GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נסים דהן: על אותה דרך אני רואה כאן את הנושא של טכנולוגיות למוגבלים, ממש באותו כיוון.
נסים דהן: לצערי הרב במקום מסוים זה נעצר.
נסים דהן: ואם החברה, היתה מקצה משאבים למחקר, לפיתוח ולעידוד המצאות בטכנולוגיות שיקלו את החיים על האנשים המוגבלים, כמו החירש, האילם, העיוור, או אדם על כסא-גלגלים שיוכל להשתלב בחברה, זה ניתן.
נסים דהן: אני מכיר וזכיתי להיחשף לעדות אישית של חולה, שהיתה מאה אחוז מוגבלת, מאה נכה בכל הגדרה, והיא הגיעה באמצעות הטכנולוגיה לחיים עצמאיים לחלוטין.
נסים דהן: היא נוהגת, היא מבשלת, היא מכבסת, היא מטפלת בילדים ונולדו לה ילדים.
נסים דהן: והכל באמצעות טכנולוגיות מאוד מתקדמות שפיתחו עבורה אנשים טובים.
נסים דהן: וכדאי שזה לא יהיה עוד פעם רק אנשים טובים שפיתחו עבור מישהו מסוים קרוב לליבם, אלא זאת תהיה טכנולוגיה בהישג ידם של כל המוגבלים, מכל הבחינות.
נסים דהן: חשוב מאוד שזה יהיה בעידוד ממשלתי, בתמיכה ממשלתית, בהכרה ממשלתית, בהכרה של החברה בהוצאות, בפיתוח ובשיווק.
נסים דהן: ושזה יהיה נגיש לכל אדם.
נסים דהן: ואם נצליח להגיע בסוף הדיון להמלצה בכיוון הזה - והיה זה שכרנו.
מל פולישוק-בלוך: ראו זאת, בטלוויזיה או בעיתונות.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו הזמנו אותו היום, כי הוא אחד הדוגמאות היותר בולטות, איך הטכנולוגיה שינתה את חייו בצורה דרמטית ביותר.
מל פולישוק-בלוך: הוא שלח לנו e-mail, "תודה על הרצון הטוב, יהיה לי קשה להגיע, אך אשמח לשלוח נציג מטעמי, אוכל להשתתף בועידת וידיאו דרך האינטרנט".
מל פולישוק-בלוך: ואני מקווה שהוא רואה אותנו בזה הרגע דרך הטלוויזיה, ואני שולחת לך את כל האיחולים והברכות, רונן.
הדס לידור: ולחבר הכנסת נסים דהן שמרים את כל הפרוייקט הזה.
הדס לידור: אני לא יודעת אם אי פעם ועדת המדע והטכנולוגיה עסקה בנושא חשוב זה.
הדס לידור: אם עסקה, אני שמחה על כך.
הדס לידור: ואם לא - אני חושבת שזו תחילתה של הידברות חשובה שמטרתה לגייס את הכוח של המדע והטכנולוגיה כדי לאפשר ולתת לאדם עם המגבלה את הפלטפורמה שבעזרתה הוא יוכל להיות חלק אינטגרלי בחברה.
הדס לידור: כשאנחנו מדברים על טכנולוגיות מתקדמות לנכים, אנחנו מדברים על אביזרים טכניים.
הדס לידור: על פרוטזה, על כסא-גלגלים, על מעלון ואלה חשובים ביותר כמובן.
הדס לידור: אך בדיון הזה ננסה להתמקד בפנים השונות של הטכנולוגיה.
הדס לידור: זו הפונה לאוכלוסייה שיש לה נכות נראית, כמו שחה"כ נסים דהן ציין.
הדס לידור: וזו הפונה לאוכלוסייה של נכות בלתי נראית.
הדס לידור: נפגעי הנפש, ליקויי למידה, חירשים.
הדס לידור: כי אם כסא הגלגלים והרמפה הם הפלטפורמה של הנכה הפיזי להשתלבות, אתרי אינטרנט שונים, כמו קולות לנפגעי הנפש, מאפשר לנפגע הנפש שמנותק בד"כ מהחברה, להיות חלק ממנה.
הדס לידור: או הדגשים בטקסט לקריאה במחשב, או שקצב ההקראה של הטקסט, יאפשרו ללקויי למידה לקרוא כמו כולם ולעמוד במשימות הלימודיות כמו כולם.
הדס לידור: כשאנחנו מדברים על טכנולוגיות אנחנו חייבים להאיר שתי פנים לה.
הדס לידור: את הפן של האיש, שצריך להיות יכול להשתמש ולהיעזר בטכנולוגיה ואת הפנים של החברה, שצריכה לאפשר לאדם ולתת לו את האפשרות ההוגנת להשתמש בטכנולוגיה הזאת.
הדס לידור: כי מה יעיל כסא הגלגלים הכי משוכלל אם אין לו את הרמפה לעלות בעזרתה לתיאטרון הבימה.
הדס לידור: ומה יעזרו הטקסטים המודגשים בהקלטות לליקויי למידה, אם באונ' או בביה"ס לא מסכימים לבחון אותו בעזרת טייפ או בעזרת הקראה.
הדס לידור: אני מקווה לשמוע בועדה היום, על הצרכים של האנשים המוגבלים מחד, מהטכנולוגיות המתקדמות, ובנוסף לכך נלמד על דברים חדשים ומתקדמים המאפשרים לאנשים אלה לתפקד.
