GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאור: חשוב מאוד שכל הארגונים הרלוונטיים, שחלק מהם יושבים מסביב לשולחן כאן, יצורפו לוועדה.
מיכאל מלכיאור: זה גם יעזור לדברים שציינו קודם נציגי משרד החינוך קודם.
רוני שכטר: דבר ראשון, לפני שאנחנו יוצרים דברים חדשים, צריך לבחון ולראות איך אנחנו מגישים ומתאימים את אותם פרוייקטים שקיימים כבר היום.
יניב לוי: שמי יניב לוי, ואני יו"ר הוועדה המשפטית במועצת התלמידים הארצית.
יניב לוי: אני באתי כדי ללמוד יותר מלהגיד.
יניב לוי: מבחינתנו, לנושא כזה שנוגע לבני נוער תהיה שייכות בסופו של דבר גם לנו.
יניב לוי: ברצוני לציין, שאנחנו נכונים לבוא ולתרום, נשקיע מהמרץ שלנו וניקח חלק פעיל.
יניב לוי: אם נוזמן לוועדה, אני מבטיח לך, אדוני היושב ראש, שעד לכינוסה נגבש עמדה רשמית, נאסוף את כל המידע הדרוש ונוכל לקדם את העניין – לפחות מבחינתנו.
מיכאל מלכיאור: ראשית, אני רוצה להודות לך וזה אפילו מרגש.
מיכאל מלכיאור: בוועדה שלנו יש תמיד בני נוער, ונציגי מועצת התלמידים מוזמנים לוועדה באופן קבוע.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שיש כאן הצעה נפלאה – לשלב בוועדה תלמידים, דרך מועצת התלמידים.
מיכאל מלכיאור: ההתייחסות הלא נכונה לילדים עם צרכים מיוחדים היא דיבור על מסכנים, שיש צורך לעזור להם מתוך חמלה.
מיכאל מלכיאור: אבל לא על כך דובר.
מיכאל מלכיאור: דובר על אוכלוסיה שלא רק יכולה אלא גם מעשירה את כולנו.
מיכאל מלכיאור: השילוב הזה הוא דבר שתורם המון לכלל החברה שלנו.
מיכאל מלכיאור: אם אתם במועצת התלמידים תקחו על עצמכם לעזור למאמצים שנעשים מצד המשרדים הממשלתיים והעמותות השונות – זה דבר נפלא, ואני מודה לך על התרומה הזאת.
יניב לוי: חשוב לי לציין ולהדגיש שאנחנו בנויים על פי עיקרון דמוקרטי, לפיו כל אחד צריך לעבור מספר שלבים כדי להיבחר.
יניב לוי: בנוסף, אני רוצה לציין דבר חשוב מאוד: במועצה הארצית, במועצות המחוזיות, במועצות הבית-ספריות – וחשוב מכך, במועצות העירוניות בהן מדובר ברמה העירונית – יש ילדים עם מוגבלויות וילדים נכים.
יניב לוי: מהבחינה הזאת אנחנו מכסים את הכל.
יניב לוי: יש לנו יותר מ-30 אלף נציגי מועצות ברחבי הארץ – החל מהרמה הבית-ספרית ועד הרמה הארצית – שנוגעים בהכל.
יניב לוי: אנחנו מייצגים את הכל.
יניב לוי: בגלל זה חשוב, שאם אתם תקראו לנו, נבוא ונעזור בשמחה.
חני לוי: שמי חני לוי, מפורום הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
חני לוי: באופן אישי אני אם לשתי בנות עם צרכים מיוחדים, בין היתר בעיות תקשורת, בעיות שמיעה וראיה.
חני לוי: הדוברים הקודמים ציינו את נושא העלויות והנגישות לעמותות השונות שמקיימות את הטיפולים בילדים האלה.
חני לוי: אבל העמותות לא תמיד נגישות לכלל ההורים.
חני לוי: כאן אני רוצה לבוא אל משרד החינוך בטענה ובבקשה.
חני לוי: בכל בתי הספר יש עמדות מחשבים, והם מתהדרים בכך שהילדים מקבלים טיפולים במחשבים, וזה נכון.
חני לוי: אבל הבעיה היא שהטיפולים שהילדים מקבלים הם מעטים מאוד, ולא תמיד על ידי אנשים שמומחים לדבר.
חני לוי: בדרך כלל זו מחנכת הכיתה שיושבת עם הילד כמה רגעים מול המחשב.
חני לוי: זה ממש לא מספיק.
חני לוי: היום הילדים יכולים ליהנות מתוכנות מתקדמות ללימוד קריאה.
חני לוי: עם הבת שלי לא מתחילים בכלל ללמוד קריאה, כי אין אמצעים ללמד אותה.
חני לוי: אני יודעת שיש תוכנות בעזרתן אפשר לעבוד איתה, אבל היום אני לא יכולה להרשות לעצמי להגיע לזה.
חני לוי: באופן אישי, אני אפס מאופס בכל הקשור למחשבים, אבל אני אדם שמתעניין ומעורב, ואני יודעת שזה קיים.
חני לוי: כמוני, רוב ההורים בבית הספר.
חני לוי: צריך שהדברים יגיעו מתוך בית הספר.
