים, אנחנו מראש נותנים ריכוז מוצקים יותר גבוה.
פרופ’ רפי נבו: זה לא סוף התהליך, אבל זה מקצר את ההשקעה שנדרשת להמשך.
פרופ’ רפי נבו: מרוויחים נוספים הם המפעילים במתקן הטיפול, כי זהו תהליך קל ונוח לתפעול, והסביבה, משום שהכימיקלים מוסיפים הרבה מלחים בתהליך הטיפול במים.
פרופ’ רפי נבו: זאת היתה אחת הסיבות העיקריות לכך שנבחרנו על ידי אנשי איכות הסביבה של המועצה האיזורית, משום שבכל מקום שנוגעים בו יש בעיית מליחות גם של הקרקעות, גם של מי התהום, גם של השפכים עצמם וגם של תהליך הטיפול עצמו.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו מאפשרים לגופים שמשתמשים בו לעמוד בתקני האיכות של המזהמים.
פרופ’ רפי נבו: בשורה התחתונה אנחנו גורמים לחסכון בהשקעה ובתפעול באחוזים שמוזכרים על גבי השקף.
פרופ’ רפי נבו: מתקן הטיפול בשפכים מקבל אותנו עוד בתחילת הטיפול, לפני הטיפול הביולוגי ואחרי הטיפול הביולוגי, לפני הסינון.
פרופ’ רפי נבו: כשייכנסו תקנות ועדת ענבר שיחייבו טיפול שלישוני כתנאי לשימוש בכל השפכים שמטפלים בהם בארץ, זה יביא את זה למצב של השקעה אמיתית.
מל פולישוק-בלוך: אתה מדבר רק על אתרי ביוב וטיהור מים.
מל פולישוק-בלוך: למה אי אפשר להשתמש בזה, למשל, לאקוויפר החוף שהוא מזוהם?
פרופ’ רפי נבו: חלק מהמים של אקוויפר החוף מתקבלים כתוצאה מהחדרת הקולחים של מפעל השפד"ן.
מל פולישוק-בלוך: יש בעיה רצינית מאד בנושא אקוויפר החוף.
מל פולישוק-בלוך: האם המתקן שלכם יכול להועיל שם?
פרופ’ רפי נבו: המתקן שלנו בעצם עושה חיקוי מלאכותי של תהליך טבעי שהקרקע עושה.
פרופ’ רפי נבו: אם מדובר על כך שהעומק של הקרקע הוא המסנן הטבעי, באמת מתחילים להגיע למצב שבו יש בעיות עם רווייה מבחינת מזהמים ואורגניזמים בשכבת המצע של החול.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו נכנסים השנה לעבודה משותפת עם חברת זינון ממברנות מקנדה, שיש לנו איתה שיתוף פעולה מהשנה שעברה בתחום בדיקה.
פרופ’ רפי נבו: הם מקימים מתקן ניסויים בחוף אשדוד כדי לבחון את הטיפול התחליפי על מנת לעזור למים שבאים מהשפד"ן.
פרופ’ רפי נבו: בנוסף לכך, כאשר שואבים את המים, אם הם באים באיכות ירודה כמו שעושים עם מתקן הסינון הארצי במי הכנרת, אפשר לעשות אותו הדבר – להעביר עוד תהליך סינון עם תהליך טיפול מוקדם.
דוד וזאנה: רצינו להציג משקיעים אסטרטגיים ומה החשיבות שלהם בתהליך הפיתוח הגלובלי של ATI לצרכי הקמת פארק היי-טק.
פרופ’ רפי נבו: אנחנו מסיימים השנה את החממה עם גיוס כסף.
פרופ’ רפי נבו: הצגנו בתערוכה בארצות הברית בשנה שעברה והגענו לשיתופי פעולה.
פרופ’ רפי נבו: תודה רבה.
מל פולישוק-בלוך: ברשותכם, נצא להפסקה של חמש דקות ונמשיך אחר כך.
מל פולישוק-בלוך: (הפסקה בדיון, שעה 12:00) (חידוש הדיון, שעה 12:10)
דוד וזאנה: אני מזמין את פרופ' עודד נכליאלי, שהוא גם פרופ' חבר באוניברסיטה העברית וגם מנהל מחלקת פה ולסת במרכז הרפואי ברזילי באשקלון.
פרופ' עודד נכליאלי: צהריים טובים, חברת קרל-סטורג' היא חברה גרמנית, המובילה בתחום המכשור הרפואי האנדוסקופי.
