GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רינה פרידור: ואת זה צריך להבין.
רינה פרידור: יש לנו עשרים וארבע חממות פרושות על פני כל הארץ ויש משמעות גדולה לפרישה הזאת, כי למעלה ממחצית החממות שלנו נמצאות באיזורים פריפריאליים ועוד שלוש חממות פועלות בירושלים, שזה לא איזור פריפריאלי אבל זה איזור חשוב.
רינה פרידור: ככה שיש פרישה טובה מאוד.
רינה פרידור: המיזם שלנו ממומן כמו שאתם יודעים במענק של בין שלוש מאות לחמש מאות אלף דולר, פרוייקטים בפריפריה מקבלים יותר מאשר במרכז הארץ, כשהממשלה נותנת שמונים וחמישה אחוז והכסף הפרטי צריך להביא חמישה עשר אחוז.
רינה פרידור: היזמים בדרך כלל לא מביאים את זה והחממה עוזרת להם להביא את זה ממקורות פרטיים.
רינה פרידור: היום בחממות המופרטות לפחות המקורות הפרטיים הם בעלי החממה והם מראש מקבלים את האחריות להביא לפחות את המימון הזה למשך תקופת החממה.
רינה פרידור: בדרך כלל הם מביאים יותר, כי הם כבר שותפים שיש להם אינטרס בעניין והם רוצים לעשות את הדבר בדרך הנכונה ביותר והכי מהר שאפשר ולהגיע הכי מהר לשוק.
רינה פרידור: אז המימון המשלים הוא בדרך כלל יותר ולפעמים הרבה יותר מהחמישה עשר אחוז.
רינה פרידור: יש לנו בכל נקודת זמן כמאתיים מיזמים פועלים בנקודות התקדמות שונות בכל החממות.
רינה פרידור: עשרים וארבע חממות אמרתי, ובכל חממה כל שנה יתקבלו ארבעה חמישה פרוייקטים, יצאו ארבעה חמישה פרוייקטים, חיים או מתים, וזה מכשיר משומן שעובד נהדר.
רינה פרידור: אני רוצה שוב לספר לכם, חזרתי משני כנסים השבוע, היה לי שבוע מאוד צפוף, בצרפת ובמכסיקו.
רינה פרידור: מה שקורה בחממות טכנולוגיות בעולם, הם מופעלים בצורה של נכסי דלא-ניידי שמתקיימים מהשכר דירה ומהתשלום על שירותים והם מהר מאוד מתמלאים בחברות שלא רוצות לצאת ושגם הבעלים לא רוצים להוציא אותם, כי מהבוגרים יותר קל לגבות את הכסף ומהחדשים הבעייתיים נורא קשה לגבות כסף.
רינה פרידור: והמטרה מוחמצת פעם אחרי פעם, והם בעצמם כבר מספרים את זה.
רינה פרידור: פעם אני הייתי אומרת את זה.
רינה פרידור: עכשיו אני שומעת את זה, זה מה שקורה להם.
רינה פרידור: אצלנו זה לא יכול לקרות.
רינה פרידור: יש חלון זמן, נותנים את ההזדמנות, בתוך חלון הזמן, עם קצת בית הלל וקצת הארכה, לא הגדלת תקציב, רק מי שחוסך מקבל את ההארכה ,אתה צריך לעזוב את החממה.
רינה פרידור: ניצלת את ההזדמנות, כל העולם לפניך.
רינה פרידור: ותמיד יש מקום לפרוייקטים חדשים.
רינה פרידור: עוד לא קרה לנו שחממה לא קיבלה פרוייקט בגלל חוסר מקום וחוסר כסף.
רינה פרידור: וזה אחד הגרפים הכי חשובים שלנו.
רינה פרידור: מה שאנחנו מראים פה, זו שאלה שאני נשאלת בדרך כלל, זאת שנת התחלת התכנית, והגרף האדום זה הכספים הממשלתיים שהושקעו בתכנית והגרף הכחול זה הכספים הפרטיים שהושקעו בפרוייקטים.
רינה פרידור: זה לא כולל את מה שהושקע בחממות, שזה עוד כסף.
רינה פרידור: אם אתם שמים לב, בשנת 1998 היתה נקודת האיזון, ומשנת 1998 ועד סוף שנת 2002, חמש שנים הממשלה השקיעה בתכנית החממות מאה מיליון דולר, והכסף הפרטי הגיע לחמש מאות מיליון דולר.
רינה פרידור: והפער כמו שאתם רואים הולך וגדל.
רינה פרידור: וזה כל הסיפור.
רינה פרידור: החממות האלה התחילו כסיפור פילנטרופי פחות או יותר.
רינה פרידור: זאת אומרת אני אף פעם לא חשבתי שזה פילנטרופי, אני מהתחלה פעלתי כתכנית מקצועית עניינית עסקית אבל בציבור, בגלל הרקע וכל מה שהיה, והיו גם קצת כספים פילנטרופיים.
רינה פרידור: היום כפי שאתם רואים הכסף הפרטי מצביע ברגלים, וזאת המטרה בעצם שרצינו להשיג, להטמיע את הכסף הפרטי בעזרת הרבה פחות כסף ממשלתי.
רינה פרידור: וזה עובד.
