GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חוה שלר: חוץ מזה אנשים שמחפשים איזשהו פתרון טכנולוגי שיכול לעזור להם לשפר תפקוד, יכולים לפנות למילב"ת ולקבל ייעוץ לגבי מה קיים, איפה קיים, מה ניתן לרכוש ואיפה תוך כדי התנסות באביזרים.
חוה שלר: יש לנו תצוגה שמשמשת למטרות התנסות.
חוה שלר: כל אחד יכול לפנות אלינו, אנחנו נענים לכל אחד שפונה הן טלפוני, הן בייעוץ אישי במרכז התצוגה.
חוה שלר: אנחנו לא עוסקים במכירה, אלא רק בעזרה בהתאמה ומציאת הפתרון המתאים.
חוה שלר: מעבר לזה אנחנו משמשים מאגר מידע ארצי לגבי טכנולוגיה הקיימת בארץ ובעולם.
חוה שלר: מרכז ההדרכה לסטודנטים ואנשי מקצוע מתחום הרפואה, החינוך, הרווחה, שיכולים לבוא אלינו לסייר, לקבל הרצאות בנושאים מסוימים.
חוה שלר: כל אחד בהתאם לצרכים שלו ולנושאים שמעניינים אותו.
חוה שלר: כאשר אנחנו מדברים על תצוגה בנושא של טכנולוגיה מסייעת שנוגעת לכל תחומי חיי היום-יום.
חוה שלר: קהל היעד שלנו הוא אנשים בכל הגילאים ומכל מקום בארץ.
חוה שלר: אני הבאתי לכאן כמה פיתוחים של מתנדבים.
חוה שלר: הם הרבה מאוד עוסקים בפיתוחים, בטכנולוגיות מתקדמות, אבל זה מאוד קשה לצלם, כי רואים חוטים וכפתורים ולא כל-כך מבינים.
חוה שלר: הבאתי דוגמאות של פיתוחים בלו-טק כאשר ברור לנו שבלי הפתרונות בלו-טק לאנשים, אין גישה למערכת של ההיי-טק.
חוה שלר: מדובר במתקן שפותח עבור בחור משותק ב4- גפיים שמפעיל עכבר מסוג טרבול באמצעות הסנטר.
חוה שלר: בנו לו מתקן מתכוונן בגובה שמאפשר לו למקם את זה במקום האידיאלי, כך שהוא יוכל לשלוט בתנועות הראש באמצעות הסנטר.
חוה שלר: אנחנו רואים גם מתקן שפותח עבור עיתונאי שעובד רוב שעות היום בשכיבה עם מחשב נייד, המתקן הוא על גלגלים, גם מתכוונן בגובה ועליו מונח המחשב הנייד פלוס עוד כל מיני ציוד, אביזרים שהוא זקוק בזמן העבודה שלו.
חוה שלר: הפיתוחים האלה הם בהתנדבות מלאה, ללא עלות, אלא אם יש משהו שצריך לרכוש ולעשות את ההתאמה, ברגע שרוכשים מוצר, אז העלות היא על המשתמש.
חוה שלר: דוגמא נוספת, אנחנו רואים אפשרות לחבר מתג לעכבר.
חוה שלר: זה פותח עבורה בחורה שעובדת בעכבר בתנועת ראש הצידה, המתג ממוקם ליד הראש.
חוה שלר: על המקלדת יש לה מקלדת על המסך וירטואלית שסורקת אותיות.
חוה שלר: ברגע שהאות הרצויה מוארת, היא לוחצת על המתג באמצעות הראש והאות מודפסת על המסמך.
חוה שלר: כאן אנחנו רואים מספר מתקנים שפותחו עבור ילדה עם נכות מוטורית מאוד קשה.
חוה שלר: מתקן אחד שמאפשר לה להניח את הידיים ולזוז במרחב.
חוה שלר: מתקן שני עליו מונחת המקלדת בשיפוע הפוך, כי היא עובדת בצורה כזאת, ומתקן שלישי, להניח את הרגליים.
חוה שלר: בלי הושבה נכונה ליד המחשב, הילדה הזאת לא מסוגלת להפיק את התועלת מהמחשב.
