GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מל פולישוק-בלוך: מעל 250,000 מקומות עבודה וכו', וגם ההכנסות למוסד עומדות על מאות מיליונים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא נגיע למספרים של ארה"ב, אני גם לא מתיימרת, אבל המכפלות האלה של פי 10, יכולות לעבוד גם פה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת, ואני אומרת את זה כאן במיוחד, שזה מתקשר לדיון בועדת הכספים על ההשכלה הגבוהה.
מל פולישוק-בלוך: אין כסף לכלום במדינה, יש קיצוצים בכל דבר, וכאן, יש לנו מקום שאנחנו יכולים בלי כסף, למצוא מקור הכנסה אדיר למדינת ישראל: ייצר מקומות עבודה, ייצר ידע, ייצר כסף ממיסים, מה שאתה רק רוצה.
מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה למה לא יושבים מהבוקר עד הלילה, מקבלים החלטות וסוגרים עניין?
מל פולישוק-בלוך: למה צריך אדם לשבת, שהוא גם עסוק בעוד כמה עניינים כמו לנהל בית חולים מכובד, על הדברים האלה שלוש שנים?
מל פולישוק-בלוך: למה כל דבר צריך להתנהל כאן שנים?
מל פולישוק-בלוך: אם יש הוכחה שמשהו יכול להוציא תוצאה מיידית, תשבו ותחליטו.
מל פולישוק-בלוך: זה מזכיר לי דיונים אחרים על מע"צ.
מל פולישוק-בלוך: מע"צ, כמו שאתם יודעים, עובדת על כל כביש, בשביל להראות שהיא עובדת על הרבה דברים.
מל פולישוק-בלוך: תתמקדו.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים עכשיו כספים?
מל פולישוק-בלוך: תלכו על זה, ותעזבו את היתר.
מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לדחות את הדברים.
מל פולישוק-בלוך: אני מפחדת שאתה תעזוב ואז יתחילו מהתחלה את הכל.
פרופ' גבי ברבש: אנחנו יודעים שבמדע הבסיסי חייבת להיות רגל על הקרקע בתחום של המדע הקליני, כלומר בתי החולים שהם המדע הקליני, או החלק השותף לקליני של המדע הבסיסי, כדי ליישם את הידע שנצבר בארץ בתחום הזה.
פרופ' גבי ברבש: בנוסף לזה, צריך לזכור שמחקר טוב גורר רפואה טובה.
פרופ' גבי ברבש: מקומות שהם מצטיינים במחקר, הם בדרך כלל גם מצטיינים ברפואה.
פרופ' גבי ברבש: בתי החולים בארץ מלאים באנשים יצירתיים עם יכולת לתרום רעיונות, כמו שזה קיים בתעשיות אחרות.
פרופ' גבי ברבש: בתי החולים, לכן, מהווים מקור אדיר להון אנושי שיכול להיות מתורגם להון כלכלי.
פרופ' גבי ברבש: מה שקורה בארץ בשנים האחרונות, ועל זה מוטק'ה נלחם כבר שלוש שנים, הוא שמתוך חששות, שחלקם מוצדקים, אבל הם שוליים במובן הרווח הפוטנציאלי שגלום פה, דוחקים ומעכבים את המערכת מלהגיע לפתרון, ומנו פה את הנושא של זליגת תוצאות, ומנו פה את הנושא של שכר, וחוקרים שהם באותו זמן עובדי מדינה, והכי מקומם מתוך הדיונים האלה, ואני מאוד מכבד את האנשים שיושבים מהצד השני של שולחן הדיונים הזה – הרצון לשמור עלינו, שנמשיך לתת שירותי בריאות, שזה פשוט מקומם לשמוע את זה כטיעון על מה נסובים הדיונים.
פרופ' גבי ברבש: תשבי פה עוד שנתיים ותעשי דיון על אותו דבר, אלא אם יקרה משהו אחד: ששר האוצר יחליט שהוא לוקח את זה כמשימה אישית, כמו שהוא לקח את נושא התיאגוד, ימנה ועדה עם אנשים מחוץ למערכת, שאינם מקובעים בשיקולים של ממשלה, וחוו כבר מה זה לקדם פרויקט תעשייתי או פרויקט של venture capital, והם יריצו את הנושא הזה.
פרופ' גבי ברבש: אחרת, אנחנו נשב פה עוד שנה או שנתיים, ונתקשקש על בעיות שהן ממש שוליות, לעומת מה שיש פה אפשרות להשיג.
ד"ר יצחק זיידס: אני רוצה לעסוק בנושא של קניין רוחני, ובעיקר ידע.
ד"ר יצחק זיידס: ידע, אם לא מפתחים אותו, הוא מסורס ונעלם.
ד"ר יצחק זיידס: יותר מזה, אם לא מפתחים אותו, נפגע הציבור הרחב, ותושבי מדינת ישראל והעולם, בחוסר תרופות, גאדג'טים, כל מיני דברים, שהקניין הרוחני זה הסנדוויץ' שלהם.
ד"ר יצחק זיידס: לכן, לא מדברים רק על כסף, מדברים על טובת העולם, לצורך העניין.
ד"ר יצחק זיידס: קניין רוחני בתחום רפואת העור: מאוד מעניין, אגב, יכול לתת פתרון לבעיה שהיא לא בעיה רפואית חמורה, אלא בעיה אסתטית חמורה.