פרופ' עודד נכליאלי: פיתחתי איתה אנדוסקופ טיפולי, שנחשב האנדוסקופ הקטן ביותר בעולם, שניתן להחדיר אותו לתוך מערכות וניתן לקבל איכות פנטסטית של מילימטר.
פרופ' עודד נכליאלי: פיתחנו שיטה להתערבות כירורגית מיניאטורית וכיום זאת השיטה שמובילה בעולם.
פרופ' עודד נכליאלי: היא נלמדת בכל האוניברסיטאות וכמעט כל חודש אנחנו מעבירים קורסים במקום אחר.
מל פולישוק-בלוך: זה רשום כפטנט?
פרופ' עודד נכליאלי: כן, של חברת החממה.
פרופ' עודד נכליאלי: בתחום הזה הגענו לאפשרות לעבוד בתנאים של עבודה מכנית, כלומר מה שהיינו יכולים לעשות היה להשתמש בכלי של מילימטר, והבעיה מתחילה כאשר אנחנו נכנסים למימדים גדולים של אבנים.
פרופ' עודד נכליאלי: הכיוון היה להשתמש בכלי שניתן להחדיר אותו באמצעים מיניאטורים לתוך הבלוטה, כאשר הכיוון היה לייזר, שנותן את התוצאות הכי טובות והכי פחות פגיעה ברקמות.
פרופ' עודד נכליאלי: הבעיה הגדולה היא מערכות הולכה.
פרופ' עודד נכליאלי: תוך זמן קצר מאד הצלחנו להגיע לפיתוח סיבים, שגם על הסיב עצמו יש עכשיו פטנט.
פרופ' עודד נכליאלי: אחת הבעיות היתה להכניס סיב לתוך רקמה, כאשר צריך שיהיה מעבר של מים ואוויר.
פרופ' עודד נכליאלי: הצלחנו ליצור סיב, שלא נכנסים לתוכו נוזלים וזה תחום עצום לכל העבודות התת מימיות, בלי שום קשר למה שאנחנו עושים היום.
פרופ' עודד נכליאלי: הנפיצות של הבעיה היא באחוז באוכלוסיה ובשטח הזה אנחנו היום מובילים בעולם.
פרופ' עודד נכליאלי: השיטה שנעשה תיושם ותילמד במקומות אחרים, וזה יתרון גדול.
מל פולישוק-בלוך: איך עושים היום בעולם?
פרופ' עודד נכליאלי: מוציאים את הבלוטה בניתוח חיצוני.
פרופ' עודד נכליאלי: השיטה שלנו היא שילוב של אנדוסקופ עם פעילות מכנית.
פרופ' עודד נכליאלי: האופציה הזאת תתן ביצוע שכמעט כולה אנדוסקופית.
פרופ' עודד נכליאלי: למעשה אפשר לבצע ריסוק של האבן לאבק וזה היתרון הגדול.
פרופ' עודד נכליאלי: לא צריך לעשות הוצאה של האבן כי הופכת לאבק.
ענת לוי: זה טוב גם לאבנים בכליות?
פרופ' עודד נכליאלי: כן.
מל פולישוק-בלוך: זה לא דומה למה שעושים בתל-השומר בהסרת גידולים?
פרופ' עודד נכליאלי: על ידי סוג מסוים של לייזר שניתן לעבוד איתו בתוך הגוף, הצליחו לעבוד איתו מחוץ לגוף בתוך הרקמה עצמה, כאשר הוא יהיה סופר סלקטיבי לאבנים כי הרקמה שלו ברקמה הרכה מאד מאד נמוכה.
פרופ' עודד נכליאלי: הצירוף של זה עם חברת קרל-סטורג' יהיה חלק בלתי נפרד מהמערכת האנדוסקופית והאופציות עצומות.
מל פולישוק-בלוך: מה החלק שלה בחברה שלכם?
פרופ' עודד נכליאלי: כרגע היא מייצרת את האנדוסקופ ובשלב הבא היא תייצר אנדוסקופ, שיותאם לגודל של הסיבים.
פרופ' עודד נכליאלי: היום אנחנו יודעים את הקטרים של הסיבים שאנחנו הולכים להגיע אליהם והמטרה היא להגיע לאנדוסקופ שהגודל החיצוני שלו יהיה מילימטר.
פרופ' עודד נכליאלי: היום יש אנדוסקופ של חצי מילימטר עם אותה איכות וזה מילימטר עם 10,000 פיקסלים.
פרופ' עודד נכליאלי: התוצאה תהיה חצי מילימטר, כך שנוכל לרכז הכל במילימטר, גם את האנדוסקופ וגם את המערכת.