רינה פרידור: אנחנו רואים פה מצבם של חברות שסיימו את תקופת החממה בחמש השנים האחרונות.
רינה פרידור: מי שפעיל בתוכם זה למעלה מחמישים אחוז.
רינה פרידור: בדרך כלל החברות שיוצאות מחממה ומגייסות השקעות, שזאת המטרה שלנו, הם למעלה מחמישים אחוז.
רינה פרידור: בשנת 2000 הגענו לשבעים ושישה אחוז.
רינה פרידור: חזרנו למימדים של לפני שנת 2000 ואנחנו נמצאים בסביבות החמישים אחוז של הצלחה בגיוס הון פרטי לחברה שיוצאת מחממה, שזאת כמו שאמרתי המטרה שלנו.
רינה פרידור: זה אחוז מאוד גבוה.
רינה פרידור: מקובל בעולם שסטרט-אפס מטכנולוגיה, שלוש שנים מיום ההתחלה, עשרה אחוז שורדים.
רינה פרידור: אנחנו מדברים על אחוז הישרדות.
רינה פרידור: מה שיהיה אחר כך, הכל יכול לקרות.
רינה פרידור: אבל אחוז הישרדות מאוד מאוד גבוה כפי שאתם רואים.
רינה פרידור: מתוך עשרים וארבע החממות שלנו שתים עשרה פועלות במסלול המקורי, המסורתי, ושתים עשרה כבר נמצאות במסלול ההפרטה.
רינה פרידור: שבע מתוך המופרטות פועלות בפריפריה ושתיים מתוך המופרטות פועלות בירושלים.
רינה פרידור: בין קבוצות המשקיעים שלקחו על עצמם אחריות בחממות המופרטות נמצאות קרנות כמו GCB, ורטקס, אינפיניטי, טבע, פיטנגו, גיזה, ויטא-לייף, סטייג'-ואן, קרן שלום, ועוד רבות נוספות.
רינה פרידור: ויש עוד משקיעים חיצוניים בתוך הקרנות האלה שאני לא יודעת להגיד מי הם אבל הם קיימים.
רינה פרידור: בחממות המסורתיות יש גם קבוצות חזקות של משקיעים פרטיים, שזה קבוצת רד, האחים זיסאפל, בחממת רד בתל השומר וקבוצת עופר בחממת ניות בנצרת.
רינה פרידור: העניין של ההפרטה היה הימור שאנחנו לקחנו.
רינה פרידור: היה הימור גודל מאוד.
רינה פרידור: ואנחנו חשבנו שאנחנו נצטרך לרוץ אחרי המשקיעים ולשכנע אותם.
רינה פרידור: מה שקרה זה שהמשקיעים רצו אחרינו, ואנחנו היינו בעמדה מצויינת שיכולנו לסנן כמו שצריך משקיעים, ומי שיושב פה יודע שאנחנו דחינו חלק גדול מאוד מהמשקיעים והקריטריונים שלנו היו קודם כל שהם יעמדו בהתחייבות הבסיסית של שני מיליון דולר במשך שלוש שנים, שזה הניהול של מנהלת החממה, וכל המימונים המשלימים שצריך לחמישה פרוייקטים בשנה במשך שלוש שנים, זה בערך שני מיליון דולר.
רינה פרידור: אבל זה לא היה מספיק.
רינה פרידור: אנחנו רצינו לראות שמדובר בקבוצות שמה שמעניין אותם זה השלב הבא.
רינה פרידור: זאת אומרת שהם יוכלו, שיהיה להם לתוך מה להיכנס בהשקעות הגדולות הבאות.
רינה פרידור: ואחרי שהשתכנענו בזה, וגם שיש להם את היכולת ואת המיומנויות המקצועיות לעשות את זה בשלבים הבאים, רק אז אישרנו את הקבוצות, וכמו שאתם רואים הקבוצות הן קבוצות חזקות מאוד.
רינה פרידור: זה קורה בתקופה שכסף פרטי בכלל לא מושקע במיזמים מבוססי טכנולוגיה, בודאי לא בשלבים יותר ראשוניים, ובעצם זאת היתה כמו שאמרתי הצבעה ברגליים.
רינה פרידור: לכן אנחנו צריכים לעשות את כל המאמצים כדי להגן על התכנית הזאת.
רינה פרידור: המשמעויות הן מאוד קשות של תקציב מהסוג הזה שלא יאפשר לנו לעמוד בהתחייבויות מול המשקיעים, שכמו שאמרתי הצביעו ברגלים ולקחו אחריות ושמו את כספם בחממות.
רינה פרידור: אני לא יודעת איזה מסמך קיבלתם מוועדת הכנסת, אבל במסמך שאני הפצתי ואני חושבת שרובכם קיבל אותו בזמנו, כשהודיעו לנו על הקיצוץ הגדול הזה, אז אני ציינתי כמה נתונים מאוד חשובים שצריך לזכור אותם.
רינה פרידור: הנתון הראשון הוא שהרוב המכריע של הפרוייקטים בחממות לא היה מתבצע אם לא היתה ניתנת לו הזדמנות.
רינה פרידור: זאת אומרת זה לא חממות מול קרנות הון סיכון בכסף פרטי.
רינה פרידור: אנחנו מדברים על פלח שלא היה מתקיים בלי ההזדמנות המיוחדת הזאת.