ד"ר יצחק זיידס: בשביל להמשיך לפתח את זה צריך קשר חוזי עם מוסד אקדמי אחר - לצורך העניין הזה מכון ויצמן.
ד"ר יצחק זיידס: מכון ויצמן שואל: למי שייך הקניין הרוחני?
ד"ר יצחק זיידס: שמה זה עומד שנה, תקוע.
ד"ר יצחק זיידס: לא יודעים איך לחתום חוזה.
ד"ר יצחק זיידס: לנושא, כרגע, אין פתרון.
מל פולישוק-בלוך: היום יש בעיתון שארה"ב רוצה להחזיר את הדיון בנושא של השיבוט, רק לידיעתכם.
ד"ר יצחק זיידס: ישראל, באמצעות פרופ' דוסקוביץ' מבי"ח רמב"ם היא אחת המובילות בתחום, ושותפה להמצאה וממשיכה לפתח את זה.
ד"ר יצחק זיידס: יש פתרונות יצירתיים, אני יכול לספר לכם הרבה.
ד"ר יצחק זיידס: ההליכה היא על גבול המותר, בדרכים מאוד עוקפות.
ד"ר יצחק זיידס: לא ברור אף פעם אם זה תקף משפטית או לא תקף משפטית.
ד"ר יצחק זיידס: כשאנחנו הולכים בדרכים עוקפות, מישהו עלול להעלות את זה לבית המשפט, וזה עלול לעלות לכולם.
ד"ר יצחק זיידס: אנחנו משקיעים אנרגיות אינסופיות.
ד"ר יצחק זיידס: זה לא נכון, זה לא מכובד, זה מעורר חשדנות.
ד"ר יצחק זיידס: היזמים מאוד לא אוהבים את זה.
ד"ר יצחק זיידס: הפתרון לדעתנו הוא האצלת סמכות.
ד"ר יצחק זיידס: לא צריכים לוותר על זה.
ד"ר יצחק זיידס: להאציל את הסמכויות כלפי מטה, כלפי המוסדות שעוסקים בזה.
ד"ר יצחק זיידס: אנחנו התחייבנו כבר: אנחנו לא הולכים לעשות אוונטורות כלכליות על חשבון המדינה.
ד"ר יצחק זיידס: תאפשרו לנו לפחות, על הידע הזה, להגיד: "הוא שלנו", באמצעות המדינה, לסחור בו, למכור אותו, להשקיע בו כספים שלנו.
ד"ר יצחק זיידס: אני חוזר ואומר: אני לא רוצה אגורה שחוקה מכספי המדינה.
ד"ר צחי שריב: אני רוצה להתייחס לדבריו של מר מועלם בקשר לבעלות על הקניין הרוחני.
ד"ר צחי שריב: התפיסה שהצגת, לפיה הבעלות צריכה להישאר של המדינה, היא הבעיה.
ד"ר צחי שריב: המדינה טוענת לבעלות על הקניין הרוחני שנמצא בכספים שהיא נותנת למחקרים כבר שנים רבות.
ד"ר צחי שריב: אפשר לשאול מה היא עשתה עם כל הקניין הרוחני הזה עד היום, כמה פטנטים רשמה מדינת ישראל על המצאות שהומצאו בביה"ח שיבא למשל, או ברמב"ם, עד היום.
ד"ר צחי שריב: אני חושב שהרשימה היא דקה.
ד"ר צחי שריב: מה הישגי המדינה במסחור עד היום?
ד"ר צחי שריב: אפס.
ד"ר צחי שריב: אם המדינה תמשיך לטעון לבעלות על הקניין הרוחני הזה, אז זה מה שיהיה, והממשלה צריכה למשול.
ד"ר צחי שריב: היא לא צריכה לעסוק ברישום פטנטים.
מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה כל כך למה המדינה טוענת לבעלות.
מל פולישוק-בלוך: האם זה בגלל שזה התפתח במוסד ששייך לה?
מל פולישוק-בלוך: מה עומד מאחורי העניין?
יעקב מועלם: יש חוסר הבנה בנוגע למה שנאמר כאן.
יעקב מועלם: בנוסף ל-Dayton Act יש גם את מה שנקרא Stevens Act ואת ה-Federal Technology Transfer Act שאמר כך: מדובר בשלושה חוקים בארה"ב.
יעקב מועלם: המדינה נתנה ל-NIH, כי לו יש את האפשרות להעביר טכנולוגיות, שהוא מוסד ממשלתי, את האפשרות לרשום את הידע על שמו.
יעקב מועלם: המדינה אמרה: "מכיוון שה-NIH הוא מוסד שלי, אני עדיין הבעלים, אבל ה-NIH ירשום את הפטנטים על שמו".
מל פולישוק-בלוך: אתה אומר, אם בית החולים שייך למדינה, זה לצורך העניין ה-NIH שלנו.
מל פולישוק-בלוך: אבל אתם גם לא נותנים לבית החולים לרשום את הפטנט.
פרופ' מרדכי שני: אני רוצה רק להתייחס מנקודת המבט שלנו.
פרופ' מרדכי שני: המדינה רצתה לשמור לעצמה את השימוש בידע בשלושה מקרים: המקרים בהם דרושה הגנה על בטחון המדינה, בריאות הציבור, או אספקת שירותים חיוניים.