חוה שלר: השאיפה שלנו היא להגיע לכמה שיותר אנשים ולעזור לכמה שיותר אנשים.
חוה שלר: יש לנו בעיות תקציב שמונעות מאתנו להתפתח ולהגיע לכולם.
חוה שלר: אנחנו מקווים, מי שיכול לעזור -אנחנו שמחים.
חוה שלר: שמתקשרים באיזה שהיא שאלה שאנחנו יכולים לענות בטלפון.
חוה שלר: ויש בערך כ500- פניות של ייעוצים במקום של אנשים שבאים, יושבים עם יועצת ומנסים טכנולוגיות עד שמוצאים את הפתרון.
ערן נמר: בכל הארץ.
ערן נמר: יש לנו כמה שלוחות שבעזרת הביטוח הלאומי הקמנו, בכל האונ' בארץ.
ערן נמר: הבאנו שלושה מוצגים.
ערן נמר: הם לא היו על השולחן לזה, בלי העזרה של הביטוח הלאומי להביא אותם.
ערן נמר: מדובר כאן על טמ"ס (טלוויזיה במעגל סגור) , מחשב עם תוכנות מיוחדות ומכשיר הקראה חדשני.
אלון שוב: לראות את הטקסט שלו בהגדלה ובצבעים שהוא אוהב, עם ההגדלה שהוא יכול לעבוד.
אלון שוב: זה נותן לו פתרון לקריאה וגם לכתיבה.
אלון שוב: המכשיר הזה משלב בתוכו מסך של מחשב, כך שזה נותן שני פתרונות.
אלון שוב: גם הגדלה רגילה וחומר רגיל כתוב, וגם מחשב.
אלון שוב: מה שאנחנו רואים על המחשב זה תוכנה מיוחדת לכבדי ראייה שבעצם מגדילה כל מה שיש על המסך ומאפשרת התאמה לכבדי ראיה עם הגדלה שהוא צריך.
אלון שוב: בדומה למה שראינו היום, יש כבדי ראייה שעדיין לא מצליחים לעבוד עם תוכנות שיש בתוך ה-Windows ומתוך מערכות קיימות, ועדיין הם זקוקים למשהו מיוחד.
אלון שוב: אז התוכנה הזאת נותנת פתרון.
אלון שוב: המכשיר השלישי, זה מכשיר שפותח פיתוח ישראלי, של קיבוץ געש.
אלון שוב: זה בעצם מחשב ללא מקלדת וללא מסך.
אלון שוב: הוא נותן פתרון של הקראה, של סריקה של חומר כתוב והקראה מיידית.
אלון שוב: כך שזה מאפשר למשתמש בו לא ללמוד את כל המקלדת, יש בו מספר כפתורים מוגבל, הוא פשוט מקריא את הדף ששמים המכשיר.
ערן נמר: רחבי הארץ, בנוסף ל100- שיש בירושלים.
ערן נמר: תקציב של 30 אלף ש"ח לכל אחד מרכישה.
ערן נמר: אני פונה לביטוח לאומי.
ערן נמר: אנחנו בהחלט צריכים את העזרה גם בשנה הבאה.
דניאלה קרידי: שני משפטים.
דניאלה קרידי: אחד, זה לבקש למצוא איך גם תקציבית, אבל גם מבחינת מדיניות, להשקיע בשיתופי פעולה ומחקר בין הגופים השונים שיושבים בחדר הזה לבין הביטוח הלאומי, בין הגופים של המתנדבים, בין גופי האונ', למנוע מצב שאני בתור סטודנט לקוי למידה צריך לרדוף אחרי המומחים ואחרי הטכנולוגיה.
דניאלה קרידי: איך אתם בתור הכנסת, בתור הועדה, יכולים לעשות מצב שמקומות כמו עמותת לש"ם, מכללת תל-חי, יכולים להסתייע בגופים השונים וליצור אחידות, אבל גם מענה.
דניאלה קרידי: דבר שני, העובדה שאני הצלחתי להסתייע בטכנולוגיה בזכות העבודה המדהימה שאני לא ילידת הארץ.