רינה פרידור: ואני יכולה להגיד לכם שתשעים וחמישה אחוז לפחות היה נעלם מהנוף או מאחר את השוק.
רינה פרידור: יש גם את העניין של להגיע בזמן אל השוק.
רינה פרידור: הנתון השני ראיתם אותו, שבחמש השנים שעד סוף 2002 המדינה השקיעה מאה מליון דולר והמגזר הפרטי שם חמש מאות מיליון דולר.
רינה פרידור: למעלה מחמישים אחוז מהפרוייקטים בוגרי החממות מצליחים לגייס לקראת סיום התקופה השקעה פרטית שמאפשרת להם המשך של לפחות שנתיים.
רינה פרידור: עשרות חברות בוגרות חממה פועלות בהצלחה במשק הישראלי, מעסיקות, מפתחות, מגייסות ומוכרות.
רינה פרידור: יש לי רשימה שנוכל לרפרף עליה ביחד, כי תמיד שואלים אותי תגידי שמות.
רינה פרידור: יש לי פה רשימה שיש בה שמות טובים ומכובדים של חברות מוצלחות, ואני רוצה להדגיש שההצלחה היא לא רק יציאה לבורסה.
רינה פרידור: אלה הדברים החשובים שרציתי להגיד.
רינה פרידור: לגבי הנזק שייגרם כבר ציינתי את העניין בתקציב, ואת השאר אנחנו נשמע מהאנשים שיושבים פה.
מל פולישוק-בלוך: אחד מהדוחפים לכל הרעיון הזה, נכון?
מיכה חריש: התכנית היתה כבר קיימת, היא היתה בשנה, עוד לא בשניה, עוד ראינו מה תהיה התוצאה של הגל הראשון של השנתיים, כמה מהם יצליחו וכמה לא.
מיכה חריש: ואולי זאת הנקודה הראשונה שהייתי רוצה לציין.
מיכה חריש: ההערכות המוקדמות לגבי סיכויי ההצלחה של הפרוייקטים בחממות היו בסדר גודל של כעשרה עד חמישה עשר אחוז.
מיכה חריש: אלה הממוצעים בעולם של הצלחה בחממות טכנולוגיות.
מיכה חריש: אני זוכר את העניין, כי אני התחלתי להיות מודע כשאמנם לא התחלתי את התכנית אבל כשבתכנית שלי התבלטו כתשעים אחוז מאלה שעל פי התחזית לא מצליחים.
מיכה חריש: בתום השנתיים גילינו שאחוז ההצלחה היה הרבה יותר גבוה מאשר הצפי.
מיכה חריש: זה מסתובב היום סביב החמישים אחוז, בגל הראשון היה אפילו יותר, כי באופן טבעי המיון היה הרבה יותר קפדני וההיצע היה הרבה יותר נרחב.
מיכה חריש: אבל שאלנו גם את השאלה מה קורה עם אלה שלא מצליחים.
מיכה חריש: והתשובה היתה שבעצם ההכשרה הכי טובה לחברות ההיי-טק במדינות ישראל ניתנת בחממות הטכנולוגיות.
מיכה חריש: קיבלו אותם בשמחה גדולה מאוד כי לימדו את האנשים לא רק את מה שהם התמחו בו אלא גם בעצם הכשירו אותם לפעילות העסקית שמתלווה לפעילות ההיי-טק.
מיכה חריש: אני רוצה לתקוף את העניין מהרמה המקרו-כלכלית.
מיכה חריש: אין חילוקי דעות היום במדינת ישראל שהבעיה הראשונית הכלכלית, ולא רק הכלכלית, גם החברתית, זה ליצור מחדש צמיחה.
מיכה חריש: יש מנופי צמיחה שהם מוכרים, חלקם תשתיות, חלקם בעידוד עסקים קטנים, אבל המנופים על פי הניסיון בעלי הסיכוי הגבוה יותר לסחוב כלפי מעלה את המשק הם בתחומים של הטכנולוגיה והמדע.
מיכה חריש: הדבר המדהים שקרה שאין חילוקי דעות על ההנחות היסודיות.
מיכה חריש: קרה ההיפך, קרה פה איזה שהוא כשל, לפי דעתי, של הכנת התקציב וחלוקה של העדיפויות, כי אין לי צל של ספק בדבר אחד, הצעדים ההכרחיים שנעשו בקיצוץ התקציב יעמיקו את המיתון בארץ.
מיכה חריש: הם מצמצמים ביקושים, יגדילו גרעונות.
מיכה חריש: כדי להתחיל להפוך את המגמה מוכרחים ליצור צעדים של צמיחה.
מיכה חריש: אני לא סתם הזכרתי את העסקים הקטנים כי הם יוצרי התעסוקה הגדולים אבל הם לא בתחום הטכנולוגי.
מיכה חריש: הנושא הטכנולוגי והמדעי יכול לתת מחדש את אותו דבר שנתן בשנות התשעים, את העוצמה של מדינת ישראל בשוק הגלובאלי, קודם כל מבחינה כלכלית.
