GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי ון-זוהרן:
אם אפשר להמשיך להקטין את המימדים לעשר ננו-מטר, יש נושא ממש מרתק בתחום הביו-טכנולוגיה של זיהוי של מולקולה בודדת.
יוסי ון-זוהרן:
זה שיטות של אימונולוגיה.
יוסי ון-זוהרן:
יש את המולקולה, אתה מייצר מולקולה אנטי, זה כמו מפתח ומנעול, ובעצם באופן מאוד סלקטיבי המולקולה הזאת מזוהה על ידי הרצפטור הזה.
יוסי ון-זוהרן:
כל האימונולוגיה בנויה על זה בטבע.
יוסי ון-זוהרן:
בעשר השנים האחרונות מדענים מנסים לעשות חיקוי לבנות כל מיני חיישנים.
יוסי ון-זוהרן:
בטכנולוגיה הזאת ניתן לעשות מבנים, באופן מלאכותי, לכתוב אותם אחד על יד השני.
יוסי ון-זוהרן:
היום בשביל לעשות זאת זה מאוד כבד ויקר.
יוסי ון-זוהרן:
פה אתה יכול לייצר את זה.
יוסי ון-זוהרן:
זה יכול לגרום למהפך עוד יותר גדול.
מל פולישוק-בלוך:
פיתוחים ורעיונות, ואיפה שאנחנו הולכים, אנחנו מסיירים המון בטכניון, במכון וייצמן, אנחנו בכל מקום שומעים איזה ניסים ונפלאות עושים פה, הראש היהודי ממציא פטנטים נאמר באיזה מקום, וכל מה שנשאר לנו זה באמת להעלות את זה בעוד כמה דרגות למעלה, ושוב אני חוזרת לכסף.
יוסי ון-זוהרן:
לפני ההתחלה, כל תהליך התכנית ,ואנשים כשהם מדברים, דרך אגב נפגשתי עם מייק רופיו, מננו-טכנולוגיה, איש שהוביל את התכנית של ננו-טכנולוגיה ב-NSF, נפגשתי איתו כשהוא התחיל את זה, ואני מכיר את האנשים ב-NSF.
יוסי ון-זוהרן:
כשהם שמעו את התוצאות של התכנית הקטנה פה העיניים שלהם יוצאות.
יוסי ון-זוהרן:
אבל שם, באירופה ובאמריקה הם מגדירים הרבה פחות ממה שיש לנו.
יוסי ון-זוהרן:
והיום אנחנו חותכים וחותכים.
יוסי ון-זוהרן:
וישנו היום מצב שיש פרוייקטים ממש אדירים, שהולכים לגנוב אותם, וחותכים אותם, ועוד פעם חותכים אותם.
יוסי ון-זוהרן:
זה עושה פשוט צחוק מהמדענים.
מל פולישוק-בלוך:
הופכים את זה לנושא מרכזי.
מל פולישוק-בלוך:
לפני שנסיים אני רוצה לדעת אם יש מישהו מהנוכחים שרוצה להתייחס לדברים שנאמרו.
דוד נבו:
הערכתי את דבריך ואת החשיבות שאתה וגם יושבת ראש הוועדה מייחסים לחשיבות ההון האנושי.
דוד נבו:
כמחנך אני מאוד מזדהה עם זה.
דוד נבו:
הייתי רוצה גם להזדהות עם דבריך בהיבט של חוקר חינוך, גם במישור האישי וגם כמי שמופקד על המחקר במשרד החינוך.
דוד נבו:
לכן השאלה שלי, כשאתה תופס את תפקיד משרד המדע האם תחת משרד המדע אתה רואה גם את מדעי החברה ומדעי הרוח כחלק מהמדע שיש להם חשיבות, יש ועדה של מדעי החברה שהוקמה בשנה שעברה, איך אתה רואה את זה בתפיסה שלך.
אליעזר זנדברג:
הפעילות שלה היה די מצומצם, הבנתי שגם לא היה לה ביקוש יותר מידי גדול מצד משרדי הממשלה השונים.
אליעזר זנדברג:
הנושא היה מאוד חשוב וכבד.
אליעזר זנדברג:
אתה יודע, כשיש אתה יכול לחלק הרבה, וכשאין אתה חושב איפה אתה יכול להוריד במקומות שמעריכים ורוצים את מה שתעשה.
אליעזר זנדברג:
להכריח את המדענים הראשיים של משרדי הממשלה לפעול בתחום שהם לא רוצים לפעול בו, אני לא יודע ,אבל אני משאיר את זה פתוח כרגע מהטעם הפשוט שנדמה לי בעוד יומיים יש את הישיבה של פורום מדענים הראשיים.
אליעזר זנדברג:
בין היתר אני מניח שאנחנו נצטרך לעסוק בסוגיה.
אליעזר זנדברג:
תראה, זה נכון שחשיבה מערכתית רחבה וגדולה תוביל אותנו למחוזות שבהם המדע, נקרא לזה המדע בהגדרתו הצרה, לא נמצא בהם, ואני חושב שגם זה דבר נכון.
אליעזר זנדברג:
אבל עולות פה שתי שאלות.
אליעזר זנדברג:
שאלה ראשונה היא שאלה תקציבית, ואני לא מזלזל בה כי אין לי.
אליעזר זנדברג:
והשאלה השניה זה שאלה של שיתוף הפעולה.