דניאלה קרידי: אני עליתי לפה מארה"ב ולכן שפת האם שלי היא אנגלית.
דניאלה קרידי: ואני למזלי יכולתי להשתמש בתוכנות הכתבה באנגלית.
דניאלה קרידי: ואילו אם הייתי דוברת עברית, הייתי בבעיה.
דניאלה קרידי: אנחנו זקוקים לעזרה ממשלתית, מסודרת לפתח תוכנה של הכתבה קולית בעברית.
אבנר סבוראי: לגייר אותו.
גבי זליג: כסף, ואני יודע שיש, מה שחסר זה הפצת המידע והברכה.
דני דורי: למרכז למידע לאוכלוסייה של צרכנים בבריאות הנפש.
דני דורי: כשעם הזמן מאוד מתפתח למערכת שגם עוסקת בניסיונות לפתח שירותים.
דני דורי: דיברנו פה בהתחלה על הפער הדיגיטלי, אני חושב שהנושא הזה הוא אחד הדברים הכי מהותיים בקרב האוכלוסייה של בריאות הנפש וזה אוכלוסייה שאולי סובלת במידה מסוימת גם יחסית להזנחה, הן מצד ביטוח לאומי והן מצד גופים אחרים כלפי הבעיות שלהם.
דני דורי: ובגלל ההתמודדות, בגלל המחלה, בגלל דברים שאנשים עוברים או מתמודדים איתם, שמשנים את מסלול החיים שלהם, הם נפגעים בצורה משמעותית מבחינת ההתפתחות המקצועית שלהם והיכולת שלהם, הן לרכוש השכלה, הן להתקדם בחיים.
דני דורי: אנשים נושרים ממערכת החינוך ואחד הדברים הכי משמעותיים, זה הנושא של הנגישות למחשב, בפער הדיגיטלי, במוכנות לחברה.
מל פולישוק-בלוך: התקציבים איפה שצריך.
מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכל מי שהשתתף.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נמשיך ונקיים דיונים על הנושא הזה, כי זה בהחלט חשוב.
מל פולישוק-בלוך: ונצמצם את הפער הדיגיטלי והתפקודי במדינת ישראל.
מיכאל איתן: הישיבה שלנו היום, של ועדת האינטרנט וטכנולוגיית המידע, שהיא ועדת משנה של ועדת המדע בראשות מלי פולישוק, נרגשת לארח אורח חשוב מאוד, שכולכם בטח שמעתם את שמו, ויש לנו הכבוד גם לפגוש אותו.
מיכאל איתן: ברשותכם, אני אפנה אליו במספר מילים באנגלית, ולאחר מכן אני אעבור לעברית והישיבה תתנהל בעברית.
מיכאל איתן: Dear Mr.
מיכאל איתן: Morgridge, it’s a great honour to welcome you in the Israeli Knesset.
מיכאל איתן: We appreciate very much the unique relationship established between Cisco and the State of Israel, and we appreciate very much your important role in creating, preserving and developing this relationship.
מיכאל איתן: The partnership between Israel and Cisco is based on mutual set of ideas, combined with commercial mutual interests.
מיכאל איתן: We believe in democracy, freedom and rationalism.
מיכאל איתן: These are the pillars on which the internet and the information technology could develop.
מיכאל איתן: The commercial relationship is based on Israel as a consumer of Cisco’s products, and on Cisco as a consumer of Israel human resources.
מיכאל איתן: We admire your approach, that support along the road - more investments in education.
מיכאל איתן: I’m sure that during your visit here in Israel, you will feel our warmest feeling for all of you personally and your company, and I wish you and us, Cisco and Israel, will work for continuation of our relationship.
מיכאל איתן: Thank you.
מיכאל איתן: הדוגמה שיש לנו מ"סיסקו" מראה מה אנחנו יכולים לעשות, חברה שלפני 20 שנה לא הייתה קיימת, שהבינה את החזון של האינטרנט וטכנולוגיית המידע, והגדולה שלה, שביססה את כל האסטרטגיה שלה, על האינטרנט, גם כמכשיר שיווקי, גם כמכשיר לפיתוח.