מיכה חריש: העובדה שבצמיחת המשק הטכנולוגי בנסד"ק מדינת ישראל היתה שלישית אחרי ארצות הברית וקנדה, היא היתה קודם כל הפגנת כוח כלכלית, ושנית היא היתה גם יצירת מעמד בעולם הגלובלי שבתוכו אנחנו משחקים, שהביא לגל ההשקעות הגדול למדינת ישראל שנתן אחר כך תנופה נוספת, ובואו נזכור, בהיי-טק, אנחנו מדברים על הפגיעה של הבעיה הבטחונית בתיירות, הפגיעה בהיי-טק, בנושאים של מסעדות ושל נדל"ן וכדומה היתה יותר גדולה מאשר הבעיה שהיתה לנו.
מיכה חריש: ישנו ויכוח על אינטל בקרית גת, צריך לבדוק איזו תעסוקה נוספת יש מחוץ לאינטל כתוצאה מאינטל שמייצאת גם בימים הכי גרועים מעל למיליארד דולר בשנה.
מיכה חריש: אם ההנחות האלה מקובלות אז צריך לראות מהם אותם המנופים.
מיכה חריש: ישנו המו"פ שעליו אין שום ויכוח עם האוצר, וכל השנים הם טענו, אפילו בויכוח על חוק עידוד השקעות הון בתעשיה, הם טענו המו"פ זה המנוף הגדול, המו"פ התעשייתי על מרכיביו.
מיכה חריש: גם שם יש קיצוץ.
מיכה חריש: אני אגיע לתקופה האקטואלית.
מיכה חריש: המיתון בתחום ההיי-טק העולמי מתחיל להראות סימנים של סיום.
מיכה חריש: ארצות הברית מתחילה לצמוח, יפן מתחילה לצמוח, אירופה מתחילה לצמוח.
מיכה חריש: יש סימני צמיחה.
מיכה חריש: חלק מהתעשייה הישראלית מתחילה להרגיש את הביקושים.
מיכה חריש: אין ספק שההתפרצות הבאה, אני מקווה שהיא לא תהיה בסדרי גודל של סוף התקופה של 2000 אלא עליה יותר מתונה, תופיע בארצות הברית כמה חודשים לפני שהיא תופיע בישראל.
מיכה חריש: ודאי בתחום ההשקעות.
מיכה חריש: מאחר ויש כוח אדם מובטל בתחום ההיי-טק בארץ, שזאת העתודה לצמיחה העתידית, וב92-' היינו עדיין מהנדסים מאוד זולים, עם מחסור של מקומות עבודה, 95' כבר היה מחסור בכוח אדם, הסכנה שכוח אדם איכותי יברח מהארץ בתקופה של כמה חודשים היא סכנה מאוד גדולה.
מיכה חריש: בתוך המעגל הזה לחממות יש כמה איכויות מיוחדות.
מיכה חריש: ראשית הזכרתי כבר את הכשרת כוח אדם, שחלקו יוצר תעסוקה בתוך חברות חדשות ויוזמות חדשות וחלקם יוצרים כוח אדם איכותי נוסף בתעשיות ההיי-טק הישראלי.
מיכה חריש: דבר שני, בתחום של הטכנולוגיה והמדע זה הדבר היחידי שמפוזר מקצרין עד דימונה.
מיכה חריש: אם נבדוק את יתר תקציבי המו"פ הם מתמקדים באופן טבעי בכמה ריכוזים גדולים, שהם תל אביב, חיפה, מכון ויצמן, האיזור של נס ציונה.
מיכה חריש: אפילו בין חיפה לתל אביב לעתידים, בחדרה לא נמצא היי-טק.
מיכה חריש: ולכן יש לזה גם מנוף של יצירת תשתיות לטכנולוגיה ומדע באותם המקומות שמוכרחים איך שהוא להעלות אותם.
מיכה חריש: אני חושב שבכל המכלול הזה ההורדה של התקציבים היא לא גודלת.
מיכה חריש: ואפשר להסביר אותה רק בדבר אחד.
מיכה חריש: בעומס של התמודדות עם קיצוצי תקציבים חוסר תשומת לב לנושאים שהם מחוללי הצמיחה ומחוללי ההכנסות שבאות לאחר מכן.
מיכה חריש: מילה אחרונה, כל שקל או דולר שמופקד בתוך החממות הטכנולוגיות חוזר למדינה למעשה במכפלות גדולות מאוד.
מיכה חריש: אבל גם מבחינת החישוב התקציבי העתידי של המדינה יש פה השקעה שחוזרת בטווח קצר מאוד יחסית.
מל פולישוק-בלוך: חודשים גם מפי אלה שהיו במערכת קודם, כי קשה מאוד לשכנע בביצוע של הדברים.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת כולם מסכימים שזאת הדרך, את הנאום הזה שאתה נאמת עכשיו אני נאמתי לפני שר האוצר שלוש פעמים לפחות, והוא הסכים אתי שאכן זאת הדרך, ומי כמו ביבי מקושר להיי-טק, ובכל זאת קיבלנו את התוצר הזה.
מל פולישוק-בלוך: אז אני במקומות אחרים כבר אמרתי את זה בצורה הכי בוטה שאני יכולה לומר, שלצערי הרב לא ביבי מנהל את משרד האוצר אלא אגף התקציבים.
מל פולישוק-בלוך: ולכן זאת התוצאה.
מל פולישוק-בלוך: אני לא אומרת את זה מתוך השמצה או לא השמצה.
מל פולישוק-בלוך: זו פשוט עובדה.