חני לוי: כשם שדואגים לילדים שלנו לכסאות גלגלים – זה הרי בא מבית הספר.
חני לוי: באים להורה ואומרים לו: צריך כסא גלגלים לילד, צריך עמידון חדש לילד, נדמה לנו שהילד לא שומע טוב או זקוק למשקפיים מסיבות שונות, ומלווים את ההורים בכל התהליך.
חני לוי: כך גם במחשבים – ההורים זקוקים לליווי.
חני לוי: צריך שזה יבוא מתוך בית הספר, כי עבור רוב ההורים הוא מהווה "אורים ותומים", וזהו מבחינתם המקום שבו הדברים מתחילים ומסתיימים.
חני לוי: בית הספר לא מפנה למשעול או לאלי"ן, למשל – אני אומרת לכם באחריות שלא מפנים.
חני לוי: הורה בא בבקשה, כי הוא רוצה לעשות יותר עבור הילד שלו, ולא מפנים אותו למשעול ואומרים לו שאולי במשעול יוכלו לעזור.
חני לוי: הדברים בדרך כלל הדברים עוברים מפה לאוזן בין ההורים, ובעקבות זאת ההורה מגיע לאלי"ן או לגו'די ויין.
חני לוי: אבל הדברים לא מפורסמים ולא ידועים.
חני לוי: אם יש ילד עיוור והוא בחינוך רגיל – מגיעים אליכם.
חני לוי: אם יש ילד לקוי שמיעה – יש עמותות שעוסקות בנושא.
חני לוי: ילד רב-בעייתי – ואני מייצגת את הרב-בעייתיים – נופל בין הכיסאות בעניין הזה, ובגלל זה בית הספר כל כך חשוב.
חני לוי: דבר נוסף, כשהורה כבר מגיע ומקבל את ההדרכה, העלויות הן אסטרונומיות.
חני לוי: ההורים לא יכולים לעמוד בעלויות.
ראובן סמואל: ראשית, אני רוצה לומר לך שאת אם נפלאה, ושאת לא אפס מאופס אלא אישה לוחמת.
מיכאל מלכיאור: היא אמרה שהיא אפס מאופס רק לגבי המחשבים.
ראובן סמואל: כבוד היושב ראש, הגברת הנפלאה הזאת גרה בירושלים, ואנחנו שומעים את מצוקתה.
ראובן סמואל: אני פונה אליך: אני מרגיש שאנחנו נמצאים במדינה עם אנשים נפלאים ועם עמותות נהדרות שתומכות במדינה שלנו.
ראובן סמואל: אני לא חושב שייעודה של מדינה הוא שיקומו עמותות ויתמכו בה.
ראובן סמואל: אני מצדיע לאלי"ן ולמשעול, אבל אני רוצה את משעול כחלק ממערכת של מדינת ישראל, שנותנת פיתרון ממלכתי לילדים.
מיכאל מלכיאור: בשביל זה צריך לבחור ממשלה חדשה, ועל כך נדבר בפעם אחרת.
מל פולישוק-בלוך: זה לא התחיל עכשיו, זה כך כל הזמן.
מל פולישוק-בלוך: מתי הקימו את אקי"ם?
ראובן סמואל: לפני 52 שנה.
ראובן סמואל: כבודו, אני רוצה להוסיף למה שנאמר על ידך קודם.
ראובן סמואל: אתה דברת על מיפוי צרכים.
ראובן סמואל: כאשר משרד החינוך באמצעות הוועדה שלו יסיים את מיפוי הצרכים, זה לא מבטיח שיש תשתיות.
ראובן סמואל: בשלב זה נקים ועדה שתבדוק אפשרויות להפעיל את הצרכים.
ראובן סמואל: שתקום ועדה גדולה שתתן מענה לצרכים, לתשתיות, לפתרונות – וחשוב מכל: לפתרונות המשך עתידיים.
ראובן סמואל: כי שמענו כאן בוועדה שאנחנו נותנים פתרונות לילדים, ובגיל 21 הם הולכים וכל מה שהיה להם נעלם.
ראובן סמואל: אין להם שום גיבוי מאחוריהם.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מציעים את אותו הדבר.
מיכאל מלכיאור: ככל שהטכנולוגיה מתקדמת יותר, הילדים עם הצרכים המיוחדים יכולים להיעזר יותר.
ראובן סמואל: ההנחיות לעבודה צריכות לכלול הכל, כולל העתיד.
ראובן סמואל: למרות שאנחנו נפסיק לפעול באיזשהו שלב, מישהו יצטרך להמשיך בכך.
ג'ודי ויין: ארחיב את הנקודה הזאת ובנוסף אתייחס בקצרה לדברים שחני אמרה.
ג'ודי ויין: אני חושבת שההתמקדות בנושאי משרד החינוך בלבד חשובה, אבל מדובר בהרבה מעבר לכך.
ג'ודי ויין: אם אנחנו מדברים על ילדים עם צרכים תקשורתיים, התקשורת לא מסתיימת בסוף יום הלימודים.
ג'ודי ויין: אנחנו צריכים לחשוב איך לתת לילדים מענה ליכולות תקשורתיות בכל שעות היום.
חני לוי: דיברתי על הכוונת ההורים, ועל כך שצריך להתחיל מבית הספר.