אליעזר זנדברג:
אם אף אחד לא חושב שזה טוב לו אז אולי זה לא טוב ,ואם זה טוב אז צריך לשכנע אותם.
אליעזר זנדברג:
שנה ומשהו הוועדה עבדה, היום ראיתי איזה מכתב שיצא שכאילו מתוך המשרד ניסינו להגביל אותה.
אליעזר זנדברג:
זה לא נכון.
אליעזר זנדברג:
לא במשרד שלנו.
אליעזר זנדברג:
המשרד שלנו ניסה לפתח אותה והמדענים השונים לא מצאו בזה את הדבר המרכזי כנראה שיש להם בו עניין, וזה לגיטימי.
אליעזר זנדברג:
לכן אלה האלמנטים שאנחנו נהיה חייבים להביא אותם בחשבון כשנחליט כיצד אנחנו ממשיכים ומפתחים.
אליעזר זנדברג:
על בסיס אחר כל שיתוף פעולה יכול להיות מבורך.
דורית כהן:
רציתי להתייחס לדברים שלכם בנושא של קירוב צעירים למצויינות ולמדע.
דורית כהן:
אנחנו עושים את חלקנו הקטן בנושא הזה, ואני לא חושבת שצריכים הרבה מאוד משאבים כדי להגביר מודעות.
דורית כהן:
למרות זאת הייתי מצפה ממשרד כמו משרד המדע שיעשה מסע להגברת המודעות בנושא הזה בקרב צעירים.
דורית כהן:
ולזה לדעתי לא נחוצים כל אותם משאבים שנחוצים לעשייה עצמה בשטח.
דורית כהן:
אנחנו למשל אימצנו כרגע שלוש קהילות, את דליית אל-כרמל, את מעלות תרשיחא ואת קרית מלאכי, ופשוט כדי להגביר את המשיכה של מצויינים לנושא של IT שזה התחום שאנחנו עוסקים בו אנחנו גם מעניקים מלגות למצטיינים אחרי צבא שילכו למסלול הזה ואנחנו בעיקר עושים תחרויות בקרב צעירים החל מבית ספר יסודי וכלה בתיכון בצורה שיטתית לאורך כל הדרך ומלווים אותם גם בהנחיה ואת כל זה אנחנו עושים בלי שום אמצעים אלא מתנדבים מקרב התעשיה של IT.
דורית כהן:
כלומר מנכ"לים היום וסמנכ"לים של חברות גדולות נרתמו להיות שופטים, להדריך, להנחות.
דורית כהן:
לדעתי עם מעט אפשר לעשות הרבה.
מל פולישוק-בלוך:
בשלבי הפיתוח, ביקשתי מענת שנעשה ישיבה בנושא של החיבור בין תעשיה ואקדמיה, כי אני שומעת על זה הרבה צדדים.
מל פולישוק-בלוך:
כל צד יש לו מה להגיד בעניין ,ואני חושבת שצריך לפתור כאן חלק מהבעיות, גם בעניין של בעלות ובזכויות ואיך עושים את כל החיבורים האלה.
מל פולישוק-בלוך:
יש כאן הרבה מאוד צדדים, מעשיים ועקרוניים.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו נעשה דיון בעניין הזה, ואם יש לך הצעות את מי ואיך לגבש את הדיון הזה אז אני אודה לך מאוד.
שי פינטוב:
מה שנאמר כאן כי יש גם נושא שישנם ציידי ידע מכל העולם שבאים לכאן לאקדמיה ולוקחים ידע ראשוני מאוד ולוקחים אותו החוצה.
שי פינטוב:
וזה דבר מאוד חמור, בעיקר בהתייחסות לדורות הבאים, ומי שחי תקופה ארוכה ביפן, יפן היא בין המובילות ויש מוסדות מאוד רציניים ביפן ששולחים לכאן אנשים כדי לקחת ידע בשלב מאוד ראשוני ולתפוס אותו ולהוציא אותו החוצה ממדינתנו.
שי פינטוב:
על זה בהחלט כדאי לתת את הדעת כמחשבה עתידית.
מל פולישוק-בלוך:
בשאלה הזאת, אדוני השר, מה דעתך על השאלה המאוד מהותית מבחינת הוצאה, וזה ויכוח שקיים בשוק הישראלי, לעניין הוצאת ידע מהארץ.
אליעזר זנדברג:
שעסקתי בו כראש ועדת המשנה להיי-טק.
אליעזר זנדברג:
אני חושב שאנחנו צריכים להכיר במציאות, העולם השתנה ויש הרבה מאוד דברים שאתה לא יכול, אתה התייחסת לנקודה אחרת על ציר הזמן, בהוצאת הידע, מלי מתכוונת לנקודה האחרונה, זאת אומרת בשלב שבו אתה צריך להחליט האם הידע יישאר כאן ואז לא יבואו משקיעים ולא ישקיעו בך או לא תוכל לעשות שיתופי פעולה בינלאומיים.
אליעזר זנדברג:
אחד הדברים שאני חושב שאנחנו צריכים קצת לשנות אצלנו זה את הגישה שכולם רמאים וכולם נוכלים ולכן גם לא ניתן להם שום דבר אף פעם, אלא להעניש את מי שנתפוס אותו מרמה ומבצע מעשה נוכלות, להעניש אותו בחומרה, וליתר לתת את הקרדיט שכל מה שהם מבקשים לעשות זה לפתח את מה שיש להם מבחינת יכולות, ואולי גם להרוויח, זה גם לא פשע.