מל פולישוק-בלוך: אגף התקציבים תפקידו להסתכל על תקציב המדינה ולראות את השורה התחתונה, האם אנחנו חורגים או לא חורגים, וטוב שכך.
מל פולישוק-בלוך: אבל הוא חרג מסמכויותיו והוא בעצם קבע לנו תקציב שמחסל כל סיכוי לצמיחה פה במדינת ישראל, ועל כך אני מלינה ובגלל זה אנחנו פה, כדי לשכנע אותו שצריך לעשות אחרת, את משרד האוצר כולו, לא רק את הנציג שנמצא פה.
שי יפתח: נמצאים כרגע.
שי יפתח: נראה לי שהדיון קצת התנתק מהמצב.
שי יפתח: אנחנו מדברים על קיצוץ, אני חמש שנים באגף תקציבים ואני מכיר גם את ההיסטוריה קצת לפני, אנחנו מדברים על קיצוץ, אמנם הוא קיצוץ גם בצד ההוצאה וגם בצד ההכנסות.
שי יפתח: אם לא היה הקיצוץ הזה אז לחברות שהיו יוצאות מהחממות לא היה סיכוי להתקיים יום אחד אחרי.
שי יפתח: כי הסקטור הפרטי לא היה יודע לגייס הון בשוק ההון.
שי יפתח: צריך להבין, זו המשמעות של גרעון.
שי יפתח: זה הקונטקסט.
שי יפתח: בסופו של דבר הסיוע לחממות, חשוב ככל שיהיה, לא יכול לחפות על מצב שבו כתוצאה מגרעון הממשלה נאלצת לגייס בשווקים, להנפיק אג"חים, לגייס, היא בעצם לוקחת את המטרות של הסקטור הפרטי.
שי יפתח: זה לא מכסה, בסופו של דבר גם מי שפועל פה, היה מפסיק לעבוד פה, אני מדבר במונחים ארוכי טווח.
מל פולישוק-בלוך: ממשיך.
מל פולישוק-בלוך: אף אחד מהיושבים פה לא מנותק מהמציאות הישראלית.
מל פולישוק-בלוך: כולנו מבינים ויודעים שיש קיצוץ נוראי בתקציב.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שלא תחשוב שאנחנו לא יודעים איפה אנחנו חיים.
שי יפתח: מערכת יחסי הגומלין בין השלטון לבין המגזר העסקי, המשמעות של גרעון מול המשמעות של סיוע, זה לא עומד בקנה אחד.
שי יפתח: עניין, לגבי הקיצוץ, השרים אוהבים לקבוע מה קורה בתוך תקציב משרדם.
שי יפתח: הדרך הכי נוחה לנו והכי טובה, כמו שאנחנו רואים אותה, היא לבוא ולהגיד שצריך לקצץ בפעילות א' או בפעילות ב' כי היא לא תומכת בצמיחה, או מכל סיבה אחרת, היא לא יעילה או כל מה שאנחנו לא רוצים.
שי יפתח: בפועל מה שקורה שכמובן כל שר מתנגד למה שקורה אצלו ואז אנחנו מקבלים את הקיצוץ שהיה לנו בפעם האחרונה, שהוא ברובו קיצוץ שאנחנו קוראים לו קיצוץ רוחבי בעברית תקנית, ובמקרה הזה בגלל היקף השינוי הפיסקלי מדובר בקיצוץ די גדול, בקיצוץ של כשלושים אחוז מהתקציבים שהם לא קשיחים.
שי יפתח: במעבר משנת 2002 לשנת 2003 קיצוץ של כשלושים אחוז.
שי יפתח: וזה לא רק בתקציב המדען הראשי.
שי יפתח: להבדיל צריך להגיד את זה ואנחנו נגיד את זה בכל פעם, המדען הראשי, ובכלל תקציבי המו"פ, לפחות מה שתחת אחריותי, לא קוצצו קיצוצים ייעודיים.
שי יפתח: להבדיל נאמר בתקציב משרד הבטחון הקיצוץ ייעודי, ספציפי, ומעבר לזה הוא היה שותף לקיצוץ הרוחבי.
שי יפתח: תקציב המדען הראשי שמנו אותו בצד ואמרנו מה שרוחבי רוחבי, אתה לא יכול להגיד או.
שי יפתח: , אני מוציא משרד אחד או פעילות מסויימת אחת מתוך הקיצוצים הרוחביים שאנחנו מחייבים בהם את כל משרדי הממשלה.
שי יפתח: במובן הזה בהחלט מדובר בקיצוץ רחב, אבל אני מזכיר עוד פעם, אנחנו די שמרנו, לפחות ניסינו לשמור.
שי יפתח: ואין אפשרות להבדיל ולהגיד או.
שי יפתח: , אז המדען הראשי יוצא החוצה או משרד התמ"ס יוצא החוצה ופה אנחנו מקצצים פחות.
שי יפתח: זה בסופו של דבר סדרי עדיפויות.
שי יפתח: הצדדים.
שי יפתח: בסופו של דבר שרים בממשלה, הממשלה החליטה על סדרי עדיפויות, וזו המשמעות של להחליט על סדרי עדיפויות.
שי יפתח: אתה יכול להחליט שאתה מקצץ במקום מסויים, אתה יכול להחליט שאתה מקצץ קיצוץ רוחבי, וכל שר בטוח שהפעילות שלו היא הפעילות הכי חשובה.