ג'ודי ויין: אני לא שוללת את זה, אבל אני חושבת שהאופק שלנו צריך להיות מעבר למשרד החינוך.
ג'ודי ויין: התקשורת היא בעצם בסיס ההתפתחות של הילד בכל התחומים – בלי תקשורת אין לילד כלום: אין לו יכולת להתפתח קוגניטיבית, שפתית ונפשית.
ג'ודי ויין: במענה לדברים שהעלית, העלויות במשעול יקרות – כל הציוד יקר, וזו בעיה.
ג'ודי ויין: אין מענה ממשלתי להערכות כאלה – במשעול, באלי"ן ובכל מקום אחר.
ג'ודי ויין: אנחנו כאגודת אייזק הגשנו בקשה למשרד הבריאות להכללת תקשורת תומכת בסל השירותים של משרד הבריאות, ואמרו לנו שאגודה התנדבותית לא יכולה לבקש את זה.
ג'ודי ויין: מזה כמה שנים רצופות משעול מגיש בקשה לכלול את השירות ואת הציוד בסל השירותים.
ג'ודי ויין: בכל שנה מתקבלת תשובה שלילית.
ג'ודי ויין: אנחנו קצת נאיביות, וממשיכות להגיש את הבקשה בכל שנה, אבל זה צריך להיות הרבה יותר רחב מתחום הטיפול של משרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: ברור שזה רחב יותר ממשרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: אמרנו שמשרד החינוך יהיה מי שיוביל את המהלך.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שטבעי לבחור במשרד החינוך.
מיכאל מלכיאור: ברור שמשרד האוצר מהווה מרכיב מרכזי מאוד בעניין.
מיכאל מלכיאור: אני רואה שנציג משרד האוצר יושב ורושם כל דבר שנאמר כאן, ואני בטוח שהדברים יגיעו בחזרה עם פתרונות.
מל פולישוק-בלוך: ממשלת ישראל הקימה בהחלטת ממשלה ועדה לאומית לטכנולוגיית חברת המידע.
מל פולישוק-בלוך: בוועדה הזאת יש ועדה נוספת שנקראת "צמצום הפער הדיגיטלי".
מל פולישוק-בלוך: כשאנחנו מדברים על צמצום הפער הדיגיטלי, זה יכול להיות ילד שיש לו מחשב וילד שאין לו מחשב, ילד שיש לו מוגבלות וילד שאין לו מוגבלות.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, הפער הדיגיטלי נובע גם מפער תפקודי.
מל פולישוק-בלוך: לכן, אותה ועדה יכולה לשים את הדגש על הנושאים האלה.
מל פולישוק-בלוך: אותה ועדה – שיכולה בהחלט לקום במשרד החינוך ובוודאי לא תהיה מורכבת רק מאנשי משרד החינוך--
רוני דיין: רוני: היא לא יכולה להיות מנותקת.
מל פולישוק-בלוך: אני עונה לדברים שנאמרו עכשיו.
מל פולישוק-בלוך: היא צריכה לשמוע את כולם.
מל פולישוק-בלוך: היא לא חייבת לכלול את כולם, אבל היא צריכה בוודאי לשמוע את כולם, לקיים סריקה לגבי כל מה שקיים בארץ ואולי גם בעולם – אפשר גם ללמוד מאחרים שפיתחו דברים טובים מאוד – ורק אחר כך להציע את ההצעות שלה.
שלומית גרוסמן: רציתי לפנות אליכם, יושבי ראש הוועדה, לבקש בצורה מפורשת לאותו גוף במשרד החינוך שהנכם קוראים לו לבנות ועדה ממשלתית, לשתף את: נציגי הדורות הבאים – הצעירים ממועצת התלמידים; נציג ההורים – אנשי השטח הממשיים שיכולים להציג את הכאב ההורי ואת הצרכים האמיתיים שיש בשטח; נציגי העמותות למיניהם – האנשים שעושים, הבאים מהאינטראקציה הישירה עם אותם גופים.
שלומית גרוסמן: בראיית הדורות הבאים, אני חושבת שנדרשת אמירה מפורשת שלכם לכך שאותה ועדה תבנה חזון ואופק עתידי – איך הם רואים את הדורות הבאים שיהיו בעלי צרכים מיוחדים, איזה מענה מתכוונת הוועדה הזאת לתת לדורות הבאים.
שלומית גרוסמן: כלומר, איך ההחלטה שלהם היום תהיה מונחית בעוד חמש או שש שנים.
שלומית גרוסמן: כי אם אותם ילדים לא יקבלו את הצרכים המינימליים הנדרשים, הם יהיו הנוער בסיכון העתידי.
שלומית גרוסמן: לכן, הנציגות של הביטוח הלאומי כן היתה צריכה להיות כאן.
מיכאל מלכיאור: יש כאן נציג.
מיכאל מלכיאור: ההמלצות הללו נשמעות כהמלצות הגיוניות מאוד, ואני מקווה שאתם במשרד החינוך רושמים את כל ההמלצות לגבי הגורמים שצריכים להיות מצורפים לעבודה הדחופה היום ולבניית החזון העתידי.
מיכאל מלכיאור: זה רלוונטי מאוד.
