GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרופ' חיים הררי: אני לא רואה את התעשייה, אני לא רואה את החוגים הכלכליים, אני לא רואה את הצבא, אני לא רואה את שר הביטחון, אני לא רואה את שר התעשייה ואני לא רואה את שר האוצר צועקים מבוקר עד ערב שלחינוך, ובתוכו החינוך המתמטי, מדעי וטכנולוגי - החינוך לעידן המדעי, צריך לתת את העדיפות הראשונה.
פרופ' חיים הררי: אני לא מצפה שאנשי החינוך יצעקו את זה כי הם, כביכול, האינטרסנטים.
פרופ' חיים הררי: הנקודה הראשונה בתשובה לשאלה "מה צריך לעשות?" היא בנושא המנהיגות, מהדרג הגבוה ביותר ועד הדרג הנמוך ביותר.
פרופ' חיים הררי: אני לא זוכר מתי שמעתי את ראש הממשלה, את שר הביטחון או את שר האוצר מתבטאים בנושא חינוך.
פרופ' חיים הררי: כל שר מתבטא בנושא ביטחון, אף אחד לא מתבטא בנושא חינוך.
פרופ' חיים הררי: אני גם לא זוכר מתי בפעם האחרונה שרי חינוך שמו בראש סדר העדיפויות את הנושא הזה של חינוך לעידן המדעי-טכנולוגי.
פרופ' חיים הררי: בכל הצמרת של משרד החינוך מזה דורות, בדרך כלל אין כמעט אדם אחד שבא מהרקע המדעי והטכנולוגי.
פרופ' חיים הררי: מה שקורה כתוצאה מזה הוא שרפורמה אחרי רפורמה בתוך מערכת החינוך, בלי כוונת תחילה ובלי רצון רע, פוגעת בחינוך המדעי-טכנולוגי.
פרופ' חיים הררי: ברפורמה בבחינות הבגרות ניזוקים המקצועות המדעיים, בעצמאות בית ספרית מה יותר קל למנהל בית הספר מלהזניח את לימודי המדע.
פרופ' חיים הררי: כל מיני שינויים שלכאורה הם מבורכים ואנחנו מוצאים שוב ושוב שכתופעות לוואי יש פגיעה בנושאים האלה.
פרופ' חיים הררי: אני חושב שיש חשיבות עצומה למסרים.
פרופ' חיים הררי: כשאנחנו יצאנו לפני 10 שנים בדו"ח "מחר 98" היה ברור לחלוטין לכל אדם במערכת החינוך שגם זבולון המר (ז"ל) וגם שולמית אלוני ואמנון רובינשטיין שמו את הנושא הזה בראש סדר העדיפויות והדבר הזה חלחל לכל פינה, לכל מורה ולכל מנהל בית ספר, ובכל מקום היו פעילויות בכיוון הזה במשך כמה שנים.
פרופ' חיים הררי: כאשר מהכיוון השני, כשלמשל הופכים את המינהל למדע וטכנולוגיה לאגף, ואין לי שום עניין בשינויים אדמיניסטרטיביים במשרד אבל זה שולח מסר שהחינוך המדעי פחות חשוב.
פרופ' חיים הררי: כאשר במקום 6 שעות שבועיות במדע וטכנולוגיה בחטיבת הביניים לומדים 3 או 4 שעות זה שולח מסר לכל בתי הספר שהחינוך המדעי פחות חשוב.
פרופ' חיים הררי: התוצאה של הדברים האלה באה אחר כך לידי ביטוי במבחן כזה או אחר ובכישלונות כאלה או אחרים.
פרופ' חיים הררי: זה לא עולה כסף, הנושא הזה של מנהיגות בכל הדרגים, הכנסת אנשים שיש להם רקע מדעי וטכנולוגי לדרגי קבלת ההחלטות במשרד החינוך - החלטות מכל הסוגים, החלטות רוחב במערכת - זה דבר שאין גבול לחשיבותו.
פרופ' חיים הררי: נושא שני שטעון תיקון לרוחב כל החזית: אנחנו נגררנו אחרי האופנה האמריקאית של לימוד של כל מיני נושאים מגוונים ומוזרים שכל אחד מהם הוא יפהפה.
פרופ' חיים הררי: לומדים היום בבתי הספר התיכוניים תיאטרון, קרימינולוגיה, מידענות, ביוטכנולוגיה, ספרות רוסית ועוד.
פרופ' חיים הררי: כל הדברים האלה חשובים, אבל הם לא חשובים כמו עברית, אנגלית ומתמטיקה והם לא חשובים כמו היסטוריה, פיזיקה, תנ"ך, כימיה, ספרות וביולוגיה.
פרופ' חיים הררי: משנה לשנה אנחנו מזניחים את הבסיס לעומת ה"קפיטריה" הזאת.
פרופ' חיים הררי: אני בעד ללמוד תיאטרון, אבל קודם כל צריך לדעת ללמוד לקרוא ולהתבטא כהלכה, כי הרבה תועלת בתיאטרון אין למי שלא מסוגל לקרוא.
פרופ' חיים הררי: כך גם בכל הנושאים האחרים.
פרופ' חיים הררי: אני מאוד בעד ללמוד ביוטכנולוגיה, אבל קודם כל צריך ללמוד כימיה וביולוגיה.