פרופ' עודד נכליאלי: בעתיד זה יהיה גם למערכות אחרות – אורולוגיה, למערכות רפואת שיניים ועוד.
מל פולישוק-בלוך: אתה פיתחת את כל הרעיון?
מל פולישוק-בלוך: עסקנו בוועדת המדע בקניין רוחני של רופאים, שמפתחים כל מיני דברים כמו זה, שאין להם חברה במקום אחר בה הם יכולים לרשום את הפטנטים.
מל פולישוק-בלוך: אתה נעזר בחממה הטכנולוגית אבל יש רופאים שאין להם חממה טכנולוגית ליד בית החולים שלהם, ואז הפטנט הטוב שלהם הולך לאיבוד.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מנסים למצוא דרך כדי שרופאים יוכלו לרשום את הקניין הרוחני שלהם על שמם, למרות שהם בתוך בית חולים ממשלתי.
פרופ' עודד נכליאלי: יש בעיה עם התקינה של הנציבות.
פרופ' עודד נכליאלי: יש שם חוקים דרקוניים.
מל פולישוק-בלוך: על זה אנחנו הולכים לעבוד עכשיו.
רינה פרידור: מלי מדברת על בתי חולים ממשלתיים, שם יש בעיה חמורה, שכוללת חשיבה לא נכונה.
דוד וזאנה: פרוייקט נוטרה-ליז הוא האחרון שנציג כאן היום.
דוד וזאנה: זהו פרוייקט שעוסק בננו-טכנולוגיה, גם בתחום תוספי מזון וגם בתחום התרופות.
דוד וזאנה: ההשקעה בחברה לאחר צאתה מהחממה יהיה כמיליון דולר.
דוד וזאנה: שמן קנולה של חברת שמן הוא מבית הפיתוח של חברת נוטרה-ליז, שסיימה רק שנתיים בחממה.
דוד וזאנה: לא פשוט להוציא חברות עם מוצר לאחר תקופה של שנתיים.
דוד וזאנה: ד"ר אריק היילי, בבקשה.
ד"ר אריק הייליג: שלום לכולם, נוטרה-ליז עושה ננו העשרה בטכנולוגיה, שאחד היישומים הראשונים שנכנסנו אליו הוא כיוון המזון, כי חשבנו שזה יהיה הכיוון הקל ביותר.
ד"ר אריק הייליג: החברה נוסדה ב-2001 על ידי פרופ' גרתי וד"ר אסרין ממכון קזלי.
ד"ר אריק הייליג: הכסף הראשוני ניתן בהיווסדות החברה על ידי שותף אוסטרלי יצרן שמנים וההשקעה הראשונית, כמיליון דולר, הושלמה באוקטובר 2003.
ד"ר אריק הייליג: יש יותר מ-200 מיליון אמריקנים שצורכים תוספי תזונה למיניהם, שרבים מהם עושים מעט טוב, אם בכלל.
מל פולישוק-בלוך: בטוח שהם עושים טוב למי שמוכר אותם.
ד"ר אריק הייליג: יש הרבה מולקולות בריאות ופעילות שקשה להמיס ומכך נגזר שהן בקושי נספגות.
ד"ר אריק הייליג: על רקע זה, הספיגה או היעילות הביולוגית שלהן קטנה ביותר ולא ניתן להשתמש בהן כתוספי תזונה ו/או כחומרים להעשרת מזונות.
ד"ר אריק הייליג: הפתרונות – בדרך כלל משתמשים במולקולות האלה במנות גדולות, שימוש תכוף או מתעלמים מהן.
ד"ר אריק הייליג: יש רשימת מולקולות כגון: ליקואין, ליקופן, פיטוסטרול, שהוא הכי חזק שלנו כי ידוע שאם התואם הצמחי של הכולסטרול ניתן באמצעים שיהיה גם פונקציונלי, הוא יעזור לקליטת הכולסטרול בטווח הקצר ולהורדת רמת הכולסטרול בטווח הרחוק.
ד"ר אריק הייליג: הצורך הוא לשפר את ההמססה ואת הספיגה ואם אפשר, שחרור איטי או מבוקר.
ד"ר אריק הייליג: מ-1997 עד 2001 עלה שוק המזון הפונקציונלי בארצות הברית מ-4 ביליון דולר לכ-20 ביליון דולר.
ד"ר אריק הייליג: המזון הפונקציונלי הוא אותו מזון שיהיה גם בעל ערך תזונתי, גם טעים וגם בעל ערך בריאותי.
ד"ר אריק הייליג: זה השוק שאליו מתכוונת נוטרה-ליז לחדור בפאזה הראשונה, אבל אנחנו לא לבד.