שי יפתח: תשאלו את שר השיכון, הוא יגיד לכם שהפעילות שלו היא הפעילות הכי חשובה ואם אנחנו נתמוך בענף הבנייה בוודאות המשק יצא ממיתון.
שי יפתח: כל כלכלן שמבין קצת את ענף הנדל"ן יגיד שזה לא נכון, אבל הוא יגיד שזה כן.
שי יפתח: הדיון הוא לא דיון בין כלכלנים, הדיון הוא דיון בממשלה, דיון של סדרי עדיפויות.
שי יפתח: מעבר לזה, כמו שאמרת יש אפשרות בתוך משרד, כל שר יחליט על סדרי עדיפויות, לנהל את תקציבי משרדו.
שי יפתח: אנחנו גם הצענו לשר התמ"ת לשנות סדרי עדיפויות בתוך המשרד.
שי יפתח: והוא מסיבות שלו החליט שהוא לא מעוניין, לא כרגע.
שי יפתח: מיליארד שקלים.
שי יפתח: אין לי את המספר המדוייק, זה בסביבות שני מיליארד.
שי יפתח: קצת פחות.
שי יפתח: אני אעביר לכם את המספר המדוייק.
שי יפתח: זה גם משתנה, זה תלוי בהיקף העודפים שמועברים.
שי יפתח: אני יכול להעביר לכם את המספרים.
רינה פרידור: שנעלמו.
רינה פרידור: אתה מציג פשוט מספר לא נכון.
שי יפתח: להנהלת המשרד, לעשות איזה שהוא שינוי בסדרי העדיפויות ובין היתר להקצות יותר מקורות למחקר ופיתוח בהנחה שמחקר ופיתוח התשואה שלו יותר גבוהה.
שי יפתח: ובחרו שלא לעשות את שינוי סדרי העדיפויות הזה.
שי יפתח: בסופו של דבר בעולם של מגבלת תקציב יש מגבלות, ולפעמים גם זה נפגע.
שי יפתח: אני אומר עוד פעם, זה נכון שמחקר ופיתוח זה השקעה ממשלתית, והפיתוח של התחום והסרת חסמים כמו שעושים בתכנית החממות יש לו משמעות, ויש מקום להשקעה כזאת.
שי יפתח: גם אנחנו חושבים שבסופו של דבר יש למחקר ופיתוח השפעה חיצונית חיובית ולכן רצוי שהממשלה תתרום כי אותה השפעה חיצונית כמובן שהמשקיע הבודד והיזם הבודד לא רואה.
שי יפתח: אבל גם אנחנו בסופו של דבר בתוך מגבלת המקורות.
מל פולישוק-בלוך: אותך כמי שמרכז תעשיה ומסחר, זאת אומרת פרופר את הנושא הזה, האם אתה כאחראי על הנושא הזה מנסה למשוך יותר תקציבים או מנסה לשכנע לפחות את החברים שלך באגף התקציבים שכדאי, לא בגלל שיש אינטרס כזה או אחר אלא כדאי למדינה להשקיע.
שי יפתח: בתוך תקציב של משרד התמ"ת, אנחנו מנסים לשכנע, וזה בעיקר מול הקולגות שלנו במשרד התמ"ת, וגם בעבודה משותפת או עבודה רוחבית פנימה שלנו, אבל זה במקום מאוד מסויים, מאוד מוגדר, פורום תל"ם, ששם אנחנו מנסים לעגן תקציבים של כמה משרדים, וגם זה היום הופך להיות מאוד מאוד קשה, לטובת תמיכה בפרוייקטים, פרוייקטים של מחקר ופיתוח אבל זה פרוייקטים במחקר ופיתוח קצת יותר ארוך טווח, שמתבצע רובו באוניברסיטאות.
מל פולישוק-בלוך: אני מוכרחה להגיד לך רינה שאני נדהמתי לשמוע שיש לכם חמישים ואחד אחוזי הצלחה, כשזה מקובל עשרה.
מל פולישוק-בלוך: היה לפני שבוע כנס בניו-יורק של הרבה מאוד משקיעים, היה שם שר התמ"ת, שמעתי מאנשי עסקים שהיו שם.
מל פולישוק-בלוך: מסתבר שעדיין ישראל נחשבת כמקום שהכי כדאי להשקיע בו, למרות המצב הפוליטי.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מושווים במספרים אבסולוטים ללונדון, לאנגליה, היכן אנשים מתכוונים להשקיע בשנת 2004.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת בהחלט מתייחסים אלינו כמקום שצריך להשקיע.
מל פולישוק-בלוך: בטבלה שמראה את ההשקעות בפועל שנעשו של קרנות הון סיכון ישראל עומדת במקום הראשון.
מל פולישוק-בלוך: הדיבורים שנאמרו שם הלא פורמלים מדברים על זה שאם אתה הולך להשקיע במו"פ או באיזה שהוא רעיון חדש קודם כל תבדוק בישראל האם עוד לא עשו את זה, כי הרעיונות מתגלגלים פה ברחוב.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו, תסלחו לי על הביטוי, המטומטמים, שלא מבינים שיש לנו כאן את ביצת הזהב ולא משתמשים בזה.