פרופ' חיים הררי: עד שלא נחזור לבסיס - למתמטיקה, לעברית/ערבית - כל אחד לפי שפת אמו, לאנגלית, אנחנו לא נגיע לשום מקום, אנחנו ניכשל במבחני הפיזיקה בגלל הבנת הנקרא ואנחנו לא נוכל להצליח בכלכלה בגלל חוסר ידע מתמטי.
פרופ' חיים הררי: אנחנו מוכרחים להגיע למצב שכ-40% מכל שעות הלימוד בכל 12 שנות הלימודים יוקדשו לשלושת המקצועות האלה.
פרופ' חיים הררי: לא מכונאות רכב ולא ביוטכנולוגיה זה הכי חשוב, מה שחשוב הוא לדעת לקרוא, לכתוב ולהתבטא כהלכה בעברית, לקרוא טקסט מדעי, לקרוא טקסט, לקרוא עיתון, להבין דברים בעברית ובאנגלית ולדעת להשתמש בכלים מתמטיים כשפת המדע, טכנולוגיה, רפואה והכלכלה.
פרופ' חיים הררי: אלה שינויים שצריכים להיות מוכתבים מלמעלה, ויש כל מיני דרכים גם לתמריצים כלכליים.
פרופ' חיים הררי: כאשר היום שכר הלימוד שבית ספר מקבל ממערכת החינוך בשביל אחד ממקצועות ה"קפיטריה" האלה הוא יותר גדול משכר הלימוד שהוא מקבל בשביל ללמד עברית, אנגלית או מתמטיקה, אז אנחנו נותנים לו מוטיבציה ללמד מקצוע כזה במקום ללמד אנגלית.
פרופ' חיים הררי: הדבר הזה הוא אבסורדי, זו שגיאה שדורות של שרי חינוך ומשרדי חינוך עשו.
פרופ' חיים הררי: יש לנו צוואר בקבוק ששמו חטיבת הביניים.
פרופ' חיים הררי: מדע מתחילים ללמוד ברצינות בכיתה ז'.
פרופ' חיים הררי: אמנם מתעסקים במדע בכיתות א' עד ו' וזה חשוב ויש תכניות יפהפיות, אבל זה רק על קצה המזלג.
פרופ' חיים הררי: כיתות ז'-ח'-ט' הן הנקודה שבה ההיכרות הראשונה עם מדע וטכנולוגיה נעשית ברצינות ומה שקורה בעשור האחרון הוא זינוק גדול קדימה ואחריו נסיגה קטסטרופלית.
פרופ' חיים הררי: במונחים של המערכת הפוליטית נעשתה כאן נסיגה חד צדדית מבלי שמישהו בכלל לחץ עלינו לעשות את זה.
פרופ' חיים הררי: במקום 6 שעות מדע וטכנולוגיה ירדנו ל-3-4, מספר המעבדות לא גדל, תקציבי הציוד של המעבדות קרובים לאפס, השתלמויות המורים לחטיבות הביניים נעלמו לחלוטין בשנתיים-שלוש האחרונות, פיתוח נוסף של תכניות לימודים כמעט נמחק וכל הדברים האלה מתרחשים כאשר צוואר הבקבוק זו חטיבת הביניים.
פרופ' חיים הררי: תעשו לי טובה, אל תשמיצו את המורים, המורים עושים כמיטב יכולתם.
פרופ' חיים הררי: אבל אם אנחנו שולחים מורה שיש לו B.A.
פרופ' חיים הררי: בביולוגיה ללמד מקצוע אינטגרטיבי של פיזיקה, כימיה, ביולוגיה ומחשבים, אז אנחנו צריכים לתת לו תמיכה עצומה.
פרופ' חיים הררי: אנחנו צריכים לתת לו השתלמויות, צריכים להביא אותו למפגשים שבועיים ודו-שבועיים.
פרופ' חיים הררי: יש במדינת ישראל כ-150,000 מורים, אין במדינת ישראל ולעולם לא יהיו 150,000 גאונים.
פרופ' חיים הררי: מי שחושב שכל מורה יכול להיות גאון איננו יודע על מה הוא מדבר.
פרופ' חיים הררי: המורה עושה כמיטב יכולתו ואנחנו צריכים לתת לו מערכת תמיכה אינטנסיבית, ובעיקר במדע, כי זה המקום היחידי שאנחנו שולחים אותו ללמד דברים שהוא לא יכול לדעת.
פרופ' חיים הררי: יש הבדל גדול בין המורה למתמטיקה, שבדרך כלל יודע מתמטיקה, והמורה לאנגלית, שיודע אנגלית, לבין המורה למדעים שצריך להתפרס על רוחב עצום.
פרופ' חיים הררי: בכל הדברים האלה בשנתיים-שלוש האחרונות יש נסיגה נוראה.
פרופ' חיים הררי: ההשתלמויות כמעט הופסקו, ההצטיידות כמעט הופסקה, במקום שזה יהיה עדיפות מספר 1 של המערכת.
פרופ' חיים הררי: לנושא המחשבים: בשנת 93', כאשר יצא דו"ח "מחר 98", דובר על זינוק קדימה בנושא המחשבים ושיהיה בממוצע מחשב לכל עשרה ילדים.
פרופ' חיים הררי: אנחנו בשנת 2003, כשאתם נכנסים למשרד הפנים, לבנק, לסוכנות נסיעות או לכל מקום מהסוג הזה, לכל פקיד יש מחשב.