ד"ר אריק הייליג: גם חברת 'קוקה קולה' פיתחה משקה תפוזים מועשר בפיטוסטרולים.
ד"ר אריק הייליג: הם עשו מיקרו קריסטליזציה של אותו פיטוסטרול ואנחנו מאמינים שאצלנו זה יהיה קצת יותר פונקציונלי, אבל כרגע חובת ההוכחה עלינו בתהליך שאורך זמן.
ד"ר אריק הייליג: יש כאן שילוב של חומרים פעילי שטח ושל שמנים, וכאשר מוסיפים את כל אלה יחד לאיזשהו מדיום, הם יסתדרו בצורה של מבנה כדורי, אם המדיום מימי למשל, כאשר המעטפת שלו הוא אותם ראשים אוהבי מים, הפנים שלו הוא אותם ראשים שונאי מים.
ד"ר אריק הייליג: הפיטוסטרול, שהוא מטבעו חומר שונא מים, ימצא את דרכו פנימה וזה הרעיון.
ד"ר אריק הייליג: החידוש של החוקרים באוניברסיטה העברית הוא שמדובר בסדר גודל של כ-30 ננומטר, מאד מאד קטן.
ד"ר אריק הייליג: תוסף הליקופן הוא אותו אנטי אוקסדן, שמועצת הירקות דיברה עליו די הרבה בקיץ הקודם.
ד"ר אריק הייליג: הוא לא מתמוסס במים וברגע שהוא מגיע לקיבה הוא מתגבש ונעלם במורד מערכת העיכול.
ד"ר אריק הייליג: יש פה השוואה בין ליקופן שמקורו בעגבניות טריות מול ליקופן שמקורו בתרכיז של נוטרה-ליז.
ד"ר אריק הייליג: אתם רואים שכעבור חמש שעות, רמת הליקופן בדם היתה גבוהה פי שלושה על פי הפטנט של נוטרה-ליז וגם נשארה לאורך זמן.
ד"ר אריק הייליג: הננו-מבנה שמכיל את הפיטוסטרול או את הליקופן במעי מגיעה לממברנה, שמפרידה בין מערכת העיכול לדם.
ד"ר אריק הייליג: נוצרת אינטראקציית שטח מקומי והיא הרבה יותר משמעותית ככל שגודלו של המבנה יותר קטן.
ד"ר אריק הייליג: אם הממברנה מאפשרת לו לעבור, הוא עובר ובדיקות הוכיחו שהחומרים שמרכיבים את הננו-מבנה האלה לא נספגים.
מל פולישוק-בלוך: מה הממברנה הזאת?
מל פולישוק-בלוך: הרי היא לא בגוף.
פרופ' עודד נכליאלי: לא.
פרופ' עודד נכליאלי: זאת הממברנה בין המעי לבין הדם.
ענת לוי: האם זה הפתרון האולטימטיבי לבעיית ההשמנה?
פרופ' עודד נכליאלי: אנחנו מקווים שאחד הפתרונות שיוליך את המהפיכה הקטנה הזאת הוא גלידה מועשרת בפיטוסטרולים.
מל פולישוק-בלוך: אם תמצא הפחתת כולסטרול, תרוויח די יפה, אבל אם תמצא פתרון להשמנה, תהיה מיליארדר.
פרופ' עודד נכליאלי: בתערוכת ביוטק 2003 עמדנו עם דוכן גלידה ולדעתי זה היה אחד הדוכנים הכי אטרקטיביים.
פרופ' עודד נכליאלי: המוצר שקיים היום על המדף הוא השמן ויש רשימת מוצרים שנוטרה-ליז מתכננת.
פרופ' עודד נכליאלי: זכינו בשנה שלישית חממה והכיוון שנוטרה-ליז תתקדם אליו יהיה לחפש מולקולות שניתן ליישם עליהן את הטכנולוגיה, להמשיך לפתח את הפורמולציות, כמובן שאי אפשר בלי נסיונות קליניים ולעלות על הנתיב החוקתי.
פרופ' עודד נכליאלי: אני חייב להודות ל-ATI על העזרה בתחום הניהול ולדוד שלימד אותי לחשוב בגדול.
פרופ' עודד נכליאלי: אני מודה גם לחגית, המנהלת המדעית, שהצליחה לקחת את המדע והטכנולוגיה ולהוריד אותם אל קו הייצור.
דוד וזאנה: אנחנו נציג סרטון בן שבע דקות שיציג את המודל הצרפתי סופיה אנטיפוליס.
דוד וזאנה: (הקרנת סרטון)
רינה פרידור: הפארק הטכנולוגי הזה מאד מרשים והוא הגדול ביותר באירופה.