מיכאל איתן: היא נכנסה לתוך האינטרנט בכל התפיסה שלה, כחברה, כניהול, כחלק מהתרבות של האינטרנט.
מיכאל איתן: והיום היא חברה ששווייה 160 מיליארד דולר.
מיכאל איתן: בזמנו היא שברה את שיאי כל הזמנים.
מיכאל איתן: זה יותר מהתוצר של מדינת ישראל.
מיכאל איתן: בכל אופן, זה מראה מה אנחנו יכולים לעשות, ואני רוצה לסיים ולומר: חברים יקרים – השקעה של מדינת ישראל בצמצום הפער הדיגיטלי היא גם השקעה כלכלית, היא גם צדק חברתי וחברה חזקה.
מיכאל איתן: שני דברים שאנחנו חייבים אותם כמדינה שחייה בתנאים כל כך מחמירים, שעומדת מול תנאים כל כך רבים, שרוצה להשתלב בגלובליזציה ולהיות מקום שבו קל לחיות וגאים לחיות בו.
מיכאל איתן: ואת שתי המטרות האלה נשיג אם נצליח לגשר את הפער הדיגיטלי, להכניס למעגל האינטרנט וטכנולוגיית המידע את כל האוכלוסייה שלנו, ולתפוס את ההזמנות הזאת שההיסטוריה זימנה לנו בשתי ידיים.
מל פולישוק-בלוך: I would to welcome you, our honourable guest, for coming here to our committee.
מל פולישוק-בלוך: It’s a great honour, and it’s very important, also, that people like you are coming to Israel, to Jerusalem, in these difficult times for Israeli people.
מל פולישוק-בלוך: So thank you again very much.
מל פולישוק-בלוך: אני עוברת, כפי שעשה קודמי, לעברית.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו תמיד זוכרים שאנחנו בפרלמנט הישראלי, ואני גם מברכת את הצופים בבית.
מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת כמה אתם יודעים, אבל בכל רגע נתון מהחדר הזה מסתכלים עלינו עשרות אלפי אנשים, ולכם בבית אני אומרת תודה שאתם יחד אתנו, כי חשוב לנו הקשר עם תושבי אזרחי מדינת ישראל, כדי שתדעו שאנחנו כאן, במיוחד בועדת המדע והטכנולוגיה, דואגים לעתיד מדינת ישראל, וזה לא מילים של מליצות וחגיגיות.
מל פולישוק-בלוך: בישראל, התברכנו באיזו מין אווירה.
מל פולישוק-בלוך: בכנס שנערך לפני כחודש בניו-יורק, אומרים המומחים, לא מהארץ, שהחדשנות – ה-innovation – תתגלגל פה ברחובות.
מל פולישוק-בלוך: יש פה את המעוף, יש את החדשנות, יש את ההשכלה, אנחנו צריכים לנווט את זה לרמה גבוהה, וכדי לשפר את אותו הון אנושי שאת הבסיס הטוב שלו כבר יש לנו, חייבים להשקיע בחינוך למדעים ולטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: כל הפרויקטים שעליהם נדבר היום, שעליהם נשמע ונקבל את המצגות זה בעצם לכיוון אותו רעיון של שיפור ההון האנושי.
מל פולישוק-בלוך: אני שמעתי מאנשי ”סיסקו" מנתניה את פרויקט "נטע", ואני רוצה להציע כאן הצעה קונקרטית לועדת המשנה לועדת המדע והטכנולוגיה לענייני אינטרנט וצמצום פערים: נכריז על פרויקט לאומי משותף של "נטע", להב"ה, תפו"ח, "מחשב לכל ילד", "חלון לעולם המחר" וכל הפרויקטים הנוספים שקיימים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נכריז על פרויקט לאומי משותף, ונפנה לראש הממשלה, כדי שהעבודה העיקרית תבוא ממשרד רה"מ, נחבר אצלו פרויקטים ביחד.