הדס לידור: אולי נחשוב בועדה הזו ונמשיך לדון בה בחודשים הבאים איך אנחנו מחברים בין ההמצאות הטכנולוגיות והחשיבה הטכנולוגית המדעית באמת, לצרכים הפרטיים של כל אדם ומאפשרים לו בכך ליהנות ממנה, ולנו בעיקר, ליהנות ממנו כמתפקד.
הדס לידור: אני מקווה שהדיון יהיה פורה ואני מקווה שיהיה לו המשך.
מל פולישוק-בלוך: ישיבה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שצריך לעשות את זה לעתים קרובות כדי לקדם נושאים.
מל פולישוק-בלוך: אני משתדלת מאוד שבישיבות שלנו אנחנו נהיה פרקטיים ולא רק נדבר על הבעיות, אלא גם נחשוב על איך פותרים את הבעיות.
מל פולישוק-בלוך: ואת העלית כאן כמה נושאים שאכן צריך לתת להם מענה.
מל פולישוק-בלוך: בין היתר, אין טעם בתוכנות מחשב אם לאדם אין את המחשב בבית.
מל פולישוק-בלוך: אז כדאי גם לזה לשים דגש.
מל פולישוק-בלוך: אתמול קיימנו פה דיון מאוד מעניין על צמצום הפער הדיגיטלי.
מל פולישוק-בלוך: הפער הדיגיטלי נוצר מכל מיני היבטים.
מל פולישוק-בלוך: הוא גם נוצר ממצבים גם גיאוגרפיים, גם רמות של אוכלוסייה מבחינת הידע, ההשכלה וכו', וגם מוגבלות של אוכלוסייה.
מל פולישוק-בלוך: הדיון של אתמול אכן חל גם על האוכלוסייה שאנחנו מדברים בה היום.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו דיברנו להפוך את הפרוייקט לפרוייקט לאומי.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו פונים בימים האלה לרה"מ כדי שיהפוך את זה לפרוייקט לאומי.
מל פולישוק-בלוך: ואני בטוחה שאם אכן נשכיל ונצליח לעשות את זה ולגבש ביחד תחת מטריה אחת, את כל הפרוייקטים הנהדרים, כמו מחשב לכל ילד ועוד דברים נוספים, נוכל לעזור גם לאוכלוסיית האנשים המוגבלים.
מל פולישוק-בלוך: כי הם בהחלט חלק מהאוכלוסייה וכך אנחנו רוצים שהם יהיו.
מל פולישוק-בלוך: בין שאר הדברים שטיפלה בהם הועדה הזאת, זה נגישות למשרדי ממשלה.
מל פולישוק-בלוך: היום באמצעות האינטרנט, הוירטואליות של המערכת הטכנולוגית, אפשר בעצם להגיע למשרד הפנים בלי מדרגות.
מל פולישוק-בלוך: אפשר באמצעות המחשב ובלי האוטו, להגיע למשרד הפנים לדוגמא, ולעשות חלק מהפעולות.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו נמצאים בעיצומו של תהליך והממשלה הזאת הקציבה לזה 500 מיליון ש"ח, שזה סכום ענק, לכמה שנים, זה לא במכה אחת, כדי לעשות את הממשל זמין.
מל פולישוק-בלוך: וכשהממשל יהיה זמין, הוא יהיה זמין לכל האוכלוסיות, במיוחד לאוכלוסייה שלא יכולה באמצעים אחרים להגיע לממשל.
דינה לבל: הגדול.
דינה לבל: כאן אחרי שלוש שנים של פגיעה ב-A.L.S שזה מחלה ניוונית מתקדמת, ואני מבינה שאתה לא יכול לזוז, לא להזיז ידיים, רגליים, לא לדבר ולא לאכול, אתה אוכל באמצעות צנרת.
דינה לבל: יחד עם זאת, אתה מצליח לעשות את כל הדברים הבאים: אתה מדבר, אתה משחק משחקים, מתכתב ב- messenger , פותר תשבצים, מנהל חשבון בנק, מעבד תמונות בפוטו-שופ, שולח ומקבל עשרות מכתבים ביום, מפעיל DVD וצופה בסרטים.
דינה לבל: יש לך חיים מאוד מאוד פעילים.
דינה לבל: זה נעשה באמצעות המחשב והטכנולוגיה שמסייעת לך ונותנת לך אפשרות של נגישות למחשב באמצעים שאתה יכול ולא באמצעים הרגילים שאנשים שמסוגלים להזיז עכבר, יכולים.
דינה לבל: אתה משתמש באמולייטר לעכבר, ז"א, עכבר שבמקום להזיז אותו ביד, אתה מזיז אותו באמצעות הראש ויש עליו נתק שהוא כמו פלסטר ויש מקלדת וירטואלית שהיא נמצאת על המסך ואתה בוחר את האותיות ומקליד עליהם ובצורה כזו, מדבר, מתקשר, קונה, הולך לבנק ומנהל פורום, שאני יודעת שהוא מאוד מאוד אקטיבי.
דינה לבל: הוא משתמש בכל התוכנות המדע כשכולם יכולים להשתמש ובאמצעות הטכנולוגיה הם פשוט נגישים.
דינה לבל: והוא לא צריך להשתמש, לא בידיים ולא באברים שלא עובדים אצלו כמו שעובדים אצל אנשים אחרים.
דינה לבל: בעצם הטכנולוגיה השיקומית היא עובדת בשני מישורים.