פרופ' חיים הררי: המקום היחיד שבו נעשית פעילות אינטלקטואלית ואין בו לכל אחד מחשב זה בית הספר.
פרופ' חיים הררי: זה מאוד דומה למזגנים: במשך שנים המקום היחיד במדינה שלא היו בו מזגנים היה בתי הספר.
פרופ' חיים הררי: יש כאן נקודה אבסורדית.
פרופ' חיים הררי: אנחנו יודעים בוודאות שבעוד 5-10 שנים כל תלמיד יבוא לבית הספר עם מחשב.
פרופ' חיים הררי: אני לא יודע להגיד אם זה יהיה לפ-טופ או מחשב כיס או מחשב כף יד או שיהיה לו אחד בבית הספר ואחד בבית, אבל אנחנו יודעים בוודאות שזה יקרה.
פרופ' חיים הררי: אנחנו לא יודעים מה לעשות עם הדבר הזה ואיך להיערך לו.
פרופ' חיים הררי: אנחנו חייבים להתחיל מיד בפרוייקטים שבהם בתי ספר מסוימים ייבחרו וכל תלמיד יקבל בהם מחשב שהוא מביא איתו לבית הספר בתיק והמערכת הזו תלמד להתנסות עם כל החומרים שקיימים, עם כל הטכנולוגיות שקיימות ועם כל שימושי המחשב שקיימים כדי להתכונן לרגע הזה שבו מיליון וחצי תלמידים יבואו בבוקר עם מיליון וחצי מחשבים לבית הספר.
פרופ' חיים הררי: אם לא נעשה את זה אנחנו מגדילים עוד יותר את הפערים בין זה שיש לו שני מחשבים בבית ובין זה שאף פעם לא נגע במחשב.
פרופ' חיים הררי: אין דרך אחרת.
פרופ' חיים הררי: לטעון שזה מעל לכוחנו הכלכלי זו שטות.
פרופ' חיים הררי: אני מודיע לכם, ואשמח לפרט את החישוב למי שרוצה, שאם היינו רוכשים אחת לשלוש-ארבע שנים, שזה כל מה שצריך, מחשב נייד לכל תלמיד, זה היה עולה לנו בדיוק אותו הדבר כמו להוריד את מספר התלמידים בכיתה בממוצע ארצי בשניים.
פרופ' חיים הררי: זאת אומרת שאם נקנה לכל תלמיד מחשב ובמקום ממוצע של 30 תלמידים יהיו 32 נשארנו באותו תקציב.
פרופ' חיים הררי: אני לא אומר שזה מה שצריך לעשות, אני רק נותן לכם את המושג שהדבר הזה הוא לא בשמים ולא מעל יכולתנו ואני מודיע לכם שזה יקרה.
פרופ' חיים הררי: השאלה היא מתי זה יקרה, איך זה יקרה ומי יכוון את זה, ויפה שעה אחת קודם כי בארצות המתקדמות של העולם הולכים בכיוון הזה בקצב מסחרר.
פרופ' חיים הררי: אפשר לדבר עוד על עשרות נושאים אבל אני רוצה רק לחזור ולומר את ארבע הנקודות: מנהיגות שמדגישה את חשיבות העניין - לא מספיק שפה כולם משוכנעים, כל הציבור חייב להיות משוכנע; חזרה לבסיס - לקריאה, כתיבה, מתמטיקה ואנגלית, כמפתח לכל, ובשורה השניה המדעים ומדעי הרוח ורק אחר כך את כל הדברים היפים שמרחיבים דעתו של אדם מעב לזה.
פרופ' חיים הררי: אם אפשר - בבקשה.
פרופ' חיים הררי: אני חסיד גדול של לימודי האמנות אבל יותר חשוב ללמוד לקרוא ולכתוב; דגש על חטיבת הביניים בעיקר בנושא מדעים וטכנולוגיה - הכפלת מספר השעות למדע וטכנולוגיה לחטיבת הביניים זה לא בשמים, זה היה לפני 10 שנים, נסוגונו נסיגה חד צדדית בעניין הזה בלי שום סיבה; ודחיפה רצינית של המחשבים - ישנה הסיסמה "הפער הדיגיטלי", אסור לנו להרשות שהוא יתרחב.
פרופ' חיים הררי: בזמנו היה הדו"ח המפורסם בארצות הברית שהיה תחת הכותרת "אומה בסכנה" - "nation at risk".
פרופ' חיים הררי: אנחנו היום בפירוש אומה בסכנה, לא ממחבלים ולא ממתאבדים אלא בראש ובראשונה מהנושא הזה של חינוך, מפני שאנחנו בדרך מלהיות מתחרים שווים עם אירופה המערבית ללהיות מתחרים שווים עם מדינות ערב.
פרופ' חיים הררי: זו הדרך שאנחנו הולכים בה.
פרופ' חיים הררי: עוד לא עברנו את חצי הדרך ועוד אפשר לחזור, אבל אנחנו בדרך הזאת, וחשוב שנבין את זה.
פרופ' חיים הררי: הנושא העיקרי הוא חינוך בכלל וכל האלמנטים של החינוך לעידן המדעי-טכנולוגי בפרט.
פרופ' חיים הררי: צריכה לצאת זעקה מכל מיני מקומות כדי שהדברים ישתנו.