מל פולישוק-בלוך: יחד עם החברה למתנ"סים ויחד עם משרד החינוך כמובן, משרד האוצר והמדע, והתמ"ת, כל המשרדים האלה שותפים לאותם העניינים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לחבר את כל התכניות הנהדרות האלה למטרה אחת משותפת, לתכנית אחת מורכבת, כי חלק מהתכניות, כפי שחלק מכם יודעים, חלקן חופפות, ויש כאן איבוד מאמצים שאין לנו אותם, וחלק מהתכניות משלימות אחת את השניה, ולכן גם הן חשובות, כי צריך את ההשלמה: אם אנחנו עושים פעילות בבית הספר, צריך שיהיה לילד מחשב בבית או במתנ"ס לפחות.
מל פולישוק-בלוך: אז הדברים משלימים אחד את השני, ואני רוצה להציע מפה, יחד אתך, ברשותך, שנעשה את זה ביחד: נכריז מפה על מכנה משותף, פרויקט לאומי, לראש הממשלה ולשרים הרלוונטיים, כדי להגיע ליעד של לא 3,000 איש כמו פרויקט "נטע" שאליו אתם שואפים, אלא לפחות ל-100,000 תלמידים.
מל פולישוק-בלוך: זה אפשרי, ואם כל אחד מכם, אלה שאינם נמצאים פה אבל ישמעו מאתנו בקרוב, יתן את חלקו וישקיע ונפעל במשותף ביחד, נעשה את השינוי.
John Morgridge: Thank you very much.
John Morgridge: I’m honoured to be here today.
John Morgridge: I think it’s the first time Cisco has been asked to present this data.
John Morgridge: I want to talk a little bit about out programs.
John Morgridge: The NETA program is a cultural part, a reflection of our global culture.
John Morgridge: I want to give you just a little background on Cisco and its outreach on a global basis: Specifically, our sense of dealing with our social responsibility as a global citizen.
John Morgridge: The agenda for this presentation touches a little bit on our position to the social responsibility, our concept, of partnering with others to address the digital divide, not only in this country, but around the globe.
John Morgridge: Our experience with the networking encounters, which is kind of the initial efforts in terms of providing technical education on a global basis, using the internet as the vehicle and the enabler to carry that out.
John Morgridge: First, on social responsibility: It’s interesting how companies develop cultures.
John Morgridge: Cultures can be constructed, or they can just kind of grow up naturally.
John Morgridge: In our case, it’s a little bit of both.
John Morgridge: And it’s typically a reflection of the leadership of the organization of the company or the institution, and one of the things that we develop very early on, is the idea that one of the pieces of our culture will be given back to the community.
John Morgridge: I noticed that you mentioned how successful our company is.
John Morgridge: That success is certainly, in part, arguing that it’s also a result of an opportunity that was presented to us, that we capitalized it.
John Morgridge: In a sense we were blessed as a company, and therefore feel a responsibility to give back on a global basis.
John Morgridge: What we actually look, at having what we would called a triple bottom line.
John Morgridge: Certainly, one of those is profits.
John Morgridge: We believe that in the capital, the profits are an important part of building your company and being successful, and we have the responsibility to our shareholders.
John Morgridge: But people are also a part of our bottom line, and people include not only our employees, our customers, our partners, and in a broad sense, the global community.
John Morgridge: And then, lastly, we feel that we need to give back, through our presents, on a global basis.
John Morgridge: The NETA project comes from our culture, in part, but it’s very much an Israeli local undertaking.
John Morgridge: It is our people here in Israel that helped conceive this project, and will continue making it successful.
John Morgridge: A little history: The networking academy is an outgro
John Morgridge: wth of our fundamental belief that two of the big equalizers in the world today, are the internet, which you spoke so extensively about, and education.
John Morgridge: Both of these are fundamental in our world today, and we’re strong believers in their importance, and that’s reflected in our network in the academy program.
John Morgridge: About a decade ago, we moved into a community in East Paolo Alto, and we had our headquarters there.
John Morgridge: Just like this is a relatively poor community, economically challenged community, right across the fence from us was a school, and it wasn’t very long before our employees were climbing the fence and getting involved in that school.
John Morgridge: It was long after that that I ran over and met Mrs.
John Morgridge: Hardmuller, who was the principal.
John Morgridge: I introduced myself as a new neighbour and friend, and out of that association grew donations of equipment, and pretty soon an enlightenment that we had to give more than equipment.