מל פולישוק-בלוך: אז עושים חתך רוחב.
מל פולישוק-בלוך: ומקצצים את המקום היחידי שיכול להביא צמיחה.
מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה את זה, אני אמנם לא כלכלנית בכירה, לא פרופסור למתמטיקה ולא לכלכלה, אבל ההיגיון הבריא צריך להתחיל לעבוד גם במשרד האוצר, מה לעשות.
אליעזר כהן: צמיחה עיקרי?
שי יפתח: ולתמיכה ממשלתית במחקר ופיתוח מתוך ראיה שבסופו של דבר יש לזה השפעות חיצוניות חיוביות.
ערן דודזון: חממת הטכניון.
ערן דודזון: אנחנו עובדים עם ארבע קרנות הון סיכון, נציג של אחת מהם נמצא פה, קרן נוספת שלום, קרן נוספת ויטל-לייף שמושקעת בבוסטון-סיינטיפיק, חברת הציוד רפואי אחת הגדולות בעולם, שותפה באופן מאוד ישיר בחממה שלנו, כבר השקיעה באחת מחברות החממה, וג'ונסון אנד ג'ונסון, שהשקיעה אצלנו בחממה ישירות בשלוש חברות בשלב ההקמה, שזה נדיר מאוד שחברה כל כך גדולה מתחילה ומשקיעה בשלב ההקמה, כל זה בזכות העובדה שקרנות הון סיכון מקצועיות מנהלות את החממה ולא מדינת ישראל.
ערן דודזון: יש לזה משמעויות גם פוליטיות בינלאומיות שעלולות להתגלגל לצערי למימדים חמורים, שבוסטון סיינטיפיק, ג'ונסון אנד ג'ונסון, קרן הון סיכון בשם הרבור-וס גם היא שותפה אצלנו, קרן הון הסיכון הגדולה בעולם, יבינו שאנחנו הולכים לסגור את החממה הזאת.
ערן דודזון: זה פרט נוסף למה שהוצג קודם, זה גם מעשים שבוצעו בישראל, השקעות בפועל.
ערן דודזון: אני רק מנסה להוסיף זוית ראיה נוספת על מה שנאמר ולא לחזור על דברים שנאמרו קודם.
ערן דודזון: היום, ואני פה מייצג למעשה את כל החממות המופרטות בישראל כיושב ראש הפורום, השקעות הון סיכון בחברות בשלב ההקמה נעשות אך ורק בחממות הטכנולוגיות.
ערן דודזון: כל הקרנות הגדולות מחכות שנה, שנתיים, שלוש, להקטין סיכון ולראות שהחברות קמו.
ערן דודזון: אם נגדע להם את מקור ההשקעות היחידי היום, החממות, עוד כמה שנים נבין את המשמעות שפשוט לא יהיו יותר השקעות בחברות סטרט-אפ.
ערן דודזון: וזה ענף שמכניס לישראל מאות מיליוני דולרים של משקיעים זרים.
ערן דודזון: עוד נקודה שלא צויינה וצריך לזכור אותה, היום החממה שלנו, חממת הטכניון במיוחד אבל גם חממות נוספות מהוות אפיק יחידי למיסחור טכנולוגיה אקדמית.
ערן דודזון: הטכניון שותף שלנו בחממה.
ערן דודזון: יצא רק אתמול מכתב לכל המדענים בסגל האקדמי של הטכניון, כל מי שרוצה מוזמן, וזה גם בפועל קורה, להביא את הרעיון האקדמי לחברה עסקית במסגרת החממה.
ערן דודזון: אין אפיק אחר במדינה שלנו להפוך מחקרים אקדמים לחברות מצליחות.
ערן דודזון: פעם היה כמו שאמרתי, היום אין, רק דרך החממות.
ערן דודזון: דבר נוסף שלא הודגש, החממות היום החדשות, שהתחילו לפעול רק השנה, חתומות על חוזים.
ערן דודזון: אנחנו חתומים על חוזה עם מדינת ישראל.
ערן דודזון: התחייבנו ומסרנו ערבות בנקאית ,התחייבנו לעשות חמש השקעות חדשות כל שנה.
ערן דודזון: התחלנו לבצע אותם.
ערן דודזון: משמעות של ביטול חוזה היא אחרת מאשר קיצוץ תקציבי בכל מגזר אחר.
ערן דודזון: זה יכול להגיע לבית משפט ויש כאלה שכבר הולכים לכיוון הזה.
ערן דודזון: ואנחנו מנסים להימנע מזה אבל המשקיעים שלנו לוחצים לקיים חוזה ואם לא לבטל אותו, את המשמעויות הזכרתי קודם.
ערן דודזון: הדבר האחרון, אני לחלוטין לא מסכים עם האמירה שלך שפה מדובר בתמיכה במיגזר העסקי.
ערן דודזון: אנחנו לא צריכים תמיכה, לא אנחנו ולא קרן ורטר של מיליארד דולר וקרנות נוספות, לא צריכים תמיכה.
ערן דודזון: אבל המדינה צריכה לתמוך בחממות כי כמו שאמרתי אין דרך אחרת להתחיל מחדש את תעשיית ההיי-טק בישראל.
ערן דודזון: זאת הדרך היחידה.