פרופ' יעקב כץ: אני שמח שפרופ' הררי דיבר לפניי מפני שלא נותר לי אלא להסכים עם העקרונות שהוא התווה פה ולומר שאנחנו בשנתיים וחצי האחרונות עושים מאמץ בכיוון הזה, לנסות ולממש את דו"ח "מחר 98" למרות הקשיים הבלתי אפשריים בסכום קיצוצי התקציב שבוודאי משפיעים על הצטיידות ועל דברים נוספים שבמדעים הם קריטיים.
פרופ' יעקב כץ: אומר דברים באופן זהיר, מה נעשה כבר ומה עושים בימים אלה, בתקווה שזה יוביל לתיקון המצב.
פרופ' יעקב כץ: בפעם הראשונה אנחנו לוקחים את המלצת "מחר 98" כמעט כלשונה ונחייב בתעודת הבגרות את חובת הלמידה במדעית.
פרופ' יעקב כץ: עד כה היה מצב מאוד משונה, מצב של חובת הלמידה ללא חובת הבחינה.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו יודעים בדיוק מה קורה כשנוצר מצב אמורפי כזה שאתה חייב ללמוד ולא להיבחן.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו יודעים שהתלמידים מעריכים מאוד את תעודת הבגרות ומקווים שחובת ההיבחנות תיתן את האותות, במספרים בוודאי שכן, מפני שמדובר על כלל התלמידים, לא רק על אותם אלה שמתנדבים ללמוד מדעים.
פרופ' יעקב כץ: אני מקבל את הגישה שלא מדובר אך ורק על המדענים ועל המתמטיקאים אלא גם על האנשים ששייכים לחברה האזרחית בכל התחומים.
פרופ' יעקב כץ: כבר קבענו בתכנית הליבה שכבר הופעלה מראשית שנת הלימודים תשס"ד בבתי הספר היסודיים את חובת לימוד המדעים החל מכתה א'.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו קוראים לזה "מדעי הטבע והטכנולוגיה", והדברים בגדר חובה לכל אורך המערכת.
מל פולישוק-בלוך: עשיתם גם ארגון מחדש לגבי מה מלמדים במקצוע הזה?
פרופ' יעקב כץ: בנוגע לתכניות הלימודים ודאי, זה לוקח קצת יותר זמן, אבל עשו ועושים.
אילן שלגי: אני כתבתי לשרה שאני מבקש לדעת מהי תכנית המדעים, כדי שלא נמצא בחינוך המוכר שמלמדים במדעים את מסכת זרעים.
פרופ' יעקב כץ: יש את מבחן המיצב ונבחנים על זה.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו מטילים עליהם לא רק את חובת הלמידה באופן אזוטרי, ישנה גם חובת העמידה בסטנדרטים בכתות ה' ובכתות ח'.
אילן שלגי: ביקשנו לקבל את התכנית על מה הם ייבחנו וטרם קיבלנו אותה.
פרופ' יעקב כץ: נשלח את זה.
פרופ' יעקב כץ: אני גם מקבל את הגישה שמקצועות היסוד, כפי שהוגדרו על ידי פרופ' הררי, המקצועות שאפשר לקרוא להם במירכאות כפולות "המקצועות הקלאסיים", יילמדו כחובה גם כן לקראת תעודת הבגרות.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו לא ניתן את האפשרות לבחור בחירה בלתי ניתנת לעצירה, דבר שקיים מספר רב של שנים במערכת החינוך.
פרופ' יעקב כץ: בוודאי שזה פוגע באפשרויות להגיע ליסודות המרכזיים של החינוך ואנחנו נצמצם את הבחירה.
פרופ' יעקב כץ: תהיה בחירה, אנחנו לא עד כדי כך מונוליטיים וקובעים מדיניות שמטילה על התלמיד גזירות בלתי אפשריות, אבל הכל במידה.
פרופ' יעקב כץ: במקום לאפשר את הבחירה הגמישה ביותר תהיה בחירה מאוד מחושבת, כאשר העידוד הטבעי יהיה ללכת למקצועות היסוד, מקצועות החובה, המקצועות הקלאסיים, כולל המדעים.
קריאה: כמה זמן ייקח התהליך הזה?
פרופ' יעקב כץ: לדעתי כחודש-חודשיים עד קבלת ההחלטה, מקבלת ההחלטה צריך ודאי שנת לימודים אחת להיערך לזה, משום שאי אפשר להטיל על כתות י"א-י"ב כבר להיבחן על פי המתכונת החדשה.
פרופ' יעקב כץ: נתחיל בכתה י' בעוד שנה וחצי.
פרופ' יעקב כץ: בנושא הבנת הנקרא אנחנו מסכימים בהחלט עם פרופ' הררי.
פרופ' יעקב כץ: מבחן PISA היה מבחן שהתייחס בעיקר לאוריינות הקריאה ורק בשוליים למתמטיקה ולמדעים.
פרופ' יעקב כץ: אני גם טוען שמבחני ה- Teensלמיניהם, לדורותיהם, ב-20 השנים האחרונות, היו בעצם מבחנים קריטיים בהבנת הנקרא.
מל פולישוק-בלוך: כמו כל מבחן.
פרופ' יעקב כץ: כמו כל מבחן.
אילן שלגי: הטקסט הזה של פרופ' זמל וייס מהמאה ה-19 בבית חולים בשוויצריה הוא באמת לא פשוט - עם שתי המחלקות, רעידת האדמה והקדחת.
קריאה: אבל הנושא הזה נלמד בתכניות קלאסיות של מדעים כבר משנות ה-60.