רינה פרידור: בענייני חממות הם לא כל כך מצליחים והם באים ללמוד מאיתנו.
רינה פרידור: כפי שאתם רואים, הפארק בנוי ברמה מאד גבוהה ואנשים עברו לגור שם.
רינה פרידור: בשלב הבא, אחרי החממה, זה יהיה נכון לאשקלון, שתהיה מסוגלת להציע מיקום טוב לחברות הפרוייקט שיוצאות מהחממה או לחברות אחרות שמחפשות מיקום טוב.
רינה פרידור: לדעתי עיר צריכה לצאת מעורה כדי להקים פארק טכנולוגי כזה, כדי למשוך עוד ועוד חברות.
דוד וזאנה: קיבלנו פניה מהם לסייע בידם בהקמת חממות.
רינה פרידור: אני מאד שמחה לארח פה את מלי, שהיא ידידה נאמנה של תכנית החממות.
רינה פרידור: עברנו תקופה מאד קשה עם התקציב ובפעם הראשונה בתולדות תכנית החממות היה מצב קריטי אמיתי, כי תמיד רק עלינו בתקציבים והתרחבנו, והפעם היתה סכנה לקיומה של התכנית.
רינה פרידור: מלי נרתמה לתכנית ועשינו הרבה יחד.
רינה פרידור: תכנית החממות היא אחת התכניות של ממשלת ישראל, שבאה להגביר את היכולת של התעשיה מבוססת הטכנולוגיה.
רינה פרידור: זה לא מה שיעשה את כל השינוי, אבל זה אחד הכלים.
רינה פרידור: היעד שלנו הוא שהממשלה תיכנס היכן שהכסף הפרטי לא נכנס ואם אנחנו לא נתרכז באיזור הזה, אין שום זכות לקיומנו.
רינה פרידור: אנחנו צריכים לדעת להיכנס בתהליך הנכון ובזמן הנכון ולצאת בזמן הנכון.
רינה פרידור: אנחנו שומעים שצריך עוד כסף כדי להקים תשתיות, אבל זה כבר לא בתחום של תכנית החממות הטכנולוגית.
מל פולישוק-בלוך: לא יזיקו תקציבים נוספים לתשתיות כדי לפתח יותר תעשיות.
מל פולישוק-בלוך: זה בהחלט מועיל למעבדה עצמה.
רינה פרידור: זה לא שייך לחממה הטכנולוגית אלא לשלב הבא.
רינה פרידור: שמנו לעצמנו כמטרה לתת לאדם יחיד עם רעיון הזדמנות להוכיח את עצמו ולהוביל אותו נכון לסטטוס חדש בתום תקופת החממה, אחרי שנתיים או שלוש, שכסף פרטי מתעניין בו ומשקיע בו.
רינה פרידור: בסוף הדרך אנחנו צריכים להגיע לכך שנצליח להביא את השותף האסטרטגי או את הכסף הפרטי והמטרה היא לא שיווק ומכירות.
רינה פרידור: הגדולה שלנו היא שאנחנו מתרכזים בהגעה למטרה, כפי שתיארתי אותה ואנחנו מראים אחוזים מאד יפים של הצלחה.
רינה פרידור: המדינה נותנת המון ואין מדינה שלשלב הזה נותנת כל כך הרבה.
רינה פרידור: פרוייקט מקבל היום כ-300-500 אלף דולר מענק כדי לעבור את השנתיים האלה, דבר שמהווה 85% מהתקציב המאושר.
רינה פרידור: זה אומר שהוא צריך להביא רק עוד 15% מכיסו, אבל גם את זה הוא לא מביא כי החממה עוזרת לו להביא משקיע פרטי.
מל פולישוק-בלוך: הוא מביא את הרעיון.
רינה פרידור: נכון, אבל ללא תקציבים, הרעיון הזה היה יורד לטמיון.
רינה פרידור: הוא מקבל הזדמנות כאשר המדינה לוקחת את כל הסיכון כדי לעשות התנעה ולהביא אותו למצב ממנו הוא יכול להמשיך בשוק החופשי.
רינה פרידור: צריך להבין שהמדינה לא נוטשת אותו אחרי שנתיים או שלוש אלא ממשיכה לתמוך בו.
רינה פרידור: רוב הפרוייקטים שעוזבים בהצלחה את החממה, ממשיכים במסלול הרגיל של המדען הראשי ומקבלים 50% מענק.
רינה פרידור: הם צריכים להראות יכולות, להיות בשלים וכך הלאה, אבל את זה הם כבר בנו במשך השנתיים בהן הם היו בחממה.