דוד הלר: דרככם לחברי כנסת, שאחת ההצלחות הכי גדולות של מדינת ישראל נעשתה בעצם בתחום הזה של ההיי-טק על דרך של מינוף.
דוד הלר: זה אותו סיפור של יוזמה שעשרות בודדות של מיליוני דולרים הכניסו למדינה מספר מיליארדים.
דוד הלר: זה עשרות בודדות אולי של מיליארדים אבל הכניסו, ואפשר להראות את הקשר למינוף, לסיכון שהמדינה לקחה.
דוד הלר: אתה מדבר על מקורות ועל הקטנת המקורות, אני אומר אתם גם פוגעים מהגדלת המקורות ממקורות מחו"ל.
דוד הלר: קרנות הון הסיכון שנכנסו לנהל את החממות מביאות לא רק ידע ניהולי אלא גם יכולת גיוס של כספים ממקורותיהם בחו"ל וכל אחת מהקרנות שמעורבות פה כבר הוכיחה את זה.
דוד הלר: אחד הסיפורים המעניינים שאנחנו יודעים את זה למעשה, הזכיר את זה ערן קודם, שמעניין משקיעי חו"ל ,ואין הרבה דברים שמעניינים היום כסף חיצוני, שאנחנו מאוד מסתמכים עליו, זה סיפור החממות.
דוד הלר: כלומר החממות יכולות למשוך גם ישירות, כמו השתתפות של ג'ונסון אנד ג'ונסון, וגם משקיעי הקרנות, שרובם ככולם אלה משקיעים זרים, שמזרימים כסף לקרנות על מנת שישקיעו אותו הלאה במיזמים מעניינים דוגמת החממות.
דוד הלר: אני יכול לספר שמאז שאנחנו נכנסנו כשותפים לחממת הטכניון ואנחנו הפצנו את הסיפור הזה בקרב המשקיעים שלנו הזרים, תאגידים כמו היטאצ'י ואחרים, אנחנו שומעים כמה זה מעניין אותם, והם רוצים להעמיק את המעורבות שלהם כי הם יודעים שיש להם איזה שהוא כלי שדרכו הם יכולים לתעל את העניין שלהם העסקי ואת הכסף שלהם פנימה.
דוד הלר: והפעולה שלכם למעשה יכולה להמית את החממות תגדע למעשה את הכלי שדרכו יכול להיות מוזרם כסף חיצוני רב למדינת ישראל, דוגמת פרוייקט יוזמה, אבל כאן יש פרוייקט חממות שהוא סיפור הצלחה לא פחות ממנו.
יהושע לוינברג: בניגוד לך לא רואה פה השקעה שלכם במיגזר העסקי.
יהושע לוינברג: אני רואה פה שותפות בינינו לביניכם להנבטת אותם היזמויות.
יהושע לוינברג: אני מייצג קבוצה של משקיעים, שדרך אגב היא היחידה שעוסקת רק בהשקעה בחממות והיחידה שהפריטה שתי חממות.
יהושע לוינברג: אנחנו עד היום רק השקענו כסף.
יהושע לוינברג: המדינה הפריטה, אנחנו השתתפנו בהפרטה.
יהושע לוינברג: אנחנו רק משקיעים כסף בחממות.
יהושע לוינברג: לנו יש הרבה אפיקי השקעה.
יהושע לוינברג: אחת הסיבות שאני לפחות עושה את זה כי אני היה אלוהים בעזרי, ובין השאר בגלל שהמדינה עזרה לי לפני חמש עשרה שנה אז אנחנו מאוד הצלחנו כלכלית.
יהושע לוינברג: אני חושב שזו הדרך שלי לפחות ושלנו לעזור ליזמים צעירים.
יהושע לוינברג: אני רואה פה שותפות ביניכם ובינינו.
יהושע לוינברג: אנחנו עד היום השקענו מיליונים של דולרים, הבאנו מיליונים של דולרים ממשקיעים גרמניים בהמשך למה שאמר דוד הלר ויש לנו התחייבות חתומה מהם להשקיע בכל פרוייקט שאנחנו נצביע עליו ככדאי למשך השלוש שנים הקרובות.
יהושע לוינברג: בנק ענק, גרמני, שלא רוצה להיחשף בארץ.
יהושע לוינברג: ואנחנו עד היום לא הוצאנו דולר אחד מהחברות, אנחנו רק משקיעים, כמוכם.
יהושע לוינברג: ואני חושב שאתה צריך להסתכל על זה גם במובן של גרעון, אנחנו בגילת שילמנו מס הכנסה רק בעובדים או רק במס חברות במאות מליונים.
יהושע לוינברג: בעצם אתה צריך להגיד או.
יהושע לוינברג: קיי.
יהושע לוינברג: , איך פותרים את הגרעון, באמצעות צמיחה.
יהושע לוינברג: ולראות את זה כהשקעה ולא כמשהו שיוצר גרעון.
יהושע לוינברג: אם אנחנו נצליח עם החממות האלה אז בעצם הפסדנו הלוקאלי יצא בשכרנו לטווח יותר ארוך.
יהושע לוינברג: עוד נקודה אחת קטנה שאני חושב שכדאי להזכיר אותה, אני לא נציג העולים ואני יליד הארץ אבל ראיתי הרבה מאוד מהיזמים בקצרין למשל שהם עולים חדשים.