מיכל דראל: כנציגת משרד החינוך ואחראית על נושא התקשוב בבתי הספר של החינוך המיוחד, אני רוצה לומר שנעשית עבודה נפלאה בתחום בתי הספר שלנו בשילוב תקשוב.
מיכל דראל: אם את מדברת על כך שמורה יושבת עם תלמידה – זהו תפקידה של המורה.
מיכל דראל: בהשתלמויות שלנו אנחנו מכשירים, ואנחנו חושבים שמי שצריך לעבוד עם התלמידים גם בחדר המחשבים הם המורים עצמם – לקשר את זה לתוך החומר הנלמד.
חני לוי: אבל בעשר הדקות השבועיות בהן היא יושבת אתה – כי זה הזמן שיש לה – אי אפשר ללמוד.
חני לוי: היא עדיין בשלבים בהם היא מגששת עם הילדה.
חני לוי: וזה לא רק עם הילדה שלי – הבאתי את המקרה כדוגמה.
מיכל דראל: אני רוצה לומר לך שאפשר.
מיכל דראל: מתוך ניסיון ומתוך התנסות, כמישהי שגם עובדת בפועל בבית ספר – יש תלמידים שיושבים ועובדים בחדרי מחשבים, רוכשים לומדות חדשות ועובדים בפרוייקטים וביוזמות מאוד יפות עליהם אנחנו עובדים אתם, גם בנושא התקשורת והחונכות שהוזכרו כאן.
מל פולישוק-בלוך: כמה שעות ביום חדר המחשבים סגור?
מיכל דראל: חדר המחשבים פתוח כל היום, בכל שעות הפעילות של בית הספר.
מיכל דראל: כשבית הספר עובד עד חמש – חדר המחשבים פתוח עד חמש, גם בפעילות אחר הצהריים.
מיכל דראל: אם הוא פתוח עד השעה שתיים – חדר המחשבים פתוח עד השנה שתיים.
מיכל דראל: חדר המחשבים פתוח במשך כל שעות היום.
מל פולישוק-בלוך: זה נשמע יותר מדי טוב.
מיכאל מלכיאור: אני מניח שזה מיושם בצורה שונה.
מיכאל מלכיאור: את שומעת אם – ואני די משוכנע שהיא עומדת על הדברים – והיא עומדת מול קיר, כי הילדה שלה לא מקבלת.
חני לוי: אני מוכרחה להגיב על הדברים – זה מעבר לילדה שלי.
חני לוי: אני רוצה להבהיר, וכנראה לא חידדתי את זה מספיק.
חני לוי: כשמדובר בילד שהוא בלאו הכי מדבר ומבין, כשהוא בלאו הכי ברמה קוגניטיבית גבוהה והוא שומע – זה נכון.
חני לוי: יש להם נגישות למחשב, הם מגיעים למחשב והם מסוגלים לעשות את זה.
חני לוי: מה קורה עם ילד כמו הילדה שלי, וכמו רוב הילדים בבית הספר שבו לומדת הילדה שלי, שלא מסוגלים קוגניטיבית ומבחינת היכולות המוטוריות והחושיות שלהם להגיע בצורה עצמאית לחדר המחשבים?
חני לוי: הם גם לא מסוגלים ללמוד, ובבית אין להם את האפשרות – לא הטכנית ולא דרך ההורים שיכולים ללמד אותם להשתמש במחשב ולהיות נגישים אליו.
חני לוי: הילדים האלה צריכים עבודה.
חני לוי: העבודה לא יכולה להיעשות בעשר דקות בשבוע או ברבע שעה.
חני לוי: המחנכת עצמה צריכה מישהו שידריך אותה לתוכנות מתקדמות יותר, אותן אין היום ברוב בתי הספר.
חני לוי: היא צריכה הכוונה אל הבעיות של הילדה – להתאים את התוכנות ספציפית.
חני לוי: זה שיושבים אתה עשר דקות ומשחקים אתה בתוכנות מגע – זה בעצם משחקים, הם משחקים במחשב.
חני לוי: מזה לא מגיעים למצב של לימוד, ואת זה ניסיתי לחדד.
חני לוי: אפשר להגיע איתה למצב שבו היא תוכל – ויש לה את היכולת הקוגניטיבית, אבל צריך עזרים וצריך אדם שינחה ויהיה נגיש לתוכנות מתקדמות ולאביזרים מתקדמים.
חני לוי: למרות שזה לא הנושא, המקרה הספיציפי של הבת שלי מהווה דוגמה מצויינת.
חני לוי: בגל מכלול הבעיות שיש לה, המחשב הוא כלי עזר מצויין, כי היא רואה הכי טוב כאשר היא ממוקדת.
חני לוי: אבל צריך שתהיה לנו נגישות לתוכנות המיוחדות.
חני לוי: אנחנו צריכים שזה יבוא מבית הספר.
מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לכם, נציגי משרד החינוך, לעשות בדק בית בתחום הזה.
מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאין ניצול מלא של חדרי המחשבים בבתי הספר.
מל פולישוק-בלוך: כדאי לבדוק את העניין.
מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שדווקא אחרי שעות הלימודים ילדה כזאת יכולה להישאר עוד שעה או שעתיים עם מדריך מיוחד – אולי גם עם האמא שלה – כדי שיתנו לה אקסטרה.