קריאה: הסיפור של זמל וייס על המלריה ועל הקדחת וכל הסיפורים האלה.
פרופ' יעקב כץ: לא משנה, העיקר שאנחנו שמים את הדגש בנושא הבנת הנקרא והקניית הקריאה.
פרופ' יעקב כץ: תהיה היבחנות בראשית כתה ב' על מנת לבדוק את הדברים, דבר שלא נעשה בעבר, על מנת שאפשר יהיה לתקן דברים בעודם באיבם.
מל פולישוק-בלוך: יש לכם מערכת בקרה?
מל פולישוק-בלוך: הרי ידוע אופן לימוד המתמטיקה שכנראה עשה נזק לכמה דורות פה במדינה - שיטת הבדידים לעומת חשיבה מופשטת.
פרופ' יעקב כץ: גם זה משתנה.
מל פולישוק-בלוך: מישהו במערכת החינוך יושב ועושה הערכות על מה שקורה?
פרופ' יעקב כץ: בהחלט.
מל פולישוק-בלוך: או שהוא רק צריך לעשות ואין לו תקציב.
פרופ' יעקב כץ: המעדן הראשי צריך להחליט על קול קורא בנושא בדיקה ומעקב על ידי גוף אוניברסיטאי.
מל פולישוק-בלוך: עד היום לא נעשה מעקב.
קריאה: נעשה מעקב.
מל פולישוק-בלוך: כמה שנים לימדו בשיטת הבדידים?
קריאה: עדיין מלמדים.
אילן שלגי: 25 שנים.
מל פולישוק-בלוך: נעזוב 5 שנים, ב-20 שנה לא עשו מערכת בדיקה?
פרופ' יעקב כץ: אני לא יודע.
מל פולישוק-בלוך: רק אתה יודע, לנו אין תשובה.
פרופ' יעקב כץ: אני מעריך שזה מעל 20 שנה.
פרופ' יעקב כץ: יש 6 גישות שונות שחדרו עכשיו למערכת בעידודנו.
פרופ' יעקב כץ: הגישה היא בהתאם לקביעת ועדת בן-צבי, לפיה צריך שיטה פלורליסטית ולא מונוליטית, לא לקבוע ש-85%-90% מהתלמידים יקבעו לפי שיטה זו או אחרת.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו גם מתייעצים עם מיטב המתמטיקאים בנושא המתמטיקה.
פרופ' יעקב כץ: יושב פה פרופ' דן אמיר ואחרים, ואני שמח לומר שהם בהחלט מושכים בעול ועוזרים לנו.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו יושבים בשבוע הבא על סיום תכנית הלימודים לבתי הספר היסודיים, דבר שמשנה בפרמטרים רבים מאוד את התכנים שנלמדו עד כה, למרות שבמתמטיקה התכנים לא כל כך משתנים כי המתמטיקה היא מתמטיקה, אבל גישות משתנות.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו הולכים על הגישות באופן זהיר לאלה שיש להן אחיזה בעולם, ואפשר לראות את הטבלאות מי עושה מה וללמוד מהן.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו לא חייבים ללמוד מהטעויות שלנו, אפשר ללמוד מהטעויות של אחרים.
אילן שלגי: אתם עושים ניסוי על 5-6 שיטות ותחליטו מתוכן?
פרופ' יעקב כץ: יכול להיות שכולן יהיו בסדר, יכול להיות שחלק.
פרופ' יעקב כץ: את זה נדע לאחר שהגוף המלווה ייתן לנו את הדו"ח הסופי בנושא.
מל פולישוק-בלוך: מתי יהיה הדו"ח הסופי?
פרופ' יעקב כץ: זה בעבודה.
מל פולישוק-בלוך: בשנתיים אנחנו מפסידים עוד שנת לימודים.
פרופ' יעקב כץ: לא, אנחנו גם עובדים.
פרופ' יעקב כץ: אני מדבר על דו"ח רציני מאוד על ידי גוף חיצוני, בלתי תלוי במשרד, אבל המשרד בוודאי עוקב ועושה מאמץ גדול לבקר את עצמו.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו לא ניתן לעסק להתגלגל שנתיים בלי נהג ליד ההגה.
פרופ' יעקב כץ: באשר לשכר הלימוד הדיפרנציאלי למקצועות מרכזיים יותר לעומת מקצועות שהם חשובים אבל משניים בחשיבותם יש ועדה שמסכמת את כל הנושא הזה של תקצוב מקצועות.
פרופ' יעקב כץ: כולי תקווה שנתקן את העוול הזה והטעות הזו שהקנתה למקצועות מסוימים תקצוב גדול יותר בצורה לא חכמה משום ההשתייכות הסקטוריאלית של המקצועות ולא המקצוע עצמו.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו עושים עכשיו מאמץ גדול לעודד שיתוף פעולה עם האקדמיה.
פרופ' יעקב כץ: הזמנתי את הפרופסורים למתמטיקה, ולא רק להוראת המתמטיקה, אנשים שהם מתמטיקאים, וגם נפגשים עם מדענים.
פרופ' יעקב כץ: יושב פה פרופ' קני פרייס - יו"ר ועדה שעוסקת בבדיקת הנושא מהו מקצוע מדעי, איך נבחר את המקצועות המדעיים ומה המשמעות של הדבר הזה.
פרופ' יעקב כץ: אנחנו פתוחים לזה.