John Morgridge: We had to give education.
John Morgridge: We had to train these people on how to use the internet, how to use the equipment we were donating.
John Morgridge: Our rule was networking a counter-program which has its goals to teach the fundamental of networking and how to design, install and maintain networks.
John Morgridge: We started very modestly: We did a trial program in a high school in south San Francisco, and the success of the program there passed us to launch it nationally, and the first year we had 64 institutions in seven states, that raised their hands and said: “we’ll teach your curriculum”.
John Morgridge: Today they are over 10,000 institutions around the globe in some 150 countries, that partner with us in teaching this networking academy curriculum, and it’s grown very rapidly in about a seven years’ period of time.
John Morgridge: We have over 10,000 academies, about ½ million students today are taking these curricula, here in Israel and in Palestine and around the globe.
John Morgridge: We trained about 25,000 instructors, people who perhaps were not experts, but its tense when we trained per-programmed semester, and they are now teaching for us.
John Morgridge: It’s translated into nine different languages, we did exams.
John Morgridge: We do a lot of testing in order to know what the students don’t know, so that we can direct them.
John Morgridge: As you can see, about a third of the academies are in the United States, in north America, but we have a lot of academies in Latin America, in Africa, throughout Europe, all through Asia and on into Japan.
John Morgridge: So, it’s interesting that in respecting the culture or the language, people can master this material.
John Morgridge: The success in this program caused us to take on a challenge, and that was to actually establish academies in the least developed countries of the world, of which there are about 48 such countries.
John Morgridge: In a period of about two and a half years, we’ve been able to launch academies in some 34 of the least developed countries, in addition, countries that are considered economically challenged, some 150 networking academies, mostly in Africa but also in parts of Asia.
John Morgridge: Some 5-6 thousand students are taking part in it.
John Morgridge: As you can see, there’s a high percentage of female participation in mastering this material, and about 80% of the graduates have found jobs in presuming technology-based opportunities.
John Morgridge: In my business school for example, the Stanford Business School – a third of the students are women.
John Morgridge: If you go to the Stanford Law School – half of the students are women.
John Morgridge: In the Stanford Medical School – half of the students are women.
John Morgridge: In sciences – less than a tenth.
John Morgridge: I believe that a part of this is that we don’t start early enough to get women involved in science and technology, and as a result, we take half our resource and underutilize it.
John Morgridge: So what are the initiatives that we’re at, within the academy program, is to launch very specific gender programs.
John Morgridge: Do you know how to do a successful gender program?
John Morgridge: You do it by getting a female instructor.
John Morgridge: If you have a female instructor, it’s amazing how it just seems to enable a lot of girls and women to simulate their role in society.
John Morgridge: The success of the programs is that they are based on other people’s assets, and that’s why I’m here, because I’m looking for your assets to be part of our programs, and certainly one of those that are contributing are the peace-corps volunteers.
John Morgridge: They are part of our program in a sense of mentoring students, and also helping us find opportunities for those students, where they can take on partnerships to broaden and strengthen their training.
מיכאל איתן: יש לי עכשיו גם כבוד להזמין לשאת דברים את מר ליאון רקנאטי, שאני באופן אישי מאוד מחבב ומאוד מעריך, ואני לא אספר את כל ההיסטוריה של היחסים בינינו, אבל בשלב מסוים שביקשתי לגייס אותו לטובת הנושא של צמצום הפער הדיגיטלי, אמרתי לו: "ליאון, לא הכסף חשוב.
מיכאל איתן: חשוב שאתה אישית, תבוא ותהיה מעורב, תהיה בדיונים עם הגוף שלך אישית תהיה נוכח, כי בעובדה שאדם כמוך בקהיליה הישראלית, שמעורב במה שנחשב בעיני רבים סדרי עדיפויות, עסקים, כסף, עשייה כזו", הוא מוכן לבוא, לעזוב הכל, שעות יקרות, עסקים גדולים, ואישית לשבת – מה קורה במקום פלוני, ומה קורה במקום אלמוני, ואיך מקדמים את הנושא של הפער הדיגיטלי – זאת תהיה תרומה גדולה מאוד.