אליעזר זנדברג:
על העניין הזה של הוצאת הידע.
אליעזר זנדברג:
כמובן שצריכים לקבוע את הקריטריונים הסבירים, ומי שלא יעמוד בה וירמה, ייענש.
אליעזר זנדברג:
אבל הסגירות היום מזיקה לנו.
שי פינטוב:
להתמודד בצורה הנכונה כדי להעצים את אותם שלבים ראשוניים, ככל שאתה תופס את הידע בשלב ראשוני אז גם המחיר שלו הוא זול יותר.
אליעזר זנדברג:
האוצר, תמ"ס ומדע, שתפקידה בדיוק להמליץ לממשלה על מדיניות ועל כלים לעידוד הצמיחה בהתייחסות ספציפית להשקעות גדולות, ואני מקווה שהם יגיעו למסקנות טובות ובהקדם.
מל פולישוק-בלוך:
ממנהלת הוועדה לזמן את שלושת האנשים החשובים האלה לישיבה פה כמה שיותר מהר, אם אפשר בשבוע הבא, כדי באמת לשמוע את המסקנות שלהם אם כבר יש להם ואם אין להם אז לעודד אותם שיהיה להם כבר.
מל פולישוק-בלוך:
אני מודה לכל המשתתפים ובעיקר לשר.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו נראה אותך כאן הרבה, אני מקווה.
מל פולישוק-בלוך:
ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.
מל פולישוק-בלוך:
אל תתרגשו מזה שאין עוד חכ"ים, הם לפעמים באים, בדרך כלל לא, זה לא נורא, אנחנו שמחים על כל אחד שמגיע אבל אנחנו עושים את העבודה.
מל פולישוק-בלוך:
העיקר שאתם פה.
מל פולישוק-בלוך:
כולנו ראינו את הכותרות המדהימות, חינוך לכשלון, חינוך לטלאנובלות ועוד כאלה בשבוע שעבר, שתלמידי ישראל מגיעים להישגים כה נמוכים.
מל פולישוק-בלוך:
כוועדת מדע וטכנולוגיה ששמה לה כמטרה להפוך את מדינת ישראל למדינת מדע לא יכולתי שלא להתייחס לנושא ולכן זימנתי ישיבה, בתאום ובידיעה שיש בוועדת החינוך סדרה של ישיבות בנושא הזה.
מל פולישוק-בלוך:
אני יודעת, אילן שלגי אמר לי שהוא עושה עשר ישיבות בנושא הזה, וזה תפקידו, אין ספק.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו לא באים לשפר את מערכת החינוך מתוך מערכת החינוך, זה לא מתפקידנו, אם כי אנחנו יכולים לתת עצות ואנחנו יכולים לנסות לומר את דברנו, אבל זה לא התפקיד של ועדת המדע והטכנולוגיה בכנסת.
מל פולישוק-בלוך:
אני כן חושבת, ולכן הזמנתי אתכם, שאנחנו יכולים לסייע מבחוץ.
מל פולישוק-בלוך:
יש כאן אנשים מהאקדמיה, אני מקווה שהגיעו גם אנשים מתעשיית ההיי-טק שמייצגת בשבילנו את המדע.
מל פולישוק-בלוך:
המטרה שלנו היא לראות איך אנחנו באמצעים חוץ מערכתיים, מחוץ למערכת החינוך, יכולים לסייע למערכת ולשפר אותה וגם לעדכן אותה בבחינת ההון האנושי שהוא הפוטנציאל למערכת הבכירה יותר.
מל פולישוק-בלוך:
ואנחנו צריכים שיהיה תאום כלשהו בין מה שמלמדים בבית ספר לבין מה שצריכים לו באוניברסיטאות ואחר כך בעבודה.
מל פולישוק-בלוך:
להערכתי וזה גם טענתי לפני הסקר הזה, וזה בא לידי ביטוי במחקר ההשוואתי הזה, זה לא כך.
מל פולישוק-בלוך:
יש פער אדיר בין מה שהמערכת מייצרת לנו לבין מה שאנחנו צריכים, כחברה, כאוניברסיטה, כתעשיה.
מל פולישוק-בלוך:
הזמנתי אתכם כי אני יודעת שיש המון פרוייקטים, רעיונות, דברים שנעשים, לא המצאתי את הגלגל, לא שלא עשיתם כלום וחיכיתם שתבוא איזו חברת כנסת אחת ותגיד שצריך לעשות.
מל פולישוק-בלוך:
אני יודעת שדברים נעשים.
מל פולישוק-בלוך:
נמצאת כאן יושבת ראש מחשבים וחינוך, אני יודעת שפרופ' פרייס עושה המון דברים, דיברתי אתמול עם מרבית ראשי האוניברסיטאות ושמעתי פה ושם מה נעשה, נציגים שלהם יושבים פה.
מל פולישוק-בלוך:
אבל כשישבתי עם יפה ויגוצקי, שהיא ראש אגף מינהל למדע וטכנולוגיה, המינהל עדיין קיים, גם היא הסכימה איתי שאם המאה סטודנטים או אנשי היי-טק שהיא הכניסה למערכת יהיו אלף אז זה בהחלט יעשה שינוי.