מל פולישוק-בלוך: מכל מה שאני ראיתי בחדרי מחשב בכמה ערים, אני אומרת לך בוודאות שאין ניצול של 100% של חדרי מחשבים.
מל פולישוק-בלוך: החדר הזה היה צריך לעבוד משמונה עד שמונה לפחות, אם לא יותר.
מל פולישוק-בלוך: יש כאן צרכים מיוחדים – תבדקו את עצמכם.
מיכל דראל: יש ועדה משותפת לביטוח הלאומי, אשלים ומשרד החינוך – שהחזון שלה הוא מחשב לכל ילד.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו מכירים את כל התוכניות האלה, אבל בדיוק את כל זה צריך לחבר יחד.
דינה לבל: שמי דינה לבל, ואני מהאקדמיה.
מל פולישוק-בלוך: את יכולה להגיד שאת דוקטור.
קריאה: את מצטנעת.
דינה לבל: רוב השנים המקצועיות שלי עברו עליי בארצות הברית, כפרופסור באוניברסיטת הרוורד.
דינה לבל: הייתי מעורה מאוד בשלבים הראשונים של החקיקות ובכל הדברים שהיו קשורים לחינוך המיוחד.
דינה לבל: הקטע שאני מתייחסת אליו הוא הטכנולוגיה בחינוך המיוחד.
דינה לבל: כאיש האקדמיה, אני מסתכלת על השלבים שנעשים בארצות הברית, ומשווה למה שקורה כאן.
דינה לבל: תחילת החקיקה וההתייחסות הממשלתית היתה שילוב ילדים חריגים בבתי הספר.
דינה לבל: השלב השני היה נגישות וחוקי נגישות.
דינה לבל: השלב השלישי היה assisting technology, לפני שלוש שנים יצא section 508, עליו דיברנו עליו בוועדת המדע, שמחייב שימוש בטכנולגיה בבתי הספר, בעבודה ובכל המקומות.
דינה לבל: בשנת 2001 התחילו לעבוד על שינוי הקוריקולום בבתי הספר, לפיו לא רק המבנים יהיו נגישים לילדים אלא הקוריקולום עצמו יהיה נגיש לילדים בכל רמות הבעיות.
דינה לבל: הדבר השלישי והאחרון שעובדים עליו עכשיו הוא נושא ה-universal design, אליו התייחסו כאן בוועדה.
דינה לבל: "יוניברסל דיזיין" אין פירושו רק הפיכת הקוריקולום, המדרכות או הבתים לנגישים, אלא לבנות מההתחלה, עם מחשבה שהכל יהיה נגיש לכולם.
דינה לבל: אני רוצה להתייחס לחלק הזה.
דינה לבל: זה אומנם אקדמי, אבל אני חושבת שאנחנו נמצאים להבנתי בשלב של הנגישות ובהתחלה של assisting technology, שזהו נושא שדנו בו בארצות הברית לפני 15 שנה ו-20 שנה.
דינה לבל: זאת אומרת, שאנחנו מגדילים כאן פערים.
דינה לבל: אנחנו הולכים לפי אותם השלבים, ועד שנגיע ליוניברסל דיזיין יעברו 10-15 שנה, ובינתיים האינטרנט מתפתח והרבה דברים מתפתחים.
דינה לבל: אם עכשיו לא נחוקק חוקים שמחייבים את כולם להפוך אותם נגישים לכולם, הפער יתרחב.
דינה לבל: לכן אני מציעה לעבוד במקביל על צרכים היומיומיים, וגם על הצרכים של הקטנת הפער - היוניברסל דיזיין.
דינה לבל: זה הכרחי לגבינו, כי אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את השנים האלה ואת הפער הגדול.
דינה לבל: הסטודנטים שלי עורכים מחקר: הם עברו ובדקו גני שעשועים.
דינה לבל: אנחנו יודעים שגני שעשועים חשובים לפיתוח הילד.
דינה לבל: גני השעשועים בארץ, מלבד פארק איזי שפירא שפותח פארק נגיש, לא נגישים לילדים.
דינה לבל: הגנים האלה חייבים להיות נגישים, והאינטרנט חייב להיות נגיש.
דינה לבל: אנחנו צריכים במקביל להתחיל מהסוף, מהמקום שבו ארצות הברית נמצאת כיום.
סילביה טסלר-לזוביק: יש הצעת חוק מאוד מרחיקת לכת לגבי הנגישות, שמתייחסת לכל הנושאים עליהם דיברת.
סילביה טסלר-לזוביק: צריך רק שהיא תעבור.
מיכאל מלכיאור: משרד האוצר, בבקשה:
יוסי יעקובי: לגבי מה שעלה לגבי נושא ההורים, אני חושב שאנשי שי"ל – שירות יעוץ לאזרח – במשרד העבודה והרווחה נותנים שם מענה.
יוסי יעקובי: אם יש דברים מיוחדים לאותה אוכלוסיה, אני בהחלט מוכן לבדוק את הנושא הזה עם אנשי שי"ל, כיון שהם חיים את הנושא הזה בצורה נכונה ופתוחה מאוד במסגרת האתר שלהם ובמסגרת האנשים שעובדים שם.
יוסי יעקובי: לגבי איגוד האינטרנט, אנחנו עובדים עם ד"ר אמיר עציוני, וגם הבוקר דיברתי אתו.