מיכאל איתן: והוא נענה ומקושר לנושא, ומחובר לנושא, ואני יכול להגיד לו בהזדמנות הזאת כל הכבוד.
ליאון רקנאטי: Mali Polishuk, Miki Eitan, Members of Knesset, dear friends, Mr.
ליאון רקנאטי: Morgridge.
ליאון רקנאטי: John, I want to tell you how pleased we are to have you with us, and to extend my heartful thanks for Cisco’s continued assistance to Tapuach, in rendering Israelis of all backgrounds and geographic locations, computer-conversant and cyber-literate, exposing our young people to a host of new opportunities that will transform their lives.
ליאון רקנאטי: We salute Cisco in its pursuit of a triple bottom line: profit, people, presents.
ליאון רקנאטי: We share Cisco’s pursuit of impact philanthropy, big and strong and productive global communities, in which every individual has the means to live, the opportunity to learn, and the chance to give back.
ליאון רקנאטי: That’s why any of these is enough to make a difference, it takes all three to set in motion an enduring cycle of health and prosperity.
ליאון רקנאטי: We’re also proud that this communal education and technological initiative is an outstanding demonstration of the added value of a collaborative effort, in government, business, and the non-profit world, with partners from Israel and abroad, and with partnership in this case of the project of NETA that we have inaugurated today, is the Jewish Agency and the United Jewish Appeal.
ליאון רקנאטי: אני רוצה קצת לספר לכם על פרויקט תפו"ח, שכאמור התחיל לפני שלוש וחצי שנים, במסגרת של מחשבה עסקית שחיפשה איך לתרום לקהילה, ולעשות דבר משמעותי.
ליאון רקנאטי: החזון בעצם היה שהפער הדיגיטלי שהולך ונפתח בין מדינת ישראל למדינות אחרות, ובתוך ישראל עצמה, בין הפריפריה למרכז, הוא דבר חמור, מסוכן, וחייבים להשקיע בו.
ליאון רקנאטי: בנובמבר 2003, אנחנו מפעילים 48 מרכזי אינטרנט קהילתיים, ואל יקל הדבר בעיניכם.
ליאון רקנאטי: כל אחד מהמרכזים זה פרויקט בפני עצמו.
ליאון רקנאטי: אני זוכר את הפרויקט הראשון של מר דבש, ראש עיריית מצפה רמון, שאימץ את הרעיון, ותארו לכם שרעיון כזה, כשבאים כל ראש מועצה באופן טבעי, שואל את עצמו אם זה נושא שראוי להיכנס אליו, אם הדבר הזה הוא לא חד-פעמי, אם הוא יתמשך, מה תהיה תרומתו, איך להביא את כל מערכת החינוך לפעול במסגרת הזאת, איך להתארגן, וזאת מערכת מורכבת של הסכם בין גורמים עסקיים – החברות התורמות – לבין משרדי ממשלה שאז התחלנו אתם, כמו משרד החינוך ומשרד המדע.
ליאון רקנאטי: אני רוצה לומר לכם שהמודל הזה של מרכז אינטרנט קהילתי, הוא למעשה פרי יוזמתו של מיקי איתן, שהתחיל בזה כשר המדע בניסיון שנמשך פרק זמן, וחשבנו שמכיוון שהרעיון עצמו הוא מאוד נכון, מהבחינה הזאת שהוא לוקח משאבים ושם אותם במקום מרכזי, ומביא את כל האוכלוסייה אליו, והתגובות היו טובות, אבל הביצוע היה חסר תקציבים.
ליאון רקנאטי: אימצנו את הרעיון, ולשם הלכנו, כך שאני בעצם שמח שמיקי העלה את הנושא ב-96', ועכשיו, שבע שנים אחרי, אני חושב שעשינו כברת דרך ארוכה מאוד, כי תשמחו לשמוע שעד היום הקורס הבסיסי של אינטרנט ומחשוב, שזה בעצם הייעוד הבסיסי של תפו"ח, הועבר כבר ללמעלה מ-220,000 איש, והקצב הוא כ-10,000 איש בחודש.