מל פולישוק-בלוך:
ככה שיש המון מה לעשות, אני חושבת שצריך כמו בכל דבר, זו אחת הססמאות שלי, צריך לעשות ביחד דברים, בשיתוף פעולה, לא כל אחד שיהיה אדון לעצמו ויחשוב שהבייבי שלי הכי נכון.
מל פולישוק-בלוך:
צריכים לעבוד ביחד, והתפקיד שלי פה להיות הגורם המתאם.
מל פולישוק-בלוך:
אני חושבת שהפתיח מספק ואנחנו נעבור לאלה שעושים את הדברים ויש להם מה להציע.
מל פולישוק-בלוך:
נתחיל איתך, פרופ' פרייס, כי אני מבינה שאתה באמת מוביל את המערכת הזאת.
דני פרייס:
כובעים.
דני פרייס:
כובע אחד הוא יושב ראש ועד המנהל של המרכז לחינוך מדעי טכנולוגי.
דני פרייס:
למי שלא יודע המל"מ זה מסגרת של שיתוף פעולה בין משרד החינוך ושמונת האוניברסיטאות.
דני פרייס:
אנחנו מתוקצבים על ידי משרד החינוך, כשאני קיבלתי את התפקיד לפני שלוש שנים התקציב היה חמישים מיליון שקל לשנה.
דני פרייס:
מאז הוא ירד בצורה קשה מאוד, בהחלט המצב הכספי גורם לנו לקשיים.
דני פרייס:
האחריות של המרכז הזה היא לפתח שיטות וחומרים להוראת המדעים והטכנולוגיה במערכת החינוך, מגן ילדים ועד יב', וגם לשמש כגורם מייעץ למשרד החינוך בנושאים האלה.
דני פרייס:
יש שם הרבה מאוד פעילות.
דני פרייס:
אנחנו מפעילים מרכזי מורים ארציים בשמונת המקצועות המדעיים, מתמטיקה ומדעים, ויש הרבה מאוד פעילות.
דני פרייס:
אני יכול לציין ששיתוף הפעולה עם האנשים הבכירים במשרד החינוך הוא שיתוף פעולה טוב מאוד.
דני פרייס:
אנחנו בקשר הדוק, רואים עין בעין הרבה מאוד דברים, מלבד הבעיה התקציבית שהיא מקשה על כולם, אני חושב שצריך לשבח את שיתוף הפעולה בין האוניברסיטאות והמשרד בהקשר הזה.
מל פולישוק-בלוך:
שנים.
מל פולישוק-בלוך:
וכמה עכשיו?
דני פרייס:
הרבה מאוד פעילויות שונות, גם בקשר למדע ויישום המדע, גם בקשר לחינוך.
דני פרייס:
אני לא אפרט את כל הנושאים, אבל נקודה אחת.
דני פרייס:
יש חשיבות גדולה מאוד שאנשי מדע בכירים יושבים בתוך איזור שהוא רחוק מהמרכז.
דני פרייס:
לפני שנים הגיע אורח מנורבגיה ולקחנו אותו לשדה בוקר והראינו לו את המחקר שם, את המחקר בבאר שבע, והוא אמר נכון, שהחשיבות של המוסד הזה בתוך האיזור ההוא הוא לא בפתרון הבעיות אלא בהבנת הבעיות.
דני פרייס:
כי הבנת הבעיה המדעית היא חצי דרך לפתרון.
דני פרייס:
והעובדה שאנשים יושבים בתוך האוכלוסיה שיש שם, גם בתוך המסגרת האקלימית המדעית שיש שם, יש לזה חשיבות גדולה מאוד.
דני פרייס:
בקשר לעניין החרום שהתעורר, המצב לא השתנה בשבוע האחרון, רק התפרסם דו"ח.
דני פרייס:
אני רוצה לציין מה הדברים.
דני פרייס:
קודם כל אני מניח שהבעיה, הכשלון אני מניח שהוא כשלון של כל המערכת ולא רק של המדע.
דני פרייס:
כי אם מתקשים בהבנת הנקרא אז סימן שמתקשים בכלל.
דני פרייס:
במקרה מדדו את המדע ואת המתמטיקה.
דני פרייס:
אני מניח שאם היו מודדים מקצועות נוספים היו מוצאים תוצאות דומות.
דני פרייס:
אז יש כאן בעיה כללית של החינוך ולא רק לגבי המדע והטכנולוגיה.
דני פרייס:
לגבי המדע והטכנולוגיה השאלה מה גוף פרלמנטרי ציבורי יכול לעשות.
דני פרייס:
לי נדמה שפעולה חשובה היא להעלות את המוניטין של המדע בעיני הציבור.
דני פרייס:
אנחנו חיים במדינה שהדמויות לחיקוי הם דוגמניות, ספורטאים, חשוב מאוד, כשאנחנו רואים אוכלוסיה של עולים מרוסיה, הרבה אנשים, הרבה משפחות בתנאים קשים, אבל הם יודעים להעריך את הלימוד, לכבד את המורה.
דני פרייס:
גם אצל אנשים דתיים הם יודעים לכבד את הרב, את הלמידה כלמידה.
דני פרייס:
נדמה לי שבנושא הגישה הכללית, נקרא לזה התרבות הכללית, יש מה לעשות וזה יוכל לעזור.
דני פרייס:
זה גם יקל על המורים, כי מורה צריך להיאבק עם ילדים שלא מבינים למה הם לומדים את הדברים, חלק לא מאמין ביכולתו ללמוד, חלק אחר חושב שהוא כבר יודע,
דני פרייס:
גם משנה את החיים של המורים.