פרופ' יעקב כץ: אמנם אני בא ממדעי החברה ולא ממדעי הטבע אבל יש לי זיקה למספרים, אני מעריך את נושא המתמטיקה והמדעים, אני לא חושב שזה צריך להיות אישי אבל פה אני עושה כל מאמץ אישי על מנת לקדם את הדברים האלה.
פרופ' יעקב כץ: אני חושב שהמשרד, מלמעלה עד למטה, משרת החינוך והמנהלת הכללית, נותנים גיבוי מלא ותקציבים לדברים הללו גם בעת מצוקה כלכלית.
פרופ' יעקב כץ: זה לא קל, זה אפילו קשה מאוד, אבל יש לנו יסוד להניח שאם אנחנו ניישם את מה שאנחנו מתכננים בעזרת האנשים הטובים שיושבים באקדמיה נוכל אכן לקדם את המערכת, דבר שלא נעשה במשך 20 השנים האחרונות, לצערי הרב.
יפה ויגודסקי: ברצוני להתייחס לדברים שנאמרו כאן על ידי פרופ' הררי.
יפה ויגודסקי: אני נכנסתי לתפקיד כשהתחלנו עם יישום דו"ח "מחר 98", כשהיו תקציבים מאוד גבוהים שניתנו כדי ליישם את ההמלצות המרכזיות של הדו"ח.
יפה ויגודסקי: הדו"ח בעצם בא לעשות מהפכה אמיתית במערכת החינוך ומבחינתי ההמלצה המרכזית ביותר של הדו"ח היא להתנות חינוך מדעי-טכנולוגי לכלל תלמידי מערכת החינוך כאשר אנחנו משלבים אותם בכל התחומים.
יפה ויגודסקי: צוינו כאן נקודות העצירה של היישום על ידי פרופ' הררי, אני חושבת שבאמת עקב אכילס שלנו הוא בחטיבת הביניים, שמתבטא בנושא של הקניית שעות.
יפה ויגודסקי: חטיבת הביניים היא היחידה הקריטית בה תלמיד צריך לקבל את הבסיס הרחב ולהחליט על תחום ההתמחות שהוא בוחר בו בחטיבה העליונה.
יפה ויגודסקי: שעות ההוראה שהדו"ח ממליץ עליהן הן הבסיס לאפשר למורים ולתלמידים לקבל את אותו בסיס חיוני כדי שיוכלו להמשיך את לימודיהם בחטיבה העליונה בשלב ההתמחות.
יפה ויגודסקי: לדעתי המשרד צריך לעשות את הכל כדי להתנות את השעות האלה.
יפה ויגודסקי: אין ספק שגם חבריי במשרד וגם החברים האחרים כאן יודעים שמאותו שלב שלא הוקצה תקציב ייחודי לנושא של יישום הדו"ח ההטמעה שלו נעצרה.
יפה ויגודסקי: אנחנו הגענו בשיא הפעילות לתקציב שהיה אז כ-270 מיליון ₪ בשנה, שהיה תקציב חוץ משרדי, כלומר תקנה נפרדת בה היה תקציב שניתן על ידי ראש הממשלה לשעבר, יצחק רבין (ז"ל), לנושא של יישום הדו"ח.
יפה ויגודסקי: כמו שאמר פרופ' הררי, יש בעיה אדירה של הצטיידויות של מעבדות, לא רק בחטיבת הביניים - מגן הילדים, ליסודי, לחטיבת הביניים, לחטיבה העליונה, וכולם כאן בחדר יודעים שאת נושא המדעים אי אפשר ללמד עם לוח וגיר, בטח לא באופן פרונטלי, עם כל הוירטואליות שאנו חיים בה היום אנחנו צריכים לבצע את ההתנסויות בתוך המעבדות.
יפה ויגודסקי: אין ספק שהנושא של לימוד מדע וטכנולוגיה כמקצוע חדש בחטיבת ביניים על ידי מורים שההתמחות שלהם בתחום מסוים - ביולוגיה, או פיזיקה, או כימיה, או טכנולוגיה - מורים שעברו כל מיני שדרוגים, היא בהחלט בעיה שאנחנו צריכים להתמודד איתה.
יפה ויגודסקי: תכנית המחשוב יצאה לדרך בנובמבר 94' עם אותן הצהרות שפרופ' הררי הזכיר.
יפה ויגודסקי: היו לנו רק שני שותפים - השלטון המקומי ומפעל הפיס.
יפה ויגודסקי: ההסכם המשולש הזה הסתיים והיום אותם מחשבים נייחים, לא אותו חלום נשגב שפרופ' הררי מדבר עליו אלא המחשוב ה"קונבנציונלי", גם הוא מגיע בטיפין טיפין אל בתי הספר כי הוא בעצם תלוי התקצוב של השלטון המקומי, וכולנו יודעים מה קורה היום בשלטון המקומי.
יפה ויגודסקי: ברור מעל לכל ספק שאנחנו מדברים על פער דיגיטלי עוד הרבה מעבר למחשבים ניידים, כי אין ספק שברעננה, ברמת השרון ובצפון תל-אביב המעבדות במצב יותר טוב מאשר במקומות אחרים, שלא לדבר על כך שהילדים שנמצאים במרכז הארץ במצב סוציו-אקונומי טוב יושבים ליד המחשב בבית, ומסקר שעשינו בשנה שעברה גילינו שילד שיש לו מחשב בבית משתמש במחשב בערך כ-12 שעות בשבוע, לעומת ילד שנמצא במקום אחר בו אין לו מחשב שבמצב הטוב נחשף לשעתיים בשבוע.