דינה לבל: אחד, עוזרים לאנשים להיכנס לתוכניות מדע הקיימות, באמצעים שמותאמים אליהם.
דינה לבל: שנית, יש חומרות לתוכנות ייעודיות לאנשים עם בעיות תפקודיות.
דינה לבל: והתוכנות האלה צריך לפתח אותן במיוחד למטרה הזאת.
דינה לבל: האוכלוסייה, היום אם מסתכלים עליה באופן כוללני מחולקת בצורה די גסה לשלוש.
דינה לבל: לאוכלוסייה ללא מוגבלות וזה בעצם כולנו, שיש לנו קצת מוגבלויות שלא נראות לעין, משקפיים, כאבי-גב, כאבי פרקים וכדומה.
דינה לבל: יש מוגבלות קלה-בינונית שאפשר לנוע ולעבוד ולהתקיים גם עם המוגבלות הזאת.
דינה לבל: ויש מוגבלות גבוהה שהאנשים צריכים תמיכה ועזרה, הם לא יכולים לתפקד בצורה עצמאית.
דינה לבל: את המודל קיבלתי מלורנס נורמי ואני מודה לך מאוד על זה.
דינה לבל: הסביבה הטכנולוגית כיום מסודרת ככה, שרוב מוצרי המדע שמותאמים לאנשים ללא מוגבלות וקצת אנשים עם מוגבלות קלה יכולים להשתמש אתה.
דינה לבל: ולכן הפער בין מוגבלות גבוהה ולסביבה התפקודית זה פער גדול.
דינה לבל: מדובר היום על משהו שנקרא, עיצוב כוללני, שייקחו בחשבון ביצירת כסאות, או רמפות או מדרגות, או כניסות לבתים, שהם מותאמים לאנשים עם צרכים שונים.
דינה לבל: ואם זה יקרה, או כשזה קורה, הרבה יותר אנשים יכולים להשתמש במוצרי מדף והפער בין המוגבלויות הגבוהות לבין הטכנולוגיה, אפשרויות התפקודיות קטן.
דינה לבל: המחשב הוא הכלי האופטימלי שיכול להקטין את הפער התפקודי ולגשר בין המוגבלות והתפקוד.
דינה לבל: ולכן אני חושבת צריכה להיות התייחסות מערכתית למחשב מותאם ולצורכי הנכה ולהסתכל עליו ככלי חיובי המגשר בין האדם עם הנכות ובין הסביבה התפקודית בכל תחומי החיים.
דינה לבל: בארה"ב יצא הנשיא בוש ביוני 2001 עם הכרזה שהנשיא והממשלה הפדרלית תומכים בטכנולוגיות הדיגיטליות והאלקטרוניות וזה הביא לפיתוח עצום.
דינה לבל: והוא התחייב שבכל המוסדות הממשלתיים כל מי שצריך טכנולוגיה כזו הוא יקבל אותה.
דינה לבל: גם קלינטון לפניו תמך בזה.
דינה לבל: וכל התמיכה שלו מבוססת על חוק פדרלי שיצא, שהוא חלק סעיף מה-ADA שזה החוקים לטובת הנכים בארה"ב.
דינה לבל: הסעיף 508 במיוחד מתרכז בנושא של טכנולוגיה דיגיטלית וטכנולוגיה אלקטרונית כאמצעי מגשר לאנשים עם מוגבלויות.
דינה לבל: בישראל, יש תמיכה ממשלתית, אבל התמיכה היא חלקית והיא לא מתואמת.
דינה לבל: ויוצרת אתגרים בשלושה מישורים.
דינה לבל: המישור של פיתוח הטכנולוגיה, התמיכה בנזקקי הטכנולוגיה.
דינה לבל: ז"א, תמיכה ב-hand user', המשתמש עצמו, ובעיה נוספת שאין ריכוז מידע והדרכה, אנשים צריכים לעבור טופס טיולים כדי לדעת מה מגיע להם, איפה לקבל ומה נמצא.
דינה לבל: הבעיה שבפיתוח היא נובעת מהאוכלוסייה של סה"כ 10%.
דינה לבל: האוכלוסייה היא גם מדוללת, כי לא כל האנשים משתמשים באותם המכשירים.
דינה לבל: יש צורך בהתאמה אישית של המוצרים וגם התאמה לעברית.
דינה לבל: כל זה גורם לפיתוח ייבוא יקר וכמובן התרגום גם כן יקר מאוד.
דינה לבל: אתגרים אחרים זה המקורות מימון שהם תמיד תלויים בסיבות הנכות, בפרוגנוזה, בפוטנציאל השיקומי.
דינה לבל: והתמיכה לא תמיד מכסה את כל העלות, ולפעמים ילד יכול לקבל תוכנה שעוזרת לו בתקשורת בביה"ס, אבל היא מוסדית, והוא מגיע הביתה ואין לו עם מה לדבר ואין לו עם מה לתקשר.
דינה לבל: הדבר האחרון והבעייתי, החוסר ריכוז בהפצת הידע.
דינה לבל: אני קוראת בזה לכנסת להתייחס.
דינה לבל: שמעתי אתמול את הישיבה שלך ואני חושבת על הרעיון של הפער הדיגיטלי ולהפוך אותו לנושא ממלכתי.
דינה לבל: אני רוצה לצרף לזה פער תפקודי.