פרופ' מרדכי שני: מעבר לכך, בלי להיכנס לנושא הבעלות, הועדה כבר בספטמבר 2001 סכמה, אפילו דובר על אחוזים.
פרופ' מרדכי שני: בהם נאמר ש-50% מהתמלוגים יישארו במדינה, 35% ילכו לחוקר, 15% ילכו לציבור.
פרופ' מרדכי שני: לאחר מכן, בגלל הכניסה של החשב הכללי, המספרים האלה הוקפאו.
פרופ' מרדכי שני: אבל בלי להיכנס לשאלה המהותית של הבעלות, למעשה יש היום נכונות לתת תמלוגים לחוקר ולמוסד שבו הוא נעשה.
פרופ' מרדכי שני: איך עושים את התקנות, איך בונים את המסגרות, זו בדיוק הסוגיה שנמצאת כעת בדיונים עם החשב הכללי באוצר ועם הלשכה המשפטית.
פרופ' מרדכי שני: זו למעשה הסוגיה.
פרופ' חגית מסר-ירון: אני מודה על הדיון הזה, ואני חושבת שאני יכולה למקד אותו בכותרת שלו, כי הכותרת שלו זה "קניין רוחני במחקר רפואי", והוא שונה, להבנתי, מהותית, מקניין רוחני במחקרים אחרים.
פרופ' חגית מסר-ירון: במוסדות מחקר, באוניברסיטאות, במכון ויצמן, נוצר הרבה ידע – זה התפקיד שלהם.
פרופ' חגית מסר-ירון: יש נושא כללי של העברת טכנולוגיה, וזה סיפור אחר לגמרי.
פרופ' חגית מסר-ירון: אני רק רוצה להגיד את העובדות: ההוצאה הלאומית למו"פ במדינת ישראל זה בערך 20 מיליארד ₪ לשנה.
פרופ' חגית מסר-ירון: מתוך זה, הממשלה מממנת באופן ישיר משהו כמו 20%.
פרופ' חגית מסר-ירון: מתוך זה, 80% הולך מהמדען הראשי במשרד התמ"ס ומות"ת שלא דורשים שום זכויות קניין, ומדובר רק על 20%, שזה בערך חצי מיליארד, שעליו כל הדיון כאן.
פרופ' חגית מסר-ירון: קודם כל, הטענה הגורפת שהמדינה שמה יד על כל נכסי המו"פ, היא טענה שהיא קצת מוגזמת.
פרופ' חגית מסר-ירון: לפטנטים ולזכויות קניין יש היבט עסקי.
פרופ' חגית מסר-ירון: למדע עצמו, שבנוי על פתיחות ועל חלוקת ידע, יש סתירה פנימית בצורך לסגור ידע בשביל להגן עליו בפטנטים.
פרופ' חגית מסר-ירון: זה נוגד את האופי הבסיסי של מחקר מדעי שמבוסס על פתיחות ועל גלובליזציה.
פרופ' חגית מסר-ירון: יש על זה הרבה ביקורת.
פרופ' חגית מסר-ירון: הרווח הכספי אינו מתפלג אחיד: יש מוסדות שעושים הרבה כסף, ויש מוסדות אחרים שלרשום פטנטים עולה להם הרבה יותר מאשר הכסף שנכנס מזה.
פרופ' חגית מסר-ירון: בנושא של קניין רוחני במחקר רפואי אני בהחלט מברכת על היוזמות לפתוח את צוואר הבקבוק, כי זה חשוב, אבל לקפוץ מזה ולהסיק גם על תחומים אחרים במחקר, זה מוגזם.
ד"ר אהרון צוקרט: אני רוצה לחזק את מה שאמר צחי.
ד"ר אהרון צוקרט: הגישה שצריכה להיות במוקד המחקר הרפואי היא מאוד נכונה, וצריך להסתכל על זה בצורה רחבה מאוד.
ד"ר אהרון צוקרט: בצורה רחבה מאוד, זה לזרוק כדור שאף אחד לא יוכל לתפוס.
ד"ר אהרון צוקרט: אז בואו נתמקד במחקר רפואי ואחר כך נלך הלאה.
ד"ר אהרון צוקרט: אריה אלדד, כשהוא היה רופא בהדסה, קיבל מענק ממשרד הביטחון לחקור השפעה של שאיפת גז.
ד"ר אהרון צוקרט: בחוזה יש סעיף, כי זה חוזה של ספק, שאסור לי להשתמש בידע הזה אלא רק לצורכי משרד הביטחון.
ד"ר אהרון צוקרט: אז הרמתי טלפון ליועצת המשפטי של משרד הביטחון, ואמרתי לה: "תדעי לך, שאני מתכוון להפר את החוזה.
ד"ר אהרון צוקרט: כי אם אריה אלדד ימצא משהו שעוזר לשאיפת גז, נשתמש בו על כל החולים".
ד"ר אהרון צוקרט: אין צ'אנס לשנות את זה.
פרופ' יהודה שיינפלד: אני מייצג פה את הדפוקים, רופאים שהם גם חוקרים.
פרופ' יהודה שיינפלד: בשנים האחרונות פיתחנו מספר המצאות, ונאמר שניסינו בכל מיני דרכים למצוא דרכים חלופיות.
פרופ' יהודה שיינפלד: המדינה מכרה את המחצבים שלה לחברה בישראל, ולכן את המחצב המוחי היא לא השכילה למכור כדי לפתח אותו.