יפה ויגודסקי: נגישות לאותם מקורות מידע שהוזכרו כאן היא כלי מאוד בסיסי בקידום של אוריינות.
אילן שלגי: היה פעם פרוייקט של ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו - "מחשב לכל ילד".
אילן שלגי: איפה זה עומד?
יפה ויגודסקי: הפרוייקט קיים, חידשו אותו מחדש, אבל מדובר בסכומים שלא פותרים את הבעיה האמיתית.
קריאה: זה לא מערכתי.
יפה ויגודסקי: זה מערכתי אבל יש לו עצירות בגלל כל מיני בעיות, בירוקרטיות ואחרות, שאני לא רוצה להיכנס אליהן עכשיו.
יפה ויגודסקי: הפרוייקט הזה בטח לא יפתור את הבעיה.
יפה ויגודסקי: אין ספק שאם תשתיות מתאימות לא תהיינה בבתי הספר הפער ילך ויגדל, שלא לדבר על פער בטכנולוגיות - אנחנו עוד נמצאים בטכנולוגיה אחרת לגמרי, אני חושבת שבהחלט צריך לנסות וליזום איזושהי פעילות מערכתית משולבת גורמים נוספים, כמו שהתחלנו, כדי להציל את ילדי ישראל בנושא המחשוב.
יפה ויגודסקי: אני רוצה להדגיש את מה שאמר פרופ' כץ.
יפה ויגודסקי: חוקת הזכאות שנבנית כעת בתוך המשרד מדברת על אותם דברים שפרופ' הררי דיבר עליהם.
יפה ויגודסקי: כלומר, דגש על מה שנקרא פעם "מקצועות היסוד", מה שפרופ' הררי אוהב לקרוא "הלשונות הבסיסיים" - עברית, שפה זרה שניה, מתמטיקה, מקצוע מדעי כחובה - מה שלא היה, היסטוריה, אזרחות ומקצוע בחירה אחד בלבד.
יפה ויגודסקי: על זה מדברת היום חוקת הזכאות, כי מה שפעם היה זה שמדע הפך להיות מקצוע בחירה.
יפה ויגודסקי: אם הזכרתי את חוקת הזכאות אני חייבת להזכיר גם את הרפורמה בחינוך הטכנולוגי שהחלנו אותה ב-1 בספטמבר השנה בכל בתי התיכוניים.
יפה ויגודסקי: על פי הרפורמה בחינוך הטכנולוגי כל תלמיד בחינוך הטכנולוגי על כל מסלוליו ומגמותיו חייב ללמוד ולהיבחן במקצוע מדעי.
יפה ויגודסקי: לא יכול ללמוד מקצוע טכנולוגי - לא אלקטרוניקה, לא מחשבים, לא ביוטכנולוגיה, לא תעשייה וניהול ולא שום מקצוע אחר, אם הוא לא לומד ונבחן במקצוע מדעי.
יפה ויגודסקי: כלומר, הוצאנו מקצוע טכנולוגי אחד ובמקומו הכנסנו מקצוע מדעי.
יפה ויגודסקי: היום יש בחינוך הטכנולוגי מעל 100 אלף ילדים.
יפה ויגודסקי: 100 אלף ילדים התחילו ב-1 בספטמבר כמקצוע חובה מקצוע מדעי את אחד מהמקצועות המדעיים הקיימים.
מל פולישוק-בלוך: באיזה כתות?
יפה ויגודסקי: כתות י'.
יפה ויגודסקי: מה שלא היה בעבר.
יפה ויגודסקי: את חלק מהתלמידים שבחרו מרצונם ללמוד מקצוע מדעי ראינו פה, כי גם בתוך המספרים האלה כבר היו תלמידים בחינוך הטכנולוגי וגם בעבר היו תלמידים בעלי יכולות גבוהות שהחליטו לבחור מקצוע מדעי, כי זה נותן להם בונוס באוניברסיטה או משיקולים כאלה ואחרים.
יפה ויגודסקי: היום אין להם בכלל את היכולת לשקול, היום הם חייבים ללמוד מקצוע מדעי בכל המגמות.
יפה ויגודסקי: מאחר ואנחנו מודעים לאוכלוסיית תלמידים שנמצאים בחינוך הטכנולוגי ולא הסרנו אתה אחריות גם לגבי תלמידים בעלי יכולות נמוכות יותר, כמו תלמידים שנמצאים במסגרת ההכוון, אז פיתחנו עבורם מקצוע שנקרא "מדעי הטכנולוגיה" יחד עם המוסדות להשכלה גבוהה, כאשר המקצוע הזה בעצם מהווה שילוב שבין מדע וטכנולוגיה ומהווה בסיס טוב להמשך לימודים טכנולוגיים.
יפה ויגודסקי: זה לא שאנחנו לא מאפשרים להם לקחת מקצוע מדעי, הם יכולים לבחור בזה או בזה.
יפה ויגודסקי: התלמידים הבינוניים ומעלה כולם בוחרים במדעים, אנחנו כבר רואים את זה כי כבר התחילו כתות י' ויש לנו מיפוי לגבי הנושא הזה.