דינה לבל: פער תפקודי ודיגיטלי שיהיה נושא ממלכתי, שיהיה מרוכז.
דינה לבל: כי ההתייחסות הממסדית, התחיקתית, שמכירה בחשיבות המחשוב להקטנת הפער התפקודי של אנשים עם נכויות שונות, היא תתרום לרווחת בני-האדם וגם לרווחת החברה.
דינה לבל: דברים כאלה יכולים לקרות, כמו ההכרה בחיוניותו של המחשב ככלי שיקומי שאינו תלוי בסביבה, יכול לפתח את הנושא, אולי מחשב לכל נכה, אני לא יודעת אם זה רעיון מעשי, יגרום לתמיכה בפיתוח והשתתפות התעשייה והפצת המידע.
דינה לבל: אני מצפה כמוך, חה"כ נסים דהן, צריך להיות ביסוס ממלכתי מושתת על מצע מגובש, של אנשי מקצוע, שאולי שיצאו מכאן ואנשים שמשתמשים ה- user hand של הטכנולוגיה יפותחו כדי שאפשר יהיה להסתכל על זה בצורה כוללנית.
דינה לבל: זה מדינת טכנולוגיה, יש הרבה עם נכות ואיכפת לנו.
נעמי שרוייר: שכולנו אי שם על הרצף וכדאי לזכור זאת.
נעמי שרוייר: אם תשימו לב בתנועות ראש בלבד אני יכולה לפתוח את המצגת.
נעמי שרוייר: אני באה לכאן בשני כובעים.
נעמי שרוייר: אני מדריכה ומאוד פעילה כמרפאה בעיסוק במרכזים של הקרן מפעלי שיקום, ואני מרצה וחוקרת באונ' חיפה.
נעמי שרוייר: העיסוק האחרון שלי בעיקרו, חוץ מעשייה קלינית.
נעמי שרוייר: קודם כל ריבוי שימושי בחיינו מחד גיסא, והתפתחות הטכנולוגיות מאידך, הם פותחים חלון הזדמנויות עצום, כפי שכולנו כבר מודעים לזה.
נעמי שרוייר: השאלה הראשונה היא, האמנם, והנקודות השניות זה הצורך בתקציבי מחקר והצורך בפיתוח.
נעמי שרוייר: בשנים האחרונות, במסגרת עבודת הדוקטורט שלי, ביקרתי אצל 120 אנשים בעלי מוגבלות שקיבלו טכנולוגיה.
נעמי שרוייר: שנה לאחר קבלת הטכנולוגיה וההתאמה.
נעמי שרוייר: למעשה בעזרתם אני ביקרתי מקרית שמונה ועד באר שבע.
נעמי שרוייר: שתי נקודות עיקריות.
נעמי שרוייר: אחת, מגוון שימושי המחשב היום הוא אינסופי.
נעמי שרוייר: לדוגמא, סופר סת"ם שפגשתי בבני-ברק שבעזרת המחשב הוא למעשה עושה הגהה על ספר התורה, רואה היכן יש צורך לתקן ואח"כ בעזרות הקולמוס, מתקן ועובד.
נעמי שרוייר: שימוש שני, זה נכה צה"ל שאיבד את יכולת הדיבור בעקבות פגיעת ראש ובעזרת מכשיר התקשורת ומסך מגע הוא מספר את סיפור הפגיעה שלו, שעד עכשיו הוא בעצם תיפקד ותיקשר רק להגיד, כן ולא.
נעמי שרוייר: וחלק מהתהליך היה לבנות את כל הלוח התקשורת.
נעמי שרוייר: ועוד נכה צה"ל שנפגע בלבנון, נפגע בחוליות הצוואריות והחלום שלו היה לשחק שחמט ברשת.
נעמי שרוייר: הוא שחקן שחמט מומחה, וכל התנועות שיש לו, בעזרת תנועת הלשון ועכבר פה, הוא בוחר וביניקה ובהזזת הלשון, הוא למעשה יכול להזיז את כלי השחמט הוירטואליים וכך הוא משחק ברשת וזה היה אתגר רציני למצוא עזרים שגם יעמדו בקצב של תחרות ברשת.
נעמי שרוייר: לעומת זאת הגעתי לאיזשהו אוהל בדואי בערד של בחור שגמר בגרות ומאוד רוצה לעבוד באמצעות מחשב ולעזור לתלמידים בסביבתו לתת שיעורי עזר, אבל הגעתי לסיטואציה שלא רק שאין חשמל למעשה ורק הגנרטור משעות החושך מפעיל באוהל את המחשב.
נעמי שרוייר: אז המציאות מראה שהאפשרויות הן אינסופיות.
נעמי שרוייר: הטכנולוגיה יכולה לעשות מהפך מדהים להרבה מאוד אנשים.
נעמי שרוייר: עם זאת כרבע מהלקוחות כלל אינם מאמצים את ההמלצות להתאמת טכנולוגיה.
נעמי שרוייר: כשליש נוטשים את הטכנולוגיות בשלושת החודשים הראשונים.
נעמי שרוייר: וכבר אלה שזוכים, מאמץ רב, ציפיות, מאבקים ותקציב יקר של הפרט ושל החברה, יורדים לטמיון.
נעמי שרוייר: אני קוראת קודם כל לתקציבי מחקר לבדוק איך לתת, למי לתת ובאיזה אופן.
נעמי שרוייר: ואיך לשפר.