דני פרייס:
ב1990-, הקונגרס האמריקאי היה מוטרד מהרמה המדעית של ארצות הברית.
דני פרייס:
הם היו אז מוטרדים מההתחרות של היפנים.
דני פרייס:
הם דרשו משר הבטחון האמריקאי לדאוג לדו"ח של התעשיה האמריקאית, דו"ח אשר יפרט לאן תעשיה הולכת בעולם, כתוצאה מזה איך התעשיה האמריקאית צריכה להיערך וכתוצאה מזה המלצות לקונגרס מה לעשות.
דני פרייס:
ביקשו ממני לעזור להוביל את הפרוייקט הזה.
דני פרייס:
הייתי הלא אמריקאי היחיד בצוות.
דני פרייס:
אז היינו שלושה מובילים, חמישה עשר אנשים בכירים מאוד מהתעשיה האמריקאית, כתבנו דו"ח, הדו"ח יצא אחרי שקלינטון נבחר ולפני שהוא נכנס לתפקיד.
דני פרייס:
הצגנו את הדו"ח בכמה ועדות של הקונגרס, גם בבית הלבן, ואמרו לנו אחר כך שקלינטון אימץ את מה שכתוב שם.
דני פרייס:
ואני חושב שזה נכון, כי אני ערכתי עם עוד אחד את הדו"ח של הוועדה, והרבה משפטים שאני כתבתי לתוך הדו"ח שמעתי אז בנאומים של קלינטון וגם של גור.
דני פרייס:
חמש שנים אחר כך ה-NSF רצה דו"ח נוסף שיבדוק לאן התפתח בהתאם למה שהמלצנו, ואני ואחד מעמיתי הובלנו את הפרוייקט ההוא והגענו למסקנות דומות רק יותר מתקדמות.
דני פרייס:
המסקנות אז היו, וכך ניסחנו את זה לקונגרס, שאין טעם להשקיע בנושאים שלהתחרות ראש בראש מול היפנים.
דני פרייס:
כי ראינו, בגלל התפתחויות רבות, ראינו שהיתרון התעשייתי יהפוך מעבודה ליוזמה ולחדשנות.
דני פרייס:
ופירטנו רשימה ארוכה של נושאים שצריך לפתח על מנת לעודד את היוזמה.
דני פרייס:
אם ניכנס לפירוט של הדו"ח אנחנו רואים שעכשיו, שתים עשרה שנה אחר כך, דייקנו מאוד בדו"ח ההוא.
דני פרייס:
הדו"ח הזה השפיע מאוד באירופה כי על סמך הדו"ח הם התוו את התכניות שלהם, והשפיע בהרבה מאוד מעגלים.
דני פרייס:
אני אביא נתון אחד מתעשייה כדי להמחיש את העניין.
דני פרייס:
ניקח מפעל כמו פרקטור אנד גמבל.
דני פרייס:
אנחנו כולנו מכירים אותם כי אנחנו קונים מוצרים שלהם.
דני פרייס:
סבון והאגיס ודברים מהסוג הזה.
דני פרייס:
אלה מוצרים שלא נחשבים כל כך טכנולוגים.
דני פרייס:
אבל אנחנו יכולים למדוד את כמות הידע שנכנסת למוצרים האלה.
דני פרייס:
אנחנו יכולים לקחת נניח מאה דולר של תוצרת ולמדוד מה קנו על מנת לייצר את המאה דולר האלה.
דני פרייס:
הרכישות של פרקטור אנד גמבל בסך הכל זה שני שליש ידע ושליש חומרים.
דני פרייס:
במלים אחרות בתעשיה המודרנית, ובלי קשר להיי-טק כן או לא, בתעשיה המודרנית המרכיב העיקרי הוא ידע ולא עבודה.
דני פרייס:
ועל כן תעשיה מודרנית ועידוד של תעשיה מודרנית חייב להיות לכיוון הזה.
דני פרייס:
הדו"ח שכתבנו ב91-, גם כתבנו מספר ספרים סביב לזה והספרים תורגמו ליותר משתים עשרה שפות, ליפנית, לקוריאנית, לסינית, וגם הדו"ח השני של ה-NSF שמפרט עוד יותר, הדברים האלה קיימים ושם יש פירוט רב מאוד לגבי הנושאים שראוי להשקיע בהם על מנת לעודד את הכיוונים האלה המודרנים.
דני פרייס:
חבר שלי בארץ שידע על המסקנות ב91-' אני חושב שניסח את זה נכון, היה קשה לשנות את האופי של היהודים על מנת שיתחרו עם המשמעת של הייצור ההמוני.
דני פרייס:
אז אלוהים שינה את העולם על מנת שהתחרות תהיה סביב לחדשנות ויצירתיות ולא סביב לעבודה.
דני פרייס:
אני מקווה שהצלחתי להעביר מסר, לפחות בכותרת, על כמה וכמה נושאים, ויש בסיס מאיפה להתחיל, לא צריך להמציא את הכל מהתחלה.
מל פולישוק-בלוך:
מתלבשת מצויין על האופי הלא טוב שלנו, שאנחנו לא מסודרים ולא מאורגנים ותמיד אנחנו רוצים להמציא באמת את הדברים החדשים.
מל פולישוק-בלוך:
אני השתתפתי לפני שבועיים בכנס באירופה, כל מדינות אירופה, שהנושא שלו היה חדשנות.