פרופ' יהודה שיינפלד: מה שאני מבקש, להעלות פה נקודה קטנה.
פרופ' יהודה שיינפלד: אני שמח שהכל הולך להיפתר, אבל הוא לא ייפתר בשלוש השנים הקרובות, למרות כל התקוות.
פרופ' יהודה שיינפלד: אי לכך,אני מבקש להחזיר את המצב לקדמותו עד שתיפתר הבעיה.
פרופ' יהודה שיינפלד: לפני כשלוש שנים, שהיה לי איזשהו פטנט, שלחתי לגוף וירטואלי, הנקרא עו"ד שני, אני לא יודע אם זה זכר או נקבה.
פרופ' יהודה שיינפלד: אם חצי שנה לא קיבלתי תשובה, הפטנט היה שלי.
פרופ' יהודה שיינפלד: אז אני הייתי מבקש להחזיר לנו את הפטנטים, כדי שיהווה איום, כי בשלוש השנים האלה אנחנו לא יכולים לפתח את הרעיונות שלנו.
פרופ' יהודה שיינפלד: כפי שנאמר פה, לקחתי משהו של המדינה והעברתי את זה למכון ויצמן, אז למה אני צריך לעשות את הדרכים העקיפות האלה?
פרופ' יהודה שיינפלד: בעבר הורדנו את הפטנטים ונתנו, עד שמצאו פתרון.
ד"ר אריה אורנשטיין: ידע זה הדבר הבלעדי היום.
ד"ר אריה אורנשטיין: בעוד שהמאה ה-20 הייתה מאה של אנרגיה, המאה ה-21 תהיה מאה של ידע.
ד"ר אריה אורנשטיין: אנחנו לוקחים את המשאב היחידי שיש למדינה, כי מחצבים אין לנו אף פעם, וקוברים אותם.
ד"ר אריה אורנשטיין: אמר קודם פרופ' שני שבבי"ח שיבא ישנם 600 מחקרים בשנה, בואו נגיד שבמדינת ישראל 3000 מחקרים בשנה, ונגיד שעם 10% מהם אפשר לעשות ביזנס – 300 מחקרים בשנה, מינימום.
ד"ר אריה אורנשטיין: תאמינו לי, אפשר הרבה יותר.
ד"ר אריה אורנשטיין: אני אומר לכם: היו אצלי כעת שני אמריקאים.
ד"ר אריה אורנשטיין: אחד שיושב עם האח של בוש שהוא מושל פלורידה, והוא כעת הקים מרכז שלם של ביו-טק, ועל פי מה הם מודדים את עצמם?
ד"ר אריה אורנשטיין: מקומות התעסוקה והרווח למדינה שיבוא מזה.
ד"ר אריה אורנשטיין: לא מעניין אותם כלום.
ד"ר אריה אורנשטיין: באה אורנה פרי, שהייתה המדענית הראשית של משרד המסחר והתעשייה, והביאה לי אדם שהוא אחראי מטעם המדינה ניו יורק, מרוצ'סטר, להעברה של טכנולוגיות למוסדות אקדמיים, והוא נמדד רק בדבר אחד: מקומות העבודה שהם יצרו.
ד"ר אריה אורנשטיין: לא בשום דבר אחר.
ד"ר אריה אורנשטיין: מדינת ישראל לא נמצאת במצב של ארה"ב.
ד"ר אריה אורנשטיין: היא לא מבינה שהדבר היחיד שהיא צריכה היום, במצב שאנחנו נמצאים, הוא לקחת ולייצר מקומות עבודה.
ד"ר אריה אורנשטיין: אני אומר לכם – אנחנו יצרני עבודה בגדול.
ד"ר אריה אורנשטיין: אני מספר לא רק חלומות.
ד"ר אריה אורנשטיין: אני מייצג חלום שהוגשם, שבו הלכתי, בעזרתו של פרופ' שני והנהלת בית החולים, וטענו שהמדינה הזאת צריכה לעשות מעשה ציוני.
ד"ר אריה אורנשטיין: הידע קיים בבתי חולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: האינטלקט שקיים בבתי החולים אינו מנוצל.
ד"ר אריה אורנשטיין: בואו אנחנו נעזור לבתי החולים ולמדינה בדרך הזו.
ד"ר אריה אורנשטיין: הוקם מרכז לטכנולוגיות.
ד"ר אריה אורנשטיין: היום אנחנו מייצגים בתוך בית החולים למעלה מ-20 תעשיות מהגדולות ביותר והקטנות ביותר שבהן נעשים פרויקטים, שבהם מוקמת תעשייה ומקומות עבודה.
ד"ר אריה אורנשטיין: אני לא מדבר כעת על רווח בית החולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: כי מה קורה?
ד"ר אריה אורנשטיין: הרופא צריך לטפל בחולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: את הסיפורים האלה, שביבי יבוא לספר.
ד"ר אריה אורנשטיין: אין כאלה יותר סיפורים.
ד"ר אריה אורנשטיין: אנחנו הולכים ומקצצים בשירותי הבריאות השכם וערב.
ד"ר אריה אורנשטיין: זה מה שהאוצר דואג לחולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: הוא הולך ומקצץ בשירותים – בבשר החי, ובחיים של החולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: אנחנו, כרופאים, בסוף אשמים ועומדים מול החולים.