נעמי שרוייר: לאחרונה עשיתי עוד מחקר על 40 לקויי ראיה, שחלק גדול מהם יש להם עזרים, הם נמצאים אי שם בארון, כי או שלא נבחר להם הדבר הכי מתאים, אלא רק לפי התקציב המצומצם שהיה, או שאין תמיכה ולא הגיעו לזה.
נעמי שרוייר: הקריאה השניה זה לעניין של מאמצים בפיתוח.
נעמי שרוייר: למעשה כולנו נודדים עם הבעיה הקשה של העברית, חלק גדול מגיור התוכנות הוא בעייתי לנו מבחינת הכיוון והטכנולוגיה והתאמה תרבותית.
נעמי שרוייר: ובגלל שיש לנו בעצם קבוצת משתמשים כל-כך קטנה, זה לא כלכלי לאותן חברות.
נעמי שרוייר: ואנחנו חייבים תמיכה ציבורית כדי להגיע לפתרונות.
נעמי שרוייר: לאותן פתרונות שטובים לקבוצה גדולה וגם הצורך בפתרונות מאוד אישיים לחברים.
מל פולישוק-בלוך: מסתכל הלאה בהיבט כלכלי.
מל פולישוק-בלוך: בסה"כ אם יהיה לנו כאן פטנטים נכונים והמצאות טובות, השוק הוא לא רק ישראלי, הוא אינסופי, הוא בכל העולם.
מל פולישוק-בלוך: אז לכן בואי לא נדבר על זה שזה לא כלכלי, תמיד זה כלכלי אם אנחנו ממציאים דברים.
מל פולישוק-בלוך: מתאימה להרבה מאוד אנשים.
מל פולישוק-בלוך: ולהמשיך לכיוון הזה שלא להתייחס רק לפתרונות, אלא יש לנו המון קשישים שעובדים באינטרנט, זה כולנו אי שם על הרצף שמאבדים יכולת כזאת, עם קצת רעד ביד.
דינה לבל: כדי זה שהוא מדבר, משהו נוח והגענו לזה.
דינה לבל: לפני שבוע אותו נכה צה"ל פעם ראשונה כתב משפט ראשון למטפל שלו.
יריב זריבי: ראייה.
יריב זריבי: אנחנו התחלנו ביוזמה הזאת של לס-טוק, אנחנו החלטנו שבמקום לשמוע את האנשים האחרים מתלוננים על מה שחסר ועל מה שאין ולהתלונן בעצמנו, אנחנו ניקח יוזמה ואנחנו נעשה ואנחנו נפתח בשבילנו ובשביל הציבור שאנחנו מכירים, של העיוורים וכבדי הראייה.
יריב זריבי: אנחנו הגענו לזה כי ראינו שחסרים הרבה דברים ומה שיש הוא מאוד מאוד יקר ונורא קשה לאנשים לרכוש אותו.
יריב זריבי: אנחנו החלטנו לפתח תוכנות שיהיו במחיר יחסית נמוך ושיתנו את הפתרון המקסימלי לכל מיני בעיות שאנשים עיוורים נאלצים להתמודד איתם היום.
יריב זריבי: אחת הבעיות שאנחנו בעיצומו של הפתרון, זה מעבד תמלילים.
יריב זריבי: כל הנושא של עבודה עצמאית של אנשים עיוורים.
יריב זריבי: כשגילינו שהגענו לתוכניות שהיו קיימות לפני שלס-טוק קמה, עדיין מאלצות את המשתמש העיוור להיעזר באנשים אחרים כדי לדעת איך הוא בנה את המסמך שלו, או איפה הוא נמצא במסמך לפעמים או דברים מהסוג הזה.
יריב זריבי: והמוצר שהבאנו לכאן להצגה אמור לפתור את הבעיה.
יריב זריבי: מעבד התמלילים שלנו מדבר בעברית ובאנגלית.
נעמי שרוייר: שהוא נתקל בהם.
נעמי שרוייר: אח"כ מה הביא אותו לפתח.
נעמי שרוייר: וחשבתי שהוא יציג מה הייסורים שלו בדרך לפתח.
יריב זריבי: בשורה ספציפית.
יריב זריבי: טכנית וכל הנושא של קשר עם הלקוחות.
יריב זריבי: ואם יש משהו שאני יכול להביא בשם הלקוחות שלנו, אז אני אנצל את הזכות הזאת כדי לבקש בשם הלקוחות שלנו, שלמרות שהמחירים שלנו נמוכים אולי יחסית למה שקורה בשוק, עדיין הרבה מאוד אנשים נורא קשה להם לקנות את התוכנה ביחד עם המחשב, כי רובם לא עובדים ומתפרנסים מהקצבה של הביטו"ל, אז אולי דרך הועדה הזאת יהיה אפשר כן למצוא דרכים לעזור להם לרכוש את התוכנות האלה.
יריב זריבי: כי אני יודע מה התוכנות האלה עושות.
יריב זריבי: יש לנו מכתב מלקוחה, סופרת ילדים עיוורת בשם אריאלה סביר, שהיא כותבת במכתב הזה מה בעצם התוכנה הזאת עשתה לה.
יריב זריבי: ואני יודע גם משיחות עם לקוחות אחרים שלנו, מה התוכנה הזאת עושה להם ואיך היא שינתה להם את כל הנושא של גישה למחשבים מהקצה אל הקצה.
יריב זריבי: אם הועדה הזאת תשיג את המטרה זאת, אז עשינו משהו.