מל פולישוק-בלוך:
והם מסתכלים על ישראל מתוך הערצה.
מל פולישוק-בלוך:
אני לא הבנתי כל כך למה, כי אני רואה פה את הבירוקרטיה ואת הדברים הכבדים והמערכת המסורבלת.
מל פולישוק-בלוך:
והם אומרים מה את מדברת, לעומתנו אתם, לא כמו האמריקאים אבל אתם רצים קדימה.
מל פולישוק-בלוך:
אז בואו ננצל באמת את הדברים הבעייתיים שלנו לחיוב.
מל פולישוק-בלוך:
אמרת לעודד יוזמה וחדשנות אבל חסר לי את האיך?.
דני פרייס:
שיתופי פעולה מזדמנים ומהירים בין חברות לפרוייקטים שונים.
דני פרייס:
הדבר הזה מחייב מצד אחד טכנולוגיה של תקשורת ,שכאן עובדים לא רע בעניין הזה, אבל גם שינוי בחוקים שונים.
דני פרייס:
כי התפיסה של החוק היא בדרך כלל שכל חברה עובדת לבד, במבודד מהאחרות, וכאשר רוצים מהר מאוד להגיע לשיתופי פעולה יש מגבלות שונות של החוק.
דני פרייס:
אז זה קומפלקס אחד של דברים.
דני פרייס:
אחר כך השאלה של לאפשר שינוי בתוך האירגון, יש כאן עניינים של חינוך אבל גם עניינים של כללים או אפילו חוקים.
מל פולישוק-בלוך:
מדברים על שינוי כולל.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו היום רוצים להיות בפוקוס לנושא של איך אנחנו יכולים לעזור לחינוך מבחוץ.
מל פולישוק-בלוך:
איך אנחנו יכולים לעורר את מה שאתה מדבר בחינוך.
דני פרייס:
המדעית בתוך העניינים האלה.
דני פרייס:
אנחנו לא מחפשים חדשנות באיך לתמרן את מערכת המס אלא חדשנות באיך להביא את המדע לתוך המוצרים ולתוך הטכנולוגיה.
דני פרייס:
אבל חינוך הוא יותר מבתי ספר.
דני פרייס:
ואני רוצה להביא דוגמא אחת.
דני פרייס:
איגוד המקצועי של עובדי הפלדה בארצות הברית הבינו שהם בבעיה שאנשים שלהם מפטרים אותם.
דני פרייס:
למה מפטרים אותם, כי המפעלים חייבים להגמיש את כוח העבודה.
דני פרייס:
אז איך אתה מגמיש, אתה מפטר אנשים ומגייס ממקצועות נוספים.
דני פרייס:
האיגוד המקצועי, יש בארצות הברית מכון מחקר של האיגודים המקצועיים והאיגוד המקצועי הבין שהדבר הזה בסוף יחסל אותם.
דני פרייס:
אז האיגוד המקצועי גרם לתכנית לחנך כל אחד מחברי האיגוד להגיע לתואר אקדמי, לא דווקא במיתולוגיה של פלדה אלא בכלל להיות אקדמאי, מתוך המחשבה שמי שיש לו תואר אקדמי מבין באופן יותר רחב והוא בעצמו יותר גמיש.
דני פרייס:
אז כשהמפעל צריך להגמיש את המקצועות הוא לא חייב לפטר, הוא יכול להגמיש אותו אחד.
דני פרייס:
בחינוך, מה שלומדים היום הרבה דברים יתיישנו תוך זמן קצר מאוד ולכן יש חשיבות ללמוד את העקרונות הבסיסיים ולחנך את האנשים לדעת, קלינטון ציטט את אחד המשפטים מתוך הדו"ח שלנו, אדם ישנה את העיסוק שלו עשר פעמים במשך הקריירה.
דני פרייס:
הוא לא יחליף את המעסיק, הוא ישנה את העיסוק.
דני פרייס:
יכול להיות שהשם ישאר אותו שם אבל התוכן ישתנה.
דני פרייס:
אז אנשים צריכים להתחנך לעקרונות בסיסיים אבל גם להתחנך לא לפחד משינוי תוך כדי החיים.
דני פרייס:
יש עוד רשימה ארוכה, אני מציע שאני אעביר לך את הדו"חות ומתוך זה אפשר לצאת.
יהודה חיות:
במה שקורה במערכת החינוך כי אנחנו משתמשי קצה או נהני קצה מהתוצר של מערכת החינוך, ואנחנו מוטרדים לא רק ממערכת הקיצוצים הקשה שפוגעת היום במערכת האקדמית אלא מהשילוב הזה של גם קיצוצים שהם מאוד משמעותיים ומגיעים כבר לבסיס של ההשכלה הגבוהה וגם לתלמידים שמגיעים ברמת הישגים נמוכה יותר.
יהודה חיות:
אני חושב שהשילוב של שני הדברים האלה לעתיד הוא שילוב ממש קטלני.
יהודה חיות:
אנחנו חייבים לשתף פעולה, ויש נכונות בתוך המוסדות לשתף פעולה עם מערכת החינוך לנסות ולהתמודד עם הבעיה.
יהודה חיות:
אין גישה אחידה של ועד ראשי האוניבסיטאות, שהוא גוף וולונטרי, יש הרבה מאוד יוזמות של אוניברסיטאות שונות בתחומים הללו.