רינה פרידור: הלקוחות שנמצאים במסלול הרגיל של לשכת המדען, שם נותנים כספים הרבה יותר גדולים, לפחות 15% מהם יוצאי חממה.
רינה פרידור: אלה חברות ששכחו כבר מזמן שהן יצאו מחממה, חברות מובילות בתחומים שלהן.
רינה פרידור: לפני חודשיים נחנך ביבנה חנוכת מפעל חדש של אסטרונאוטיקס.
רינה פרידור: גם הוא יצא מחממה ופיתח קופסת בקרה למזל"טים לביצועים מאד מיוחדים.
רינה פרידור: אמרו שהחממה לא יכולה לעזור כי צריך הרבה יותר כסף ויותר זמן, אבל אני התווכחתי עם הבודקים המקצועיים ואמרתי: בואו נתניע אותם ואחר כך או שהכסף יבוא או לא.
רינה פרידור: היום הם מעסיקים ביבנה 100 עובדים, מוכרים לנייבי האמריקני, עברו לפלטפורמות ימיות והם נראים נהדר.
רינה פרידור: זה פרוייקט שיצא מאיש משוגע, שקיבל את ההזדמנות שלו מחממה באריאל.
רינה פרידור: זה מה שחממה צריכה להיות ולא יותר מזה.
מל פולישוק-בלוך: החממה הזאת הולכת להפרטה?
רינה פרידור: המדינה נותנת עד היום הרבה יותר מאשר הכסף הגדול הזה.
רינה פרידור: הכסף הגדול הוא לא ב-180 אלף דולר שנותנים למנהלה של החממה אלא ב-85% שנותנים לכל פרוייקט, 4-5 פרוייקטים בחממה כל שנה, שזה 130 מיליון שקל תקציב.
רינה פרידור: המדינה נתנה לחממות אפשרות לקבל עד 20% מהמניות של הפרוייקטים בשביל הכסף שהמדינה שמה.
רינה פרידור: כל התמלוגים במסלול הרגיל חוזרים לתקציב של החממה כתוספת, וכשבוכים על הכסף צריך לזכור את זה.
רינה פרידור: עשינו את זה כדי לאפשר לחממה להתחזק עם תמריץ חיובי להצליח ובחממות מסוימות זה עובד מאד יפה.
רינה פרידור: נכנסנו למסלול ההפרטה לפני כשנה וחצי ו-12 מתוך 23 החברות הקיימות נכנסו להפרטה בחצי השנה האחרונה עם קבוצות מאד חזקות של משקיעים.
רינה פרידור: המדינה משקיעה יותר במסלול ההפרטה, היא הגדילה את התקציבים מול לקיחת אחריות של קבוצות חזקות מאד, שמתחייבות מראש על 2 מיליון דולר לשנתיים ולוקחות על עצמן מראש את כל ההתחייבות של המימון המשלים, 15%.
רינה פרידור: אנחנו בודקים ומאשרים רק חברות כאלה, שהמטרה העיקרית שלהן היא השלב הבא.
רינה פרידור: אני מקווה שגם חממת אשקלון תיכנס באיזושהי צורה למסלול של משקיעים פרטיים, כי בכסף ממשלתי כל הזמן אי אפשר להגיע רחוק וזה גם לא נכון.
רינה פרידור: צריך ללמוד לנצל אותו כדי לבנות את התשתית הנכונה של החממה, כשכסף פרטי נכנס ומעצים את הכסף הממשלתי.
רינה פרידור: המלצתי בפני השר שלי שנכון לחשוב על עזרה של משרד התעשיה לשלב של בניית פארק טכנולוגי במקומות פריפריאליים, כי זה בהחלט יכול לתת חיזוק נוסף.
רינה פרידור: אם העיר שמאכלסת את החממות במקומות פריפריאליים לא מתעניינת בהן, אין לחממות שום זכות קיום וכבר קרה שנסגרו חממות.
רינה פרידור: רק ערים שמבינות מה החשיבות של העניין וגם מבטאות את זה, יכולות לעשות את השינוי.
רינה פרידור: אשקלון בהחלט תמיד ליוותה והיתה מודעת לחשיבות של החממה הטכנולוגית.
רינה פרידור: בעניין זה אנחנו יכולים לצעוד צעד אחד קדימה, עם עזרה ממשלתית, כדי לשכנע יוצאי חממה להישאר בפריפריה שבה הם נמצאים ולהוות מוקד משיכה לחממות נוספות שיגיעו לשם.
מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שהמנכ"ל פה, יש לו חזון והוא דוחף ודוחף.