יוסי יעקובי: בחלק מהתקצוב שעומד לנו במסגרת משרד האוצר בפרוייקטים שנשאלתי עליהם, ובסקר שנעשה ביוזמתו של איציק כהן, סגן החשב הכללי ויו"ר הוועדה הלאומית לטכנולוגיית המידע, אין היום מענה נכון וטוב לצרכיהם של אנשים בעלי מוגבלויות.
יוסי יעקובי: השנה ישנה כוונה לשלב ולפתח אתרים ב-xml, מתוך מטרה לתת את המענה הנכון מבחינת האפשרויות של צורה, גודל ותכנים לאנשים בעלי מוגבלויות.
יוסי יעקובי: יש גם כוונה לשלב xml to speech, שיאפשר גם הוא לאנשים בעלי מוגבלויות לשמוע את התכנים שבאתרים.
יוסי יעקובי: לכן, יש תקצוב לזה השנה, ויש לנו כוונה להוביל את זה.
יוסי יעקובי: לגבי נושא הוועדה שתקום במשרד החינוך שהעלה אדוני היושב ראש.
יוסי יעקובי: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה להיות חלק מהוועדה הלאומית לטכנולוגית חברת המידע, שחברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך חברה בכירה בה, מכיון שהיא כוללת את כל האנשים שמובילים עם העמותות המובילות.
יוסי יעקובי: מתוך המרכזים שמוקמים על ידי פרוייקט להבה, יש תמיד בדיקה שאותם מרכזים הוקמו מתוך מגמה שתהיה אפשרות של נגישות לאנשים עם מוגבלויות.
רוני שכטר: פיזית – כולם נגישים.
יוסי יעקובי: פיזית, אני בהחלט מדגיש.
יוסי יעקובי: אנחנו מודעים לכך ואנחנו מקפידים על כך.
יוסי יעקובי: נכון הוא שמבחינת התוכנות ומבחינת צוות המידענים שיכולים לתת מענה לצרכים של הילדים והנוער עצמו ולהורים – בהחלט צריך לשים על כך יותר דגש.
יוסי יעקובי: הוועדה המיוחדת תגיש את המלצותיה בפרק הזמן שנקבע.
קריאה: מה פרק הזמן?
יוסי יעקובי: כחודשיים.
גילה זיידל: התלמידים בעלי צרכים מיוחדים צריכים להיות מיוצגים גם הם בוועדה, ולא רק תלמידים רגילים.
מיכאל מלכיאור: אני חושב שהסיכום מקובל על כולנו, ואני מודה על הדיון הענייני.
מיכאל מלכיאור: למרות ששמענו גם על חצי הכוס המלאה, אנחנו בהחלט חייבים למלא את הכוס כולה, כי הפער הולך ומתרחב.
מיכאל מלכיאור: יש לנו כאן כלי כל כך נפלא שיכול לצמצם פערים, אבל צריך להשקיע בזה.
מיכאל מלכיאור: זה לא צריך להיות רבע שעה בשבוע.
מיכאל מלכיאור: אם לא נותנים לנושא את התקצוב, את כוח האדם, את החזון ואת האמצעים, נישאר רק עם ההשגים היפים עליהם שמענו, אבל לא נוכל לעשות שינוי אמיתי בתחום.
דרור ארם: ההסדרים המשלימים בחוק הם מרשם הגורמים הרשמיים שנועד לתת תשקיף ליצירת חתימה מאושרת, דרישות טכנולוגיות שמחדדות את ההבחנה בין חתימה רגילה לחתימה מאובטחת, חלוקת הסיכונים והליכי אישור לטכנולוגיות.
דרור ארם: אלו ההסדרים המשלימים שתומכים בהסדרים העיקריים.
דרור ארם: סמכויות הרשם מחולקות לשתי סמכויות עיקריות.
דרור ארם: הסמכות העיקרית שהם גורמים מאשרים לפיקוח על פעילותם על מנת לוודא כי באמת מדובר בגורמים מהימנים, עמידה בדרישות החוק והתקנות.
דרור ארם: הסמכותה שניה היא הליך של אישור טכנולוגיות לחתימה אלקטרונית מאובטחת שזה הליך שנועד לתת הכרה לפרמטרים שהזכרנו קודם, פרמטרים טכנולוגיים ואבטחתיים, איזה שהיא הכרה מוסמכת כדי לתת וודאות.
דרור ארם: הסמכות הנוספת היא הליך של אישור טכנולוגיות להפקת חתימה אלקטרונית מאובטחת, כיום אנחנו מחלקים את זה לשני שלבים שזה מקביל גם למה שקורה באירופה מבחינת אישור טכנולוגיות.
דרור ארם: השלב הראשון הוא הליך של בדיקת הטכנולוגיה ע"י מעבדה שמוסמכת שמתאימה לבדוק את התקן הרלוונטי, המעבדה בודקת ונותנת איזה שהיא תעודה על התאמת הטכנולוגיה.
דרור ארם: בשלב השני מוגשת לרשם בקשה בצירוף התוצאות והוא אחראי לבדוק את תקפותן של התוצאות ולבדוק אם הן עומדות בדרישות.