יריב זריבי: התגלגלנו לנעמי שרוייר ולעוד אנשים.
יריב זריבי: השאיפה הבאה שלנו זה לעזור לעיוורים מוחלטים להשתלט על כל הנושא הזה של אינטרנט ודואר אלקטרוני.
יריב זריבי: ואנחנו נגשים אותה.
איציק ארביב: בשנתיים האחרונות עבדתי בתחום הטקסט-טרופיק שזה נושא שאנחנו מתעסקים פה היום.
איציק ארביב: הכרתי את יריב דרך החברה האחרונה שעבדתי וביחד החלטנו לקחת את הנושא הזה לידיים.
איציק ארביב: כי ראינו שאין שום גוף בארץ שמוכן לקחת את הדברים האלה לידיים ולפתח אותם ולא לוקח את זה לשום מקום.
איציק ארביב: אנשים הם חסרי אונים, אין להם למי לפנות, ובמחירים שהם מציגים תוכנות בשוק היום, לא להאמין שאדם מהשורה יכול לקנות לעצמו תוכנה שתיתן לו את כל התוכנות.
יריב זריבי: החברה הזאת קמה מתוך אידיאולוגיה שאנחנו יודעים הכי טוב מה אנחנו צריכים.
יריב זריבי: אנחנו יודעים הכי טוב מה טוב בשבילנו.
יריב זריבי: ועד עכשיו זה הוכיח את עצמו.
מל פולישוק-בלוך: הביטוח-הלאומי.
מל פולישוק-בלוך: איך אתם עוזרים להם לפחות בלהפיץ את המידע.
מל פולישוק-בלוך: אולי גם תאמרו לנו, מה אתם עושים למען אלו שזקוקים לטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך: האם יש לכם כלים נוספים ליידע את האנשים עם המוגבלויות, מה מגיע להם מצד אחד, מה קיים בשוק מצד שני, ואיך האנשים יודעים על שני האנשים הנפלאים האלה והתוכנות שהם מפתחים?
שמואל פינצ'י: המוסד לביטוח לאומי, מח' השיקום.
שמואל פינצ'י: אנחנו מדברים על אוכלוסיית עיוורים ליקויי ראיה, אנחנו מדברים על חירשים כבדי שמיעה ואנשים שסובלים מנכויות פיזיות וזקוקים להתאמת אביזרים בטכנולוגיה מתקדמת.
שמואל פינצ'י: כשאנחנו מנסים לסייע לאוכלוסייה בטכנולוגיה מתקדמת, אנחנו עושים את זה בשני ערוצים.
שמואל פינצ'י: אחד, זה הסיוע לפרט שזה או האדם שנמצא בתוכנית שיקום, לומד וצריך ציוד עזר, או לאנשים עובדים שזקוקים לציוד עזר כדי להשתלב בעבודה.
שמואל פינצ'י: דגש על אוכלוסיית חירשים כבדי שמיעה ועיוורים.
שמואל פינצ'י: שמניתי קודם.
שמואל פינצ'י: במקרים המאוד קשים, העיוורים שצריכים ציוד עזר מאוד יקר, הסיוע מגיע עד 65 אלף ש"ח למכשיר לעיוור שצריך את עמדת העבודה כדי להשתלב במקום העבודה.
שמואל פינצ'י: אני בהחלט יכול לומר, העיוורים נפתחו עיניהם.
שמואל פינצ'י: הציוד הזה עזר להם להשתלב במקום העבודה, להיות חלק מצוות העובדים ולרדת מקיצבה, להתפרנס בעזרת הציוד שקיבלו מהמוסד לביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: רוב האנשים שנעזרים על-ידינו לא זקוקים לסיוע המסיבי שציינתי לגבי העיוורים.
שמואל פינצ'י: בהחלט מספיק ציוד הרבה יותר זול וזה רוב הסטודנטים שלנו שצריכים ציוד עזר, מקבלים אותו כמעט בלי קושי, כאשר הברושור שחילקתי, מונח בכל מחלקות השיקום ובכל סניפי המוסד לביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: שצריך סיוע ברכישת ציוד שיפנה למוסד לביטוח לאומי.
מל פולישוק-בלוך: נגיש לכולם.
מל פולישוק-בלוך: ואולי ממוקד אחד יוכלו אח"כ להפנות לכל הטלפונים האחרים.
שמואל פינצ'י: הנכים, להמליץ לגבי ציוד העזר.
שמואל פינצ'י: אחד מהמכונים זה מכון יאן קרטן שנמצא בחיפה, שהציוד מומן ע"י המוסד לביטוח לאומי, כולל את ההתאמות של המקום שם.
שמואל פינצ'י: וכך יש לנו בארץ חמישה-שישה מכונים מפוזרים מבאר-שבע עד נצרת.
שמואל פינצ'י: העובדים הסוציאליים שאמורים להמליץ לאנשים המוגבלים, מה הציוד הטוב ביותר שהם זקוקים וגם לנו לתת את האישור מה בעצם הציוד שחשוב לרכוש.
מל פולישוק-בלוך: לראות את הפרופורציות ולכמה אנשים אתם מגיעים, כי אין ספק ש200- איש מבורכים אמנם, אולי מאושרים, אבל זה בטח טיפה בים, לעומת כל אלה שצריכים.
ברוריה סלפון: מקומות, הוא רק אמצעי אחד.
ברוריה סלפון: רוב האוכלוסייה בעצם מוכרת אצלנו במוסד לביטוח לאומי.