יפה ויגודסקי: תלמידים בעלי יכולות נמוכות יותר, במגמות פרה-טכנולוגיות, לוקחים את מדעי הטכנולוגיה.
יפה ויגודסקי: אני רוצה להאמין שנביא כמות גדולה יותר של תלמידים שלומדים מקצוע מדעי כמקצוע חובה.
יפה ויגודסקי: זה ברור מעל לכל ספק, אם אנחנו מדברים על 100 אלף תלמידים, נגיד ש-30% מהם ייקחו את מדעי הטכנולוגיה אז יש עוד 70 אלף תלמידים.
יפה ויגודסקי: כוונתי לכתות י', י"א ו-י"ב.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת שהם מתחילים בכתה י' וימשיכו את זה עד הסוף?
יפה ויגודסקי: הם חייבים.
מל פולישוק-בלוך: והבחינות יהיו בי"ב?
יפה ויגודסקי: יש גם ב-י'.
יפה ויגודסקי: יש תלמידים שירצו להיבחן בי', ב-י"א או ב-י"ב.
יפה ויגודסקי: ח"כ מלי פולישוק-בלוך הזכירה את הצורך בהתחברות עם גורמים חיצוניים מחוץ למערכת החינוך.
יפה ויגודסקי: אנחנו מפעילים מספר שנים תכניות מערכתיות.
יפה ויגודסקי: כשאני מדברת על תכניות מערכתיות אני מתכוונת לתכניות שמאות בתי ספר מחוברים אליהן, יחד עם התעשייה.
יפה ויגודסקי: יש לנו תכנית כזאת בחטיבת ביניים כדי לעודד תלמידים ללמוד מקצועות מדעיים.
יפה ויגודסקי: היום אנחנו כבר לא צריכים לעודד כי הכנסנו את זה כחובה, אבל אנחנו רוצים לקרב אותם לתוך העולם האמיתי יותר.
יפה ויגודסקי: יש לנו תכניות בהן משולבים מאות בתי ספר, עם התעשייה, גם ביסודי וגם בחטיבת הביניים, על ידי אימוץ פורמלי ותכנית משולבת בין תעשייה לבין בתי הספר.
יפה ויגודסקי: בהזדמנות אחרת אפשר יהיה לפרט את מרבית התכניות שהן תכניות מערכתיות.
מל פולישוק-בלוך: בעניין הזה אני רוצה להזמין את כולם:
מל פולישוק-בלוך: ב-1 בדצמבר בשעה 12:00 יש לנו ישיבה בנושא סגירת הפער הדיגיטלי, בה נציג כמה פרוייקטים, כמו "נטע" ופרוייקטים אחרים לצמצום הפער הדיגיטלי, שנעשים בשיתוף התעשיות ומשרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: זו תהיה ישיבה חגיגית בהשתתפות יו"ר "סיסקו" העולמי שיגיע לכאן לכנסת.
צבי פלג: מהאופוריה של הדיבורים כמעט שכחנו את הסקירה הקצרה פרופ' זמירה מברך, שאנחנו נמצאים באיזושהי נקודה ורוצים לדעת איך מתקדמים.
צבי פלג: אני מתחבר למה שאמרה יו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה, שכולם בחדר הזה משוכנעים שהמדע והטכנולוגיה מאוד חשובים לעם ישראל.
צבי פלג: אני רוצה לבוא ולהצהיר שכנראה למשרד החינוך לא כל כך ברור הנושא הזה כי רק לפני פחות משבועיים נקראנו שלושת ראשי הרשתות להתייעצות כי הולכים לקצץ 150 מיליון ₪ בחינוך העל-יסודי, וכשאני שאלתי את סמנכ"לית משרד החינוך למה רק ראשי הרשתות הטכנולוגיות כאן ואיפה כל הנציגויות של בתי הספר העיוניים הרגילים היא אמרה: "אתם מהווים בשבילי צוות חשיבה".
צבי פלג: אני אמרתי לה: "אבל תקראי מה שכתוב בעמוד השני של החוזר של מנכ"לית משרד החינוך, שהולכים לצמצם את החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל".
צבי פלג: אז לוקחים את החוזר של חודש אוקטובר של רונית תירוש וכתוב ש"לאור הקיצוצים כנראה נצטרך לקצץ בחינוך הטכנולוגי" ולאחר מכן מציעים כמה מודלים מהיכן לקצץ.
צבי פלג: לכן אני אומר שזה לא בידיים נקיות, ואני לוקח את כל האחריות על מה שאני אומר כאן.
צבי פלג: כשמזמינים את רשתות החינוך הטכנולוגי לא מתכוונים לקצץ בכל החינוך העל-יסודי במדינת ישראל, מתכוונים עוד פעם לקצץ בחינוך הטכנולוגי, וכשאנחנו הצענו להוריד את גמולי ההכנה לבגרות ולהוריד כמה חודשים בכתה י"ב כי ממילא מסיימים את כתה י"ב בערב פסח, הדברים האלה בקושי נכתבו ובקושי נאמרו.
צבי פלג: נאמרו על ידינו אבל לא על ידי אף אחד אחר.
צבי פלג: לכן אני לא מקבל את מה שאמרה ח"כ פולישוק-בלוך, שכולם רואים בחשיבותם של המדע והטכנולוגיה במדינת ישראל.
צבי פלג: אני מאוד מתחבר למה שאמר פרופ' הררי, אבל אני רוצה לומר מספר משפטים בנושא הזה.