ד"ר אריה אורנשטיין: לכן, מתפקידנו, לראות איך בעולם שיכול לתת יותר ויותר רפואה באיכויות הרבה יותר גבוהות, למרות קיצוצים בתקציב נוכל לתת את זה.
ד"ר אריה אורנשטיין: הדרך הזו מאפשרת לנו - ואני יכול להגיד, כי זה מיושם אצלי בבית החולים – לתת לחולים בתל השומר, במרכז הרפואי "שיבא", רפואה בסדרי גודל יותר טובים.
ד"ר אריה אורנשטיין: לא רק במדינה, ברמה עולמית.
ד"ר אריה אורנשטיין: בית החולים נותן היום שירותי בריאות ברמה הרבה יותר גבוהה, ואם היינו צריכים שהמדינה תיתן את התקציב על זה – חבל על הזמן.
ד"ר אריה אורנשטיין: לא היה כלום.
ד"ר אריה אורנשטיין: בית החולים מרוויח ממכירת שירותים.
ד"ר אריה אורנשטיין: הוא מפתח את החינוך ואת העבודה של הרופאים בעולם האמיתי העתידני, ולא אל סיפורי אלף לילה ולילה.
מל פולישוק-בלוך: ומה שאני רוצה להציע, לאוצר: אל תלכו על הכי טוב.
מל פולישוק-בלוך: תשאירו את החורים, תשאירו את הליקויים.
מל פולישוק-בלוך: אחר כך תתקנו.
מל פולישוק-בלוך: הנה, בארה"ב, לפני 20 שנה הוציאו חוק לא מושלם.
מל פולישוק-בלוך: יש המון בעיות, והם שרדו אתו.
מל פולישוק-בלוך: תוציאו משהו שהוא לא הכי טוב, תנו להם להתחיל לעבוד, ואח"כ תעשו את השינוי.
מל פולישוק-בלוך: אפילו חוקי יסוד אפשר לשנות במדינת ישראל, בטח אפשר לשנות תקנות.
ד"ר ישראל פאר: נציג משרד האוצר אומר דברים נכונים.
ד"ר ישראל פאר: להפוך את זה לעניין סקטוריאלי זו טעות.
ד"ר ישראל פאר: זו הדרך הכי בטוחה שניסחב עוד כמה שנים, ואח"כ יגידו: רגע, צריך לפתור בעיה כללית.
ד"ר ישראל פאר: יתר על כן, ללכת חזרה ולשנות ולאשר את הדברים, זה לא עובד.
ד"ר ישראל פאר: מכיוון שעדיין לא נולד במדינה הפקיד שיוותר מרצונו על הסמכויות שלו.
ד"ר ישראל פאר: יש לנו מקרה של מדען שקיבל את פרס ישראל, שקצה נפשו בכל ההתנהלות הזאת, והלך ורשם פטנט מכספו.
ד"ר ישראל פאר: דבר ראשון הוא רצה להגן על הידע לפני שמישהו אחר יקבל עדיפות, שלא ייקח חצי שנה ויותר.
ד"ר ישראל פאר: הוא עשה את זה מכספו.
ד"ר ישראל פאר: ארבע שנים ישנן כל הזמן התדיינויות.
ד"ר ישראל פאר: הפקידים נוסעים, הם מקבלים בינתיים אש"ל, נסיעות, זה טוב.
ד"ר ישראל פאר: למה לאבד את זה?
ד"ר ישראל פאר: יש לזה אך ורק פתרון אחד: חקיקה.
ד"ר ישראל פאר: שום הסדר אחר.
ד"ר אהרון שוורץ: התמזל מזלי: אני, בשנים האחרונות, עומד בצומת שבין טבע לבין מחקרים שנעשו בישראל.
ד"ר אהרון שוורץ: כל פעם נדמה שאי אפשר להיות יותר מופתע מחדש מהמגוון והאיכות של החלק שנמצא בבתי החולים.
ד"ר אהרון שוורץ: כל פעם אני חושב שהגעתי לקצה, וכל פעם יש הפתעות חדשות וטובות.
ד"ר אהרון שוורץ: זה לא שאלה של אנשים שטופחים על השכם של עצמם – זו המציאות.
ד"ר אהרון שוורץ: הערה שלישית: מה שאנחנו, כתעשייה, צריכים, זה דבר מאוד פשוט: הסדר שהוא ברור, שקוף, פשוט ושאפשר לעבוד אתו.
ד"ר אהרון שוורץ: אם זה יהיה פקיד, אם זה יהיה מוסד, אם זה יהיה רשות, זה לא משנה לנו.
ד"ר אהרון שוורץ: תנו לנו דבר פשוט, עם כללים ברורים, שיש מול מי לעבוד ביעילות מרבית.
עו"ד טנה שפניץ: אני רק רוצה לומר, בשם הביורוקרטיה, שכל הטענות האלה, אני לא בטוחה שהן במקום.
עו"ד טנה שפניץ: הכוונה היא באמת לעשות את כל מה שנאמר פה.
עו"ד טנה שפניץ: אני מצהירה, שבכל זאת, עם כל האהבה הגדולה למוסדות הרפואיים, ולא כולם הם אותו דבר, וכיו"ב, לעשות את זה בצורה זהירה, לשים את הדגש על המטרה המרכזית ולהפריד את זה מהמטרות השונות, ולעשות את זה בצורה מאוד מסודרת, ואני חושבת שהמדינה, האינטרס הציבורי הוא קודם כל שצריך להדריך אותו, ופטנטים סוגרים גם דברים, וזה לא יוצא לציבור, ולכן אני חושבת שצריך לשמור על האיזון הזה.