יהודה חיות:
אני אציין כמה, ירחיב עמיתי פרופ' רוזן מהטכניון.
יהודה חיות:
יזמנו קשר עם תורם שאכפת לו להעלות את נושא הקבוצה במתמטיקה מארבע יחידות לחמש יחידות.
יהודה חיות:
הולכים ספציפית לבתי ספר בצפון הארץ ומתלבשים על הנושא הזה של העלאת מספר הסטודנטים עם חמש יחידות במתמטיקה במקום ארבע.
יהודה חיות:
שולחים מרצים שלנו שמעורבים שם בנושא הזה של איתור של קבוצה פוטנציאלית יחד עם בתי הספר ומנסים להעלות.
יהודה חיות:
זה דוגמא אחת, דבר שהוא מאוד מאוד חיוני לקדם.
יהודה חיות:
כי מטבע הדברים ורוב האוניברסיטאות עושות את זה, מטפחות קבוצות מצויינות של סטודנטים מצטיינים בבתי הספר לתכניות מצטיינים של בתי הספר באוניברסיטאות.
יהודה חיות:
את הקטע הזה רוב האוניברסיטאות עושות.
יהודה חיות:
חלקן הגדול.
יהודה חיות:
העניין הוא שצריך לרדת פה לרמה הרבה יותר רחבה של סטודנטים כדי להגיע לסך הכל הישגים יותר רחבים.
יהודה חיות:
נכון שעד היום זה היה באמצעות יוזמות של כל אחת מהאוניברסיטאות בצורה כזו או אחרת.
יהודה חיות:
אנחנו שיש לנו את מעבדת המחקר הגדולה של IBM אנחנו יושבים איתם גם על אפשרויות לנסות לראות איך אנחנו מקדמים דרך, עם שילוב של התעשיה והמחקר המדעי דרך האוניברסיטאות להגיע לבתי הספר.
יהודה חיות:
אז נכון זה יוזמות מקומיות, וישנם כאלה רבות, ויכול להיות שיש מקום באמת להתארגן, אם כי כמובן לכל אוניברסיטה יש את ההעדפות שלה בתחומים הללו.
אביב רוזן:
מדע וטכנולוגיה אולי מבחינה כמותית אנחנו הצרכנים הגדולים.
מל פולישוק-בלוך:
צה"ל, והיית מאוד חסר שם כקצין בריאות ראשי של צה"ל.
מל פולישוק-בלוך:
מי שלא יודע, חבר הכנסת אריה אלדד.
אביב רוזן:
המציאות כמו שהיא ולנסות לשפר אותה.
אביב רוזן:
למה אני מתכוון?
אביב רוזן:
בזמנו חינוך טכנולוגי, לפני חינוך גבוה, היה מאוד פופולרי במדינת ישראל.
אביב רוזן:
היו בתי ספר יוצאים מן הכלל, כמו אורט סינגלובסקי ובושמת בחיפה וכו', והם הכשירו חלק גדול מהקפטנים של התעשיה, ההיי-טק.
אביב רוזן:
כיום המצב הוא לא כזה.
אביב רוזן:
סוג האנשים שהולכים לחינוך הטכנולוגי בבתי הספר התיכון הוא לא מה שהיה פעם ועם המגמה הזאת אני חושב קשה מאוד להילחם, וצריך לכן לראות את המציאות כמו שהיא ולנסות לשפר אותה ולא לנסות להחזיר את ההיסטוריה אחורה.
אביב רוזן:
לגבי מה באמת עושים?
אביב רוזן:
חסר לי פה איש אחד ליד השולחן, קוראים לו אלוף משנה יצחק תורג'מן, בודאי חלק מהנוכחים מכירים אותו, וזה הפרוייקט של עתידים.
אביב רוזן:
הרבה מדברים, מעט עושים, ועתידים אולי זאת הדוגמה הטובה ביותר איך עושים.
אביב רוזן:
כולנו דיברנו שלושים שנה על איך משפרים את הפריפריה ואיך מביאים את הפריפריה לטכניון, והיו הצעות מהצעות שונות.
אביב רוזן:
רוב ההצעות היו תנו להם הנחות ותביאו אותם לטכניון.
אביב רוזן:
ורבותי, זה נכשל.
אביב רוזן:
זה לא הולך, זה לא טוב.
אביב רוזן:
אתה מגדל דור של אנשים שלא גדלים.
אביב רוזן:
איציק תורג'מן בא מנקודת מבט אחרת.
אביב רוזן:
הוא אמר בוא ניקח ונכניס אותם לטכניון על בסיס שווה וניתן להם לרוץ.
אביב רוזן:
זה לא נעשה תוך יום, זה נעשה תוך פעילות רבה מאוד בפריפריה, ומכשירים את האנשים, ואנשים מעתידים היום, שזה פעולה של צה"ל, ואני מוכרח להגיד כל הכבוד לצה"ל, הוא חלוץ לפני המחנה בהרבה דברים, וזו אחת פעולות החלוץ שלו, האנשים האלה נכנסים לטכניון, ממשיכים בטכניון בכוחות עצמם, בזכות עצמם, אחוז המצטיינים שלהם יותר גבוה מהאוכלוסיה הכללית והם מצליחים.
אביב רוזן:
זה אנשים שרובם המכריע לא היו מגיעים לטכניון.