מל פולישוק-בלוך: השילוב של מנכ"ל החממה עם ראש העיר החדש, שרוצה להפוך את העיר שלו לאלופת ההיי-טק, באמת יהפוך את האיזור הזה לפארק אדיר של היי-טק.
מל פולישוק-בלוך: אני מסכימה עם הניתוח שלך לגבי תפקיד החממה, שהוא מאד מוגדר, כי ברגע שאובד הייחוד שלה, נשבר כל המבנה והמפעלים ההתחלתיים האלה יילכו לאיבוד אם זה יהיה משהו תעשייתי-עסקי.
מל פולישוק-בלוך: זה בהחלט יכול להיות הגרעין שסביבו יתפתח הפארק.
מל פולישוק-בלוך: פגשתי את השר אולמרט ביום חמישי וביקשתי להיפגש איתו לשיחה יותר מסודרת אחרי התקציב.
מל פולישוק-בלוך: אחד הדברים שאני אדבר עליהם הוא החממות, אבל אני גם מאד מנסה לדחוף את נושא הפריפריות.
מל פולישוק-בלוך: תמיד אומרים עלינו, אנשי שינוי, שאנחנו דואגים תמיד למרכז הארץ, אבל בהיותי גרה במרכז הארץ, אני רוצה שיותר אנשים יעברו לפריפריות.
מל פולישוק-בלוך: שירתתי באיזור עזה ובמחצית מהזמן גרתי כאן, בשכונת אפרידר, ואני זוכרת את העיר הזאת מאד לטובה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שהמקום הזה יכול להיות הבונבוניירה של איזור מרכז הדרום ואני אדבר עם השר על כך שיהיו כאן עוד כמה דברים חוץ מ'קוקה קולה'.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו ננסה לקדם את הפארק הזה שאתם מדברים עליו ובכלל את כל 23 החממות הקיימות.
מל פולישוק-בלוך: צריך המון שיתופי פעולה במדינה, שהיום נקראים בשם איגום משאבים.
מל פולישוק-בלוך: לצערנו, בגלל שלכל אחד יש אגו מפותח, כל אחד רוצה ממלכה משלו.
מל פולישוק-בלוך: אני מנסה כל הזמן להראות שצריך לשתף פעולה כי על ידי שיתוף פעולה מגיעים לתוצאות אדירות.
מל פולישוק-בלוך: זאת אחת הסיבות לכך שאני שמחה שבאו לכאן אנשים ממערכות שונות.
מל פולישוק-בלוך: אני מאד מודה לכל מי שארח אותנו כאן ותודה לכל הנוכחים שבאו.
מל פולישוק-בלוך: הישיבה שלנו היום מתחלקת לשניים.
מל פולישוק-בלוך: גם כך היא הייתה צריכה להיות לחוצה בלוח הזמנים ועכשיו היא תהיה עוד יותר, אבל נשתדל להספיק את הכל.
מל פולישוק-בלוך: זו בעצם ישיבת המשך לדיון שהיה לנו כאן בנושא השפעת הקרינה שנוצרת משימוש בטכנולוגיות שונות לאורך זמן על בריאות הציבור, ישיבה שהתקיימה כאן ביולי.
מל פולישוק-בלוך: היו כמה ישיבות בנושא הזה ובהן עלה רעיון להקים גוף ממלכתי-לאומי שיעשה סדר בדברים ואדם שירצה לבדוק את כמות הקרינה ממכשיריו, מהאנטנות שסמוכות לביתו או מכל מקור אחר, יהיה לו מקום מוסמך לכך.
מל פולישוק-בלוך: משיחות שהיו פה בוועדת המדע דיברו גם אנשי ממ"ג מנחל שורק.
מל פולישוק-בלוך: יושבים אתנו כאן גם אנשי איכות הסביבה, גם המדען הראשי, גם אנשי ממ"ג וגם אנשי מכון התקנים ואומרים האנשים שיש אפשרות להקים מרכז לאומי שיבדוק את הקרינה ויש צורך במרכז כזה.
מל פולישוק-בלוך: גם בוועדת הכלכלה שנדרשה לנושא הזה של הקרינה דובר על כך שאין גוף רשמי שבודק מה מצב הקרינה בארץ, לא ממכשירים סלולריים ולא מאנטנות, ולכן דובר על כך שאנחנו ננסה להקים גוף כזה.
מל פולישוק-בלוך: אני זוכרת את דברי המדען הראשי ואיכות הסביבה שמאוד בירך על הרעיון ואמר שזה רצוי.
מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שלמשרד איכות הסביבה יש גם דעות שונות.