מל פולישוק-בלוך: אני עורכת דין, וההתמחות שלי הייתה בקניין רוחני.
מל פולישוק-בלוך: אז אני חושבת שהאמת היא בין שני הקצוות האלה.
מל פולישוק-בלוך: ללכת עקרונית זה לא מספיק.
מל פולישוק-בלוך: הממשל צריך להבין שהוא צריך לשנות פאזה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו עברנו מאה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו כבר ב-2003, המאה הקודמת עברה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו בעידן אחר, שהכל רץ.
מל פולישוק-בלוך: זה עידן של מדע וטכנולוגיה, והכל בקצב מה זה מזורז, וזה לא שמישהו מחכה לנו.
מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו לא מפתחים משהו, מישהו אחר עושה את זה.
מל פולישוק-בלוך: זו הנקודה.
מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא מחכה לאנשי האוצר, תבינו את זה.
מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים להזדרז, אז גם אם למעשה דברים הם לא מושלמים, זה עדיף.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת שתתחייבו לעשות.
מל פולישוק-בלוך: והבעיה היא, ואני רואה את זה בהמון תחומים, שהביורוקרטיה הזו מחסלת אותנו, ואנשים בסוף עוזבים אותנו.
מל פולישוק-בלוך: וגם בעניין הזה הזמן רץ.
מל פולישוק-בלוך: אנשי האוצר, כמו שאתם אנרגטיים בשנים האחרונות בלהפריט ובלסגור מקומות עבודה, קחו את אותה התלהבות כדי לייצר מקומות עבודה.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
מל פולישוק-בלוך: כשהייתי בהתאחדות התעשיינים לדון יחד איתכם בנושא ההשפעה של ביטול פרוייקט המרכבה וראיתי את כמות האזרחים שיושבים שם ועשרות מפעלים שהולכים להינזק מזה, חשבנו שמן הראוי לעשות ישיבה בנושא של איך הדבר משפיע על איבוד תשתית טכנולוגית ופגיעה בהון האנושי של מדינת ישראל, כי אין למדינת ישראל משאב אחר אלא משאב ההון האנושי ומחוייבותנו זה לעשות הכל כדי לשבח לשפר ולהשקיע בו ולא לקצץ בו.
מל פולישוק-בלוך: כל ועדת כנסת שמדברת על נושא מטילה זרקור ולחץ ציבורי נוסף, לכן חשבתי שחשוב מאוד שאנחנו נביע את דעתנו בנישה הזאת שהיא נישה מאוד חשובה איך זה משפיע על איבוד התשתית הטכנולוגית ואנחנו מפה נצא במכתבים ודיבורים נוספים עם אלה שצריכים לקבל את ההחלטה בפועל.
יהודה היימן: היום אנחנו עושים זום על נושא המרכבה אבל תקציב משרד הבטחון קוצץ ב - 2003 ב - 2.8 מיליארד שקל, מתוך זה שני מיליארד שקל צמצום הזמנות של משרד הבטחון.
יהודה היימן: הקיצוץ בתקציב הבטחון ב - 2004 הוא הרבה יותר גבוה, הוא עומד על כ - 4.5 מיליארד שקל ואולי גבוה מזה, רוב הקיצוץ מושת כולו לפחות רכש מהתעשיות הבטחוניות ופחות פגיעה במקורות האחרים.
יהודה היימן: בתעשיית המתכת והחשמל היום במדינת ישראל מועסקים כמאה אלף עובדים.
יהודה היימן: רוב הפעילות של ענף המתכת היא לשוק המקומי ורק חלקה הקטן כ - 20% היא ליצוא.
יהודה היימן: פרוייקט טנק המרכבה הוא הפרוייקט התשתיתי הכי גדול היום של ענף המתכת, אני חושב שגם של המערכת הצבאית, בשיתוף של כל הגורמים.
יהודה היימן: הייצור התעשייתי של מדינת ישראל היום 25% ממנו הוא של תעשיות בטחוניות.
יהודה היימן: המספר הזה הולך וגדל בכל שנה.
יהודה היימן: על כל שקל או דולר השקעה של משרד הבטחון בתעשיות הבטחוניות היום יש שלושה דולר ייצור.
יהודה היימן: צה"ל הוא מקדם המכירות המרכזי של התעשיות הבטחוניות לייצור.
יהודה היימן: לא יהיו הזמנות מצה"ל, אין ספק שתהיה פגיעה מאוד חמורה בייצור.
יהודה היימן: מערכת הבטחון היום מזמינה את פרוייקט המרכבה, העלות שלה היא קרוב למיליארד שקל בשנה.
יהודה היימן: מנגד, יש לנו הזמנות ייצור של מיליארד שקל בשנה ועוד רכיבים נוספים ואני יכול להוכיח שההזמנות של משרד הבטחון משאירות רווח במדינת ישראל של מיליארד שקל.
יהודה היימן: אין ספק שתהיה פגיעה בתשתיות האזרחיות כי יש הרבה מאוד זליגה של ידע ומו"פ מהתעשיות הצבאיות לתעשיות האזרחיות.