ברוריה סלפון: ופקיד השיקום, באמצעות הכלים המאבחנים יכול בהחלט ליזום.
ברוריה סלפון: שהיתה להם נגישות לשירות של ביטוח-לאומי.
ברוריה סלפון: אני רואה בכל צרכן, בכל משתמש, כל שירות שקיבל סיוע מביטוח-לאומי כשגריר לאנשים נוספים.
ברוריה סלפון: אותם אנשים שנהנו, מאוד חשוב שיפיצו את המידע הזה לחבריהם.
מל פולישוק-בלוך: ובנגישות לאנשים אחרים.
מל פולישוק-בלוך: בהרבה מאוד מקרים אנחנו יודעים שהם יושבים בביתם ואין להם ממש קשרים חברתיים רחבי תפוצה.
מל פולישוק-בלוך: לכן התפקיד שלכם לא רק לסמוך עליהם, אלא אתם חייבים להגיע לכולם.
מל פולישוק-בלוך: אז בהחלט פקיד הסיוע הוא בהחלט אחד המקורות שצריך להגיע ולהמליץ.
מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם הוא מכיר את התוכנות שעכשיו שמענו אליכם.
יעל מלצר: את המכללה וגם את עמותת לש"ם שהיא עמותה שהוקמה לפני עשר שנים.
יעל מלצר: אני רוצה להציג את אנשי הקרן לשירותים לנכים שתרמו למכללת תל-חי ולכל המרכז למשאבים טכנולוגיים את ההצטיידות וחלק מהחומרים שאנחנו מביאים כאן, חלק מהתוכנות, הן תוכנות שבעזרתם של האנשים הנכבדים והחשובים קיבלנו ואנחנו בעצם איזשהו פרוייקט מודל.
יעל מלצר: כי סטודנטים ליקויי למידה, לא כולם מוגדרים בביטוח הלאומי כנכים וכמשוקמים.
יעל מלצר: אנחנו רואים במרכז שלנו מרכז שיקומי שמאפשר לסטודנטים להיכנס לאקדמה, לשרוד בה, להצליח ולהצטיין.
יעל מלצר: האקדמית תל-חי הם ליקויי למידה.
יעל מלצר: אנחנו פיתחנו סביבות למידה שכל הלימוד במכינת הקיץ שלנו, הם באמצעות טכנולוגיות עם כל המכשירים.
יעל מלצר: מי שלא יכול לקרוא ולא יכול לכתוב, הוא שומע.
יעל מלצר: יש לנו תוכנות מקריאות ומשמיעות.
יעל מלצר: כל הסטודנטים שלנו לומדים באמצעות מחשבים, כולל מחשבים ניידים.
יעל מלצר: קיבלנו את זה באמצעות גורמים נוספים לביטוח הלאומי.
רחל טמיר: אנחנו שומעים איתם, עובדים איתם, ולפי מה שהם מבקשים, אנחנו מרחיבים.
רחל טמיר: הרבה פעמים אנחנו לוקחים טכנולוגיות קיימות, לא מותאמות לסטודנטים ליקויי למידה, ומסדרים אותם כך שיוכלו להשתמש עבורם.
רחל טמיר: או בדרך השימוש וכו'.
רחל טמיר: בנושא של תמיכה בקריאות, יש לנו טקסטים דיגיטליים שהוקראו ע"י תוכנה.
רחל טמיר: אנחנו מקריאים ספרים, מבחנים, מאמרים.
רחל טמיר: אני אדגים מבחן מוקרא שסטודנט יושב והמבחן מוקרא לו והוא עונה תשובות.
יעל מלצר: שאני עוקבת אחריה.
יעל מלצר: התוכנות משתפרות משנה לשנה וזה גם לא יקר כל-כך.
יעל מלצר: את המידע הזה צריך להפיץ באיזשהו מקום.
רחל טמיר: לסטודנטים בכלל.
רחל טמיר: היא פיתחה מערכת לקריאת טקסט זמינה לכל סטודנט, בכל חדר בתל-חי.
רחל טמיר: תוכנה נוספת שיש לנו ואנחנו משתמשים בה כבר זמן.
רחל טמיר: זאת תוכנית הקראה, עם ניסיון מאוד טוב שלנו איתה.
רחל טמיר: אנחנו עובדים איתה ברצף.
רחל טמיר: היא קוראת את כל המסך, כל האייקונים.
רחל טמיר: כל דבר שאני אגע בו היא תקרא לי אותו.
רחל טמיר: אני אדגים מבחן מוקרא.
רחל טמיר: לכל משפט יש את ההקראה שלו.
רחל טמיר: סטודנט יכול לעבור בין המשפטים.
רחל טמיר: כל החלקים האלה מוקראים, מעובדים מוכנים למבחנים.
רחל טמיר: בתוך כל מי שעובד במערכת Windows בלי לקנות שום דבר, יש לו בעצם אפשרות להגדיל את הטקסט, להגדיל את כל הדברים האחרים, בלי שום תוכנה.
רחל טמיר: מי שמכיר את הזכוכית המגדלת, היא מובנית בכל מערכת של Windows, מהפשוטה ביותר.
רחל טמיר: כלומר, אני יכולה לעבוד על Word , על כל מערכת שאני צריכה ואני מקבלת הגדלה בגודל שאני מעונינת, בקצב שאני מעונינת ובגודל המסך שאני מעונינת בו.