מל פולישוק-בלוך: ביקשתי מאנשי ממ"ג שיפתחו ויתנו סקירה של המצב לאשורו אבל כנראה שזה יהיה קצת יותר מאוחר.
מל פולישוק-בלוך: זה בחלק הראשון של ישיבתנו, בחלק השני נדבר על עוספיא, על יבנה ועל רעות, מקומות ספציפיים שבהם תושבים התלוננו: "יש לנו בעיות, אנא תפתרו לנו".
ד"ר אלי שטרן: אני אספר לכם חלק מההיסטוריה.
ד"ר אלי שטרן: אולי רפי, שיותר ותיק ממני בפורום מדענים ראשיים, ישלים.
ד"ר אלי שטרן: העניין הזה של מרכז לקרינה נולד זמן רב לפני שאני הגעתי למשרד לאיכות הסביבה, משרד המדע שם את הנושא הזה כאחד ממרכזי הידע שהוא ביקש להקים.
ד"ר אלי שטרן: זה היה עוד בשנת 98' או 99'.
ד"ר אלי שטרן: אם אני לא טועה 98'.
רפי הוידה: תן לי עשר שניות.
רפי הוידה: זה התחיל לפני 10 שנים.
מל פולישוק-בלוך: דבר אחריו, יהיו לך יותר מ-10 שניות.
ד"ר אלי שטרן: בכל אופן, המסמכים ששמו את העניין על השולחן, אם אני זוכר נכון, היו בשנת 98', אולי אפילו קודם.
ד"ר אלי שטרן: משרד המדע רצה להקים את זה כמרכז ידע.
ד"ר אלי שטרן: מרכז ידע, במונחים של משרד המדע, זה מרכז תשקיפי כלל לאומי, ברמה לאומית, שבעצם אמור לעשות את מה שאת אמרת קודם.
ד"ר אלי שטרן: דהיינו, מצד אחד המרכז בנוי על קבוצות מחקר בעלות מוניטין בנושא, אבל המטרה שלו לא רק מחקרית, כי מחקרים מתבצעים ממילא בקבוצות המחקר האלה, אלא מתן שירותים מוסמכים, כפי שהגדרת, או ברמה הטובה ביותר, למשתמשים שונים, זאת אומרת לקבוצות אקדמיות ולא אקדמיות שונות.
ד"ר אלי שטרן: שירותי מדידה, שירותי מידע, שירותי ייעוץ מקצועיים וכו'.
ד"ר אלי שטרן: זה בעצם דבר דומה ל-network of excellence שנעשה על ידי האיחוד האירופי במסגרת התוכנית החמישית והשישית, למי שמכיר.
ד"ר אלי שטרן: בניגוד למרכזי ידע אחרים שהמשרד מימן הוא החליט שאת המרכז הזה הוא שם כרעיון, דרך אגב - בשיתוף המשרד לאיכות הסביבה אז, אבל לא הולך לקראת המימון שלו אלא מחכה לראות האם יש גופים אחרים שיממנו את זה.
ד"ר אלי שטרן: אני קיבלתי את הדבר הזה "בירושה" ואז עמדה על השולחן הצעה מסוימת של אדם מאוניברסיטת תל אביב בשם רפי קורנשטיין, שהוא שם על השולחן את ההצעה הראשונה למרכז המידע הזה.
ד"ר אלי שטרן: הדבר הראשון שאני אמרתי הוא שזה לא יכול להיות מרכז מידע של גוף אחד, אם בכלל, אלא זה דבר שצריך להיות ברמה ארצית ולכן מן הנכון ומן הראוי שיהיו שותפים למרכז המידע הזה גם גופים נוספים באקדמיה ומחוץ לאקדמיה, כדי לוודא שהמצוינות באה לידי ביטוי במרכז הזה.
ד"ר אלי שטרן: לכן באתי בדברים עם אנשי ממ"ג ועם גופים אחרים כדי לראות האם ניתן לאחד את הכוחות.
ד"ר אלי שטרן: הדבר הזה הגיע לשלבים די מתקדמים מבחינת התוכנית, כפי שמופיע לכם כאן בניירות על השולחן, אך עדיין לא הגיע לכלל מיצוי.
ד"ר אלי שטרן: זו עדיין התוכנית הראשונית, שהיא בעצם אינטראקציה שניה על דבר התחלתי.
ד"ר אלי שטרן: הייתה כוונה עוד להוסיף גופים נוספים.
מל פולישוק-בלוך: זה מה שהוגש על ידי רפי קורנשטיין?
ד"ר אלי שטרן: כן.