יהודה היימן: יש פה רשימה של מפעלים, במה הם עוסקים כל אחד, כמה אנשים מועסקים בכל פרוייקט ואיזה סוג כוח אדם קיים בכל אחד מהם.
יהודה היימן: מכאן הגענו לאותה מסקנה של 200 חוקרים, 500 מהנדסים ואלף טכנאים והנדסאים.
עמיר ניר: הפרוייקט החל לפני 33 שנים, הוא נולד עקב סירוב המעצמות בעולם למכור לנו טנקים מודרניים ואיכותיים שנדרשו אז כדי לעמוד מול צבאות ערב המתחזקים ולא היה מנוס להיכנס לטכנולוגיות של טנקים ולפיתוח טנקים.
עמיר ניר: בפרוייקט הזה מעורבים כ - 200 תעשיות מתוכם כ - 30 מפעלי הי - טק, מעורבים גם האקדמיה וגורמי פיתוח ומחקר בצה"ל ובמערכת הבטחון.
עמיר ניר: התחומים הטכנלוגיים העיקריים שיש בטנק המרכבה.
עמיר ניר: מערכת בקרת האש והכוונות, מדובר במערכת של מפעל אל - אופ, מפעל שהתפתח יחד עם פרוייקט המרכבה, יש בו מומחיות בינלאומית בבקרת אש, בייצוב קו ראייה, קו מוצרים ייחודי להשבחות רק"ם, לא רק מרכבה, ידע שתורגם לפרוייקטים בתחום החלל, בתחום המודיעין והאוויר, גם הצבאי וגם האזרחי.
עמיר ניר: הטכנולוגיות שפותחו בטנק המרכבה, הצוות שנבנה בחברת אל - אופ, יש שם גרעין של ידע גם אנושי בתחום המצלמות, גם לווייני אופק ומערכות צילום אחרות.
עמיר ניר: מצלמות חלל, מצלמות אוויר.
עמיר ניר: פרסי בטחון ישראל שקיבלו העוסקים במלאכה בחברה.
עמיר ניר: תצפית טלוויזיונית, בנושא הזה חברת אל - אופ היא הראשונה שפתחה מערכת מסוג כזה בעולם שהיא ביישום בטחוני.
עמיר ניר: אני אחזור לנושא ראיית לילה.
עמיר ניר: זה נושא שנולד והתפתח בחברת אל - אופ ותעשיות נוספות, ומדובר היום בטכנולוגיה המובילה בעולם.
עמיר ניר: אפשר לראות פה את ההתפתחות של המערכות, את אותה תמונה שרואים בראיית לילה במערכת מדור מסויים, את הדור שאחריו ואת הדור המתקדם ביותר, זה לא לראות תמונה יפה טובה, אני מדבר על לזהות אוייב ולהתמודד איתו.
עמיר ניר: ההי - טק הוא לא רק במערכות הבקרה והתצפית, גם בתחום האוטומוטיבי פותחה מערכת שהיא יחידה מסוגה בעולם כי אנחנו היחידים שצריכים להילחם ברמת הגולן.
עמיר ניר: אין שום פלטפורמה, לפחות לא רלוונטית, אמריקאית, שיכולה לנסוע ברמת הגולן בתנאים שהוגדרו לנו ע"י צה"ל.
עמיר ניר: ההערכה שלנו שיש פה מספר תחומים טכנולוגיים שעם סגירת הפרוייקט יגוועו.
עמיר ניר: ההשקעה שלנו גם בזה שאנחנו לוקחים בהם חלק וגם בכספים היא מז'ורית ולכן ההערכה שלי שהתחומים האלה יגוועו, בתחומים אחרים שמתי סימן שאלה כי החלק שלנו בהם הוא קטן יותר למרות שאנחנו מאוד משמעותיים וקשה לי להעריך, אבל אין ספק שגם אם לא יסגרו הם יפגעו אנושות.
עמיר ניר: פרוייקט המרכבה מהווה קטר טכנולוגי לפרוייקטים אחרים שהם לאוו דווקא שייכים למרכבה, גם בצבא ובכלל אבל בעיקר בצבא, הוא מושך אחריו, מלבישים עליו מערכות וטכנולוגיות נוספות.
יהודה אדמון: הפרוייקט הזה מייצג את כל גווני הקשת הטכנולוגית, הפרוייקט הזה מייצג את הפיסגה הטכנולוגית של הי - טק של אלקטרוניקה צבאית.
יהודה אדמון: אם זה בתחום מערכות בקרת הלילה והטנק הזה הוא אחד מהטנקים הטובים בעולם, זה בזכות התפיסה המערכתית המבצעית ובזכות הטכנולוגיות המובילות בעולם.
יהודה אדמון: אם מדברים על מערכות לילה או מערכות לייזר או מערכות פיקוד ושליטה או מערכות מיזוג אוויר, כל מה שעושה את הטנק הזה חי אנחנו עושים בבית אצלנו, למעט המנוע ומכשירי הקשר, כל היתר נעשה בבית.
יהודה אדמון: נעשה בעזרת קבוצה של כל הרמות מרמת ה - PHD, יש לנו בחברה גם פרופסורים, עד לרמת פועלי הייצור ואנחנו מפוזרים בכל הארץ, עיקר התעשייה שלנו אם זה בשדרות חברת אורטק שהיא גם חברה שלנו, בכרמיאל מרכז הייצור הגדול ביותר שלנו.