ליאון רקנאטי: אני חושב שזה, אם מסתכלים על הניירות של התוכנית העסקית שעשינו בראשית הדרך, אמרנו לעצמנו: נפעל במשך כארבע שנים, ונגרום לכך ש-400,000 איש בישראל ידעו מה זה אינטרנט, ידעו לפעול באינטרנט, וינתן להם שוויון הזדמנויות, כי זאת שפה שבלעדיה היום קשה לתפקד בכל מובן.
ליאון רקנאטי: העברנו כ-10,000 קורסים, אנחנו משתמשים במדריכים בדרך כלל בני המקום.
ליאון רקנאטי: אנחנו נעזרים בבנות השירות הלאומי שעושות עבודה מצוינת, ואני גאה בעצם על שני דברים שפעלנו מראשית הדרך לאורם: האחד זה שיתופי פעולה.
ליאון רקנאטי: יש לנו שיתופי פעולה מאוד משמעותיים עם כמעט כל גוף שפועל בתחום הזה.
ליאון רקנאטי: אני אומר רק כמה, ואני מתנצל אם לא אוכל למנות את כולם: משרד החינוך, מפעל הפיס, חברת המתנ"סים, מט"ח, קרן רש"י, מחשב לכל ילד, חלון עולם המחר, תשומות 2000, איגוד האינטרנט הישראלי, ורבים נוספים.
ליאון רקנאטי: אין ספק שאם חלקם יכולנו לעשות שיתוף פעולה.
ליאון רקנאטי: שיתופי הפעולה הללו רק הולכים ומתרחבים, ואנחנו מייחלים ומקווים לעוד שיתופי פעולה.
ליאון רקנאטי: אני חושב שהדבר השני שהיה מאוד משמעותי, ובעצם אפשר את הפעילות, זאת ההתגייסות היפה של הקהילה העסקית בארץ.
ליאון רקנאטי: אני חושב שהיום, יותר ויותר חברות מודעות לחשיבות של החזרה לקהילה, של השתתפות בפעולות שמסייעות לכלל, ואני חושב שלמעלה מ-60 חברות חברו אלינו, לתפו"ח, והן משתתפות או בכסף או באמצעים כמו ציוד או מדריכים לפעולות אחרות.
ליאון רקנאטי: כאן אני רוצה לציין מאוד לשבח ולטובה את החברות של התקשורת כמו "בזק" ו"ברק", את חברות האינטרנט, וחברות מחשוב, וחברות עסקיות, וגופים פרטיים.
ליאון רקנאטי: חלקם אפילו אמצו מרכזי תפו"ח ביישוב שבו הם פועלים.
ליאון רקנאטי: אני חושב שזה מודל ודוגמה מאוד יפה, אני חושב שזה צריך רק לומר תודה לכל אחת מהחברות שמשתתפת ותורמת לעניין.
אלי גוז: אני רוצה לברך את יו"ר "סיסקו", את תרומתו לצמצום הפער הדיגיטלי, את חברת הכנסת מלי פולישוק, את מיקי איתן, שהוא יו"ר ועדת האינטרנט, והוא אבי הרעיון של פרויקט להב"ה.
אלי גוז: פרויקט להב"ה הוא פרויקט ממשלתי שמתקיים במשרד האוצר.
אלי גוז: הפרויקט הזה, שהיוזם שלו היה מיקי, הוקם בשנה שעברה על ידי שר האוצר סילבן שלום, והיום הוא נתמך על ידי השר במשרד האוצר, מאיר שטרית.
אלי גוז: לכולם ברור שחשוב לצמצם את הפער הדיגיטלי.
אלי גוז: הפער הדיגיטלי יכול להיעשות, וייעשה בצורה טובה, על ידי הקצאת משאבים של המדינה.
אלי גוז: המדינה מקציבה עשרות מיליוני שנים בשנה על מנת לצמצם את הפער הדיגיטלי, ועל מנת לאפשר להטמיע תהליכים דיגיטליים בחברה הישראלית.
אלי גוז: כאשר אנו מסתכלים על היעדים של להב"ה, אנחנו רואים שבבסיס זה מתן נגישות פיסית למחשב ולאינטרנט.