דרור ארם: כיום אנחנו מבצעים את הבדיקות האלה בהתייעצות עם הרשות הלאומית להסמכת מעבדות.
מיכאל איתן: למשל בממשלה מה נעשה, זה גורם שיכול לעודד פעילות כזאת, אם יש תקנות בבנק ישראל שצריך לשנות, שהבנקים יתחילו כמה שיותר להיות מעורבים, בסוף זה יגיע גם לחתימה.
מיכאל איתן: האם מתחום העסקים יש איזה שהיא קובלנה שהמגבלות שקבע הפיקוח על הבנקים מונעות את התפתחות העסקים באינטרנט.
מיכאל איתן: אין קובלנה כזאת.
חיים רבייה: גם אם יורידו את החסם הזה זה לא אומר שעכשיו הכל ורוד, בשום פנים ואופן לא, הבנקים יהיו חייבים לעשות את זה באישור בנק ישראל.
חיים רבייה: החסם הזה הוא לא עומד בפני איזה קטסטרופה, הוא לא המחסום בפני קטסטרופה, תורידו אותו, בנק ישראל או שיתבקש לאשר או שלא יתבקש לאשר אבל בואו נאפשר את זה.
בועז דולב: לגבי הממשלה, אנחנו בחודש שעבר הודענו שיש זוכים למרכז גורמים מאשרים לממשלה, מכרז חשב כללי שהממשלה הוציאה, חברת קומסיין וחברת סקריונט שהם הגורמים המאשרים הקיימים היום נכנסו לרשימה, כולם אושרו ויש לזה משמעות.
בועז דולב: אני רוצה להגיד מילת תודה אחת למשרד המשפטים ולצוות של טנה, לטנה, לדרור ולעמית הם עושים עבודה מדהימה וגם ההבנה הטכנולוגית שלהם עולה והגיעה לרמה שמבחינתי הם יכולים לעבוד כרגע בצוות מערכות מידע של הממשלה.
אופיר פינס-פז: אני רוצה להתנצל בשמה של יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, שעקב מחלה נבצר ממנה להשתתף בדיון.
אופיר פינס-פז: אני מאחל לה רפואה שלמה ומהירה.
אופיר פינס-פז: אני רוצה להודות לכול האורחים שהגיעו לישיבה לציון שנה לאסון מעבורת החלל "קולומביה" והשלכות האסון הזה על חקר החלל וההתנהגות הישראלית בהקשר הגלובלי.
אופיר פינס-פז: הציבור הישראלי כולו הזדעזע, הייתי אומר שאפילו עבר טראומה, בהקשר זה, משום שאילן רמון, זכרונו לברכה, השתתף כאסטרונאוט הישראלי הראשון בחלל והרגשנו כאילו כל אחד ואחד מאתנו נמצא על מעבורת החלל.
אופיר פינס-פז: עקבנו אחריו, אחר ההכנות שלו, עקבנו אחר השהייה שלו, היינו צמודים למקלטי הטלוויזיה גם לקראת הנחיתה וכשהעניין הסתיים באסון הרגשנו כאילו נלקח מישהו מהמשפחה שלנו, כי הרגשנו אליו קשר בלתי אמצעי וחזק.
אופיר פינס-פז: אין ספק שמדובר באסון כואב וכבד, בטראומה של ממש.
אופיר פינס-פז: האסון הזה נחקר על-ידי הגורמים האמריקנים והתקבלו המסקנות כפי שהיו.
אופיר פינס-פז: אני לא רוצה להרחיב בעניין הזה, אולי אחרים שמבינים יותר בחקר החלל יכולים לנתח מה הביא לאסון, אם באמת המעטפת שהשתבשה בהמראה היא שהביאה לאסון בנחיתת המעבורת.
אופיר פינס-פז: אני בוודאי לא יכול לשפוט.
אופיר פינס-פז: אנחנו רוצים לקוות שהאסון הזה, עם כל הצער הנורא שבו, לא יגרום לכך שישראל תתנתק מהמדע ומהמחקר בחלל.
אופיר פינס-פז: הבהרנו את זה הבהר היטב לרשויות האמריקניות וגם לדרגים הפוליטיים בארצות הברית.
אופיר פינס-פז: לפי מיטב הבנתי גם קיבלנו הבטחה שנמשיך להיות מעורבים בחקר החלל באמצעות ארצות-הברית.
אופיר פינס-פז: אני מבין שארצות-הברית תקבל בברכה שליחת אסטרונאוט ישראלי נוסף לחלל באמצעותה.
אופיר פינס-פז: קראתי השבוע ראיון עם בנו של אילן רמון, זכרונו לברכה, שהביע שאיפה להיות אסטרונאוט בחלל.
אופיר פינס-פז: זה בהחלט מעורר הערכה.
אופיר פינס-פז: בכלל, הדרך שבה המשפחה קיבלה את האסון הכבד הזה מעוררת התפעלות.
אופיר פינס-פז: אין לנו אלא להתנחם בכך שחקר החלל יימשך.
אופיר פינס-פז: נחכה לראות מה קורה במאדים, ימצאו מים או לא, או שימצאו רק שרידים של מים.
אופיר פינס-פז: בכל מקרה, אני מקווה מאוד שישראל תמשיך להיות שותפה, אומנם זוטרה, אבל שותפה לחקר החלל.