יהודה אדמון: בשנים האחרונות אנחנו סומכים מאוד על האמריקאים, להסתמך על האמריקאים גורם לכך שאנחנו מקבלים תקציבי סיוע אדירים.
יהודה אדמון: זה פותר בעיות אבל זה אומר שצה"ל יותר ויותר מזמין בארה"ב תעשיה וטכנולוגיות.
יהודה אדמון: גם בלי קיצוץ המרכבה כל התעשיות נאנקות תחת העובדה שהמון פרוייקטים טכנולוגיים ולאחרונה גם פיתוחים, נעשים בארה"ב, בגלל הסעד של המטבע.
יהודה אדמון: אנחנו שעוסקים ביצוא מערכות לעולם, כל המדינות מבקשות לעשות אופסט, קניות גומלין.
יהודה אדמון: הביטול של פרוייקט המרכבה הוא על זה, גם היום בשביל לייצר למערכת הבטחון יש לנו חברת בת בארה"ב שמעסיקה 1,200 עובדים.
אבי פלצר: מדובר על פרוייקטי תשתית, היום במדינת ישראל אין הרבה פרוייקטי תשתית.
אבי פלצר: פרוייקטי תשתית מושכים את המשק קדימה ולנו במדינה זה לא קיים.
אבי פלצר: כשקמה המדינה החליטו על פרוייקטי תשתית ותראו מה קרה לנו.
אבי פלצר: היום תספרו כמה פרוייקטי תשתית יש במדינה, המרכבה זה פרוייקט תשתיתי ברמה הלאומית הגבוהה ביותר.
אבי פלצר: יגמר הפרוייקט הזה לא יהיו פרוייקטי תשתית במדינה.
אבי פלצר: אין היום מישהו שיכול לקום ולהעיז ולהגיד בוא נשים עוד שניים שלושה פרוייקטי תשתית, הם מושכים את הכל קדימה.
אבי פלצר: אנחנו בתעש פיתחנו חומרים מרוכבים, חומרים מרוכבים משמשים למנועים לטיל שמעלה לשמים את הלוויין הישראלי.
אבי פלצר: אם לא היה פרוייקט המרכבה, ואף אחד לא יודע היום לקשור פרוייקט לפרוייקט, לא היו נכנסים לתחום של חומרים מרוכבים בתעש, לא נכנסים לתחום של מנועים כבדים, היינו מצלמים היום מה שקורה במקומות אחרים בעולם, לעולם לא, היינו נסמכים על שולחנם של אחרים ומצליחים או לא מצליחים זאת כבר שאלה אחרת.
אבי פלצר: היום אנחנו נמצאים בידיים של עצמנו.
אבי פלצר: לוויין ישראלי, תלכו 30 שנה אחורה ותראו מאיפה הדברים האלה צומחים.
עמיר ניר: יהודה אדמון הזכיר פה שיש טנק ויש את המערכות שלו.
עמיר ניר: הפלטפורמה זה בערך 25% מהטנק, 75% זה כל המערכות שלו.
עמיר ניר: גם אם אתה מחליט שאתה מחזיק את הפלטפורמה ולא גודל יותר בכמות הפלטפורמות, לא מייצר יותר טנקים, יש לך 75% של המערכות שאתה חייב לשמור אותם מעודכנים.
מיכה טמיר: המושג קטר טכנולוגי או מאתחל שגורר אחריו עוצמה גם של כוח אדם, יש לנו מול המרכבה לפחות שני תחומים, יוסי שילה שהוא ראש שטח שמעסיק אחד מהם, חלק מבוגרי הטכניון, ואפילו לא לומדים את זה בטכניון בצורה הזאת בתחומים של אלקטרו - פיזיקה, שבאים אלינו, רובם הגדול עוסק בפרוייקטים שהמרכבה מושכת אותם.
מיכה טמיר: לא היו מתחילים ללא המשיכה של המרכבה ומשם יש לנו כבר התחלות של שותפות עם מדינה זרה ומשם חלק מזה הולך ללוחמה בטרור, שלא קשור בכלל למרכבה.
מיכה טמיר: המושך בשנה שנתיים האחרונות זה הטנק, אם הטנק לא היה מושך את זה לא היינו מגיעים לפתרונות שאנחנו נותנים ללוחמה בטרור בצורה אחרת.
מיכה טמיר: ברפאל מעבר לתחום אחד שאני יכול להרחיב בו שזה תחום שטח חנ"מ וחומרי נפץ ומיגון, שאנחנו מובילים בעולם, אנחנו מספקים גם למרכבה והמרכבה הוא המאתחל שלו, יש לנו שני פרוייקטים שזכינו במכרז בצבא האמריקאי, הם משתמשים בזה היום בעירק רק לא מדברים על זה כי אסור להם ואסור לנו, והכל הוא בסיס של פיתוח למרכבה ויש לנו יצוא יפה מזה ולאור מה שקורה עכשיו יכול להיות שיהיה יצוא עוד יותר יפה.
מיכה טמיר: נושא תשתיות.
מיכה טמיר: אני חושב שאנחנו קצת מקלים ראש בזה שהצבא משתמש בנו.
מיכה טמיר: אני מכיר את זה מתפקידי במילואים, אני ראש מטה גייס בצבא ואני יודע לפני 5 - 6 שנים כמה יחידות היו לי למשימה, כמה יש לי היום וכמה יהיה לי ב - 2004.