רחל טמיר: צריך לדעת רק להשתמש בו.
רחל טמיר: אני רוצה להראות פתרון נוסף.
רחל טמיר: יומן קולי, כמו שיש לי את ה-Palm, אנשים שלא יכולים להיות ב-Palm, לא יכולים את האותיות הקטנות לקרוא.
רחל טמיר: אני מדברת והוא עורך לי את יומן הפגישות, בקול.
רחל טמיר: אני יכולה לרשום מספרי הטלפון, והוא מסדר את ספר הטלפונים, אני יכולה לבקש ממנו שם של האדם שיש לי מספר טלפון, הוא מיד קורא לי את המספר.
רחל טמיר: ואם אני מקשרת את זה לסולולרי, הוא מיד מחייג גם את המסר.
רחל טמיר: יש פתרונות, לא יודעים עליהם אולי.
רחל טמיר: יש הרבה אנשים, גם לקויי למידה, שקשה להם עם סדר הא-ב.
רחל טמיר: יש מקלדת, בקלי קלות, במחיר מינימלי, שאני פשוט מסדר אותה לא-ב לפי הסדר.
רחל טמיר: הכל אפשר לעשות, רק צריכים להביא את הטכנולוגיה.
רחל טמיר: לא מספיק להביא את הטכנולוגיות.
רחל טמיר: כל מי שיש לו טכנולוגיה, צריך גם הדרכה קצרה, הוא לא צריך לדעת מחשבים, אבל שיהיה להם איש ברקע, שכל בעיה ירימו טלפון ויפתרו את העניין.
רחל טמיר: ככה אנחנו עובדים.
מל פולישוק-בלוך: בפער הדיגיטלי, פער תפקודי.
מל פולישוק-בלוך: אתמול היתה לנו ישיבה פה בנושא הזה ואנחנו נמשיך לעסוק בזה, כי אכן אנחנו רואים את זה כמטרה החשובה ביותר לצמצום הפערים של האוכלוסיות השונות, כולל אוכלוסייה של אנשים מוגבלים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו חושבים כמוך.
נעמי מורביה: לתל-חי.
נעמי מורביה: אבל איך הילדים האלה לקויי הלמידה חולפים את ארבע שנות התיכון.
נעמי מורביה: בתיכון אין להם את זה.
נעמי מורביה: אין מורה שיהיה מוכן להקריא את השאלות ואין מורה שיהיה מוכן לקבל תשובות בע"פ.
נעמי מורביה: ולא ניתנת תוספת זמן בבחינות והילדים נושרים.
מל פולישוק-בלוך: שאכן צריך את הטכנולוגיה הזאת להעביר לא רק למכללה אלא גם לבתיה"ס.
מל פולישוק-בלוך: צמצום פערים דיגיטליים משמע לתת לכל האוכלוסיות שצריכות את הסיוע מסיבות שונות, לתת להם את האפשרות להשתמש בטכנולוגיה הזאת.
מל פולישוק-בלוך: אחד צריך את זה בגלל שאין לו רגליים, השני בגלל שיש לו ליקויי למידה והשלישי, בגלל שהוא גר בדימונה ולא היתה לו השכלה מתאימה.
מל פולישוק-בלוך: העניין הוא שזה חל על הרבה מאוד אוכלוסיות.
מל פולישוק-בלוך: ואם אני עושה הכללה גסה, אני חושבת שאנחנו מדברים כבר על יותר מ40%- מהאוכלוסייה.
מל פולישוק-בלוך: לכן זה צריך להיות בוודאי בבתיה"ס.
מל פולישוק-בלוך: לדוגמא, פרוייקט של מחשב לכל ילד, הוא בהחלט עונה לצרכים שלנו.
מל פולישוק-בלוך: ואם יהיה מחשב בכיתה ואם יהיה לו מחשב בבית, וכמובן תהיה לו את ההדרכה המתאימה, הוא יוכל לצמצם את הפער מה שהיום הוא לא יכול לעשות.
חוה שלר: יועצים מומחים מתחום השיקום, מרפאות בעיסוק וקלינאי תקשורת 120 מתנדבים טכניים.
חוה שלר: מדובר במהנדסים, הנדסאים, אנשי מחשבים, אנשי אלקטרוניקה.
חוה שלר: ממקומות עבודה כמו, רפא"ל, מל"ם, תעשיה אווירית, יחידות מובחרות בצבא.
חוה שלר: הרבה מאוד מהאנשים האלה ברוב שעות היממה עסוקים ביצירת כלי מלחמה, ובזמן הפנוי הם מייצרים ומפתחים אביזרים עבור נכים.
חוה שלר: התקציב והמימון לפעילות שלנו באה מתמיכות משרדי ממשלה ומתרומות.
חוה שלר: המתנדבים שלנו מפתחים מוצרים.
חוה שלר: במקרה ויש צורך באביזר שלא קיים בשוק לרכישה, או שחייב בהתאמה אישית.
חוה שלר: מדבר בכ400- עבודות בשנה, כאשר כל עבודה לוקחת בממוצע 40 שעות עבודה לפתח.
חוה שלר: המתנדב ילך לבקר בבית ה-hand user המשתמש, ישמע את בקשותיו ואת הצרכים שלו, יראה את הסביבה בה המוצר צריך לפעול ואחרי הפיתוח, הוא יבוא ויתקין את זה בבית הלקוח ויבדוק האם זה עובד.