אביב רוזן:
וזאת אולי אחת הדוגמאות איך עושים מה שעושים.
אביב רוזן:
בטכניון, איתרנו כבר מזמן אוכלוסיות מסויימות שהם אוכלוסיות פוטנציאליות שלא מגיעות למדע ולטכנולוגיה.
אביב רוזן:
למשל אוכלוסיית הנשים, אני מוכרח להגיד בחדר זה, אני חושב הפוטנציאל הגדול ביותר במדינת ישראל בנושא מדע וטכנולוגיה טמון בנשים.
אביב רוזן:
יושבת פה ודאי אוכלוסיה שיודעת שבבתי הספר התיכוניים הטובים ביותר שיש בארץ עדיין חלק מהמורים הם בדעה שבחורה הטבעי ביותר זה שתלך למדעי הרוח, לאו דווקא למדע, ואני מכיר את הגישה שלוקחת בנות ואומרת למה תתאמצי כל כך, תרדי לשלוש נקודות מתמטיקה, זה יהיה בסדר.
אביב רוזן:
שם יש את הפוטנציאל הגדול ביותר.
אביב רוזן:
שנית הפוטנציאל באזורי הפריפריה, הפוטנציאל שקיים באוכלוסיות מסויימות, זה פוטנציאל מצויין.
אביב רוזן:
עתידים הוכיחו את זה.
אביב רוזן:
עכשיו עתידים פועל יחד עם האוניברסיטאות, למעשה כל האוניברסיטאות.
אביב רוזן:
ישנה תמיכה גדולה בפעולה של עתידים לפני האוניברסיטה, בכניסה לאוניברסיטה על ידי קורסי הכנה וליווי צמוד במהלך האוניברסיטה.
אביב רוזן:
הליווי הוא מאוד צמוד, ממש חניכה.
אביב רוזן:
זניחים לעומת התועלת.
אביב רוזן:
מממנים את זה צה"ל בין השאר, רשויות שונות ותורמים מחו"ל.
אביב רוזן:
הייתי אומר, הייתם צריכים לראות תורמים מחו"ל כשמגיעים ומסתכלים על זה, זאת הוכחה של מה שקוראים ציונות.
אביב רוזן:
ולא בעיה לגייס תומכים מחו"ל.
אביב רוזן:
אני יכול להגיד שלנושא מדע אנחנו עובדים קשה לגייס תורמים אבל תורמים לנושא הזה של עידוד אוכלוסיות והבאת אנשים מהפריפריה קל מאוד להתרים ,והתוצאות בשטח.
אביב רוזן:
לכן יש דוגמאות איך עושים את זה, זה עולה כסף, אני חושב כסף זניח לעומת השקעות אחרות, אבל זה דורש טיפול אינדוידואלי.
אביב רוזן:
הדוגמאות ישנם, צריך, ואני מסכים אולי לא לעשות את זה בודד בודד אלא לעשות את זה תחת הנהגה אחת, עם השקעות נכונות של הכספים, ואפשר לעשות את זה.
מל פולישוק-בלוך:
תורג'מן לא נוכח.
מל פולישוק-בלוך:
אני שמעתי על הפרוייקט הזה כבר לא פעם אחת, אנחנו נעשה פגישה איתו וננסה להרבות את מעשיו.
מל פולישוק-בלוך:
זה בדיוק סוג הדוגמאות שאני רוצה שיהיו, אנחנו הרי לא מבצעים, אנחנו כאן הפרלמנט, אבל אנחנו יכולים להוביל את המערכת, זה כמו דירקטוריון, יש כאן דירקטוריון קובע מדיניות ומישהו צריך לעשות.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו צריכים לחבר את המדיניות כדי שכאלה גורמים יהיה להם יותר כוח, יעבדו ביחד והתוצאה תהיה יותר גדולה.
מל פולישוק-בלוך:
אמנם, אנחנו לא נכנסים לתוך המערכת כדי לשנות אותה, כי זה לא התפקיד שלנו, אבל אני משוכנעת, ולא הצלחתי לשכנע את משרד החינוך, אם כי לא גמרתי לנסות, עצם זה שיש שלוש יחידות מתמטיקה מוריד את הרמה.
מל פולישוק-בלוך:
אנשים בוחרים בדרך הקלה, במיוחד בנות, ונותנים להם את הלגיטימציה ואת הבריחה הזאת.
מל פולישוק-בלוך:
ולא מחנכים תתאמצו יותר.
אביב רוזן:
ברגע שלקחת תלמידה והורדת לשלוש נקודות, העלית את הממוצע וככה אנחנו מודדים בתי ספר.
מל פולישוק-בלוך:
ובעוונותי הרבים בין היתר הייתי גם מורה פעם, והיה לי תלמיד שכל מעייניו היו בספורט.
מל פולישוק-בלוך:
אמרתי לו תהיה מצטיין בספורט, אין לי בעיה עם זה, אבל חיברתי אותו למצויינות.
מל פולישוק-בלוך:
ולימים פגשתי אותו כסמנכ"ל כספים של איזו חברת היי-טק והייתי מאוד גאה.
מל פולישוק-בלוך:
כל ילד יתחבר למה שהוא יכול, אבל אפשר לחבר אותם בחלק החזק שלהם למצויינות.
מל פולישוק-בלוך:
וזה צריך להיות המודל.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו לצערי הרב בעשר חמש עשרה שנים האחרונות מחנכים לבינוניות.