אופיר פינס-פז: כאמור, חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך הכינה את הישיבה הזאת.
אופיר פינס-פז: בפתח הישיבה אני מבקש לקרוא את דברי הפתיחה שלה, כפי שהעבירה לי אותם.
אופיר פינס-פז: היא כותבת כך: "מן החלל נראית ישראל קטנה ומקסימה", כך הזכיר לנו אילן רמון, זכרונו לברכה, מסיפון ה"קולומביה".
אופיר פינס-פז: בעינינו היה זה אך טבעי שאיש מקסים זה יעניק לנו מבט על עצמנו מנקודת מבט שונה ומאוד לא יום-יומית.
אופיר פינס-פז: אין פלא שאיש זה נבחר לייצג את ישראל כאסטרונאוט הישראלי הראשון.
אופיר פינס-פז: לא מפתיע שבקלות רבה הוא חיבר את כל פלגי הארץ הזאת, שהצית בישראלים את רוח התעוזה, הסקרנות והדמיון, שהפך את כולנו לחובבי חלל ומדענים בפוטנציה.
אופיר פינס-פז: לא מפתיע, משום שאילן רמון, עם ההיסטוריה שלו כבן לניצולי שואה או כטייס קרב, המקצועיות והרצינות שהפגין בעת שירותו על ספינת החלל, או אפילו רק חיוכו הנבוך והמבויש, אילן רמון היה לאדם שתאם בעיני רוחנו לאותו ישראלי אידיאלי, שכל כך כל להזדהות עימו, לאיש שאנו מחפשים סביבנו יום-יום ולרוב מתקשים למצוא.
אופיר פינס-פז: אילן רמון הזכיר לנו את הטוב שבנו: את האומץ לעמוד בפני אתגרים, את היצירתיות וההתלהבות שבעבודה המדעית, וגם את אהבת האדם - ולו בשיר שבחר או בגעגועים ששלח לאישתו ולילדיו.
אופיר פינס-פז: "עבורי, כנציגת ציבור, אילן רמון הוא גם דוגמה ומופת, איש מקצוע מיומן העושה מלאכתו באחריות ובחריצות, ובאותה עת הוא גם רגיש לרגשות הציבור וער לעובדה שהוא מייצג את כלל אזרחי המדינה.
אופיר פינס-פז: הדבר התבטא היטב בחפצים שבחר לקחת עמו אל החלל.
אופיר פינס-פז: "ישיבה זו של ועדת המדע והטכנולוגיה נועדה להעלות על נס את זכרו של אילן רמון, אך בה בעת לשפוך אור ולחשוף בפני הציבור ונציגיו את כל המערכת המדעית והטכנולוגית העוסקת בפעילות החלל בישראל.
אופיר פינס-פז: פעילות ענפה זו, הכוללת מחקרים תיאורטיים וניסויי מעבדה, תצפיות אסטרונומיות ומדידות אטמוספיריות, פיתוחים אופטיים ושכלולים הנדסיים, בניית לוויינים ושיגורי רקטות, מדהימה בהיקפה הרחב ובתוצאותיה האיכותיות, אבל היא רק קצה הקרחון למה שעוד נכון לנו.
אופיר פינס-פז: אם רק נעז לחרוג מהבלתי אפשרי של היום אל המציאות של המחר ונשקיע בנושא החלל את המשאבים הראויים, כי אז אילן רמון, זכרונו לברכה, יהיה שם ראשון ברשימה ארוכה של הישגים.
אופיר פינס-פז: "מדעי החלל אינם נשארים נחלתם הבלעדית של העוסקים במדעים פלנטריים.
אופיר פינס-פז: אם נתייחס לדוגמה האמריקנית נראה כיצד השקעה בהנדסת חלל ובחקר החלל הפכה את האומה האמריקנית למעצמה טכנולוגית עשירה, שמטיבה עם בניה בשלל נושאים שנגזרו מנושא החלל אל תחומים רבים נוספים, כמו מחשוב, תקשורת, רפואה ועוד.
אופיר פינס-פז: "עלינו, בכנסת ובמשרדי הממשלה, לנצל את המומנטום שהעניק לנו אילן רמון, ולהשקיע גם בחינוך, לילדים ולקהל הרחב, ולחזק את הקשר שבין האקדמיה לבין בתעשייה ולהרחיב את שיתוף הפעולה עם בעלות בריתנו וגם עם שכנותינו.
אופיר פינס-פז: "בהקשר זה, ברצוני לסיים דווקא בציטוט של האסטרונאוט הסעודי הראשון, שהצטרף לטיסת המעבורת ב-1985: 'ביום הראשון, הצבענו כולנו על ארצותינו השונות, ביום השני הצבענו על היבשות שמהן באנו, ביום השלישי כבר היה ברור לכולנו שכדור הארץ הוא אחד ויחיד'.
אופיר פינס-פז: כך שגם תקוות השלום מהדהדת מחקר החלל, ולו נרוויח רק זאת מהשקעה בפעילות החלל, דיינו".
אופיר פינס-פז: תודה לחברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך.
אופיר פינס-פז: אני מבקש להודות גם לחברי הכנסת שהצטרפו אלינו.
אופיר פינס-פז: שר המדע יצטרף במהלך הדיון.