GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מל פולישוק-בלוך:
מרוב דאגה שאנחנו חס וחלילה נגיד את המילה אליטה, חס וחלילה נגיד שאנחנו דואגים לחזקים ומה יהיה עם החלשים באוכלוסיה, מהפופוליזם הזה פגענו בעיקר בשכבות החלשות.
מל פולישוק-בלוך:
זאת דעתי.
מל פולישוק-בלוך:
אני אומרת בואו נחזק את החזקים כדי שיובילו יחד איתם, מה שאתה סיפרת על המעשים של הטכניון, של אונ' חיפה, של כלל האוניברסיטאות, לקחת ומלמעלה למשוך את כולם.
מל פולישוק-בלוך:
אני חושבת שזאת הדרך, כי הדרך השניה הוכיחה שהיא לא טובה.
מל פולישוק-בלוך:
על זה אין ויכוח.
אסתי פפר:
יושבת ראש האיגוד הישראלי למחשבים וחינוך שקיים שמונה עשרה שנה, ומנסה לעשות דברים, אמנם בהתנדבות.
אסתי פפר:
ודווקא להתחבר אליכם בקטע של מורה, שהיתה מורה בתיכון, וברחה להיי-טק.
מל פולישוק-בלוך:
בערך, אנחנו כולנו יודעים, ואני מתחייבת גם לעצמי, לא לדבר יותר על הבעיה.
מל פולישוק-בלוך:
אנחנו יודעים מה הבעיה.
מל פולישוק-בלוך:
בואו נדבר על הפתרונות ושיהיו מעשיים ככל האפשר.
אסתי פפר:
מייד.
אסתי פפר:
רמת המורים, יש לנו כמה בעיות, תשתיות, מורים ותמריצים.
אסתי פפר:
אנחנו מדברים פה על משהו שייעשה מחוץ למערכת, לא ישתמש במשאבים של המערכת, המערכת תהיה אבל שותפה, כי בלי המערכת לדעתי אי אפשר לעשות שום דבר.
אסתי פפר:
והשת"פ הכי גדול שלנו הוא כמובן התעשיה שאותם אנחנו צריכים.
אסתי פפר:
במילה אחת, כל העולם מדבר היום על LONG LIFE LERNER.
אסתי פפר:
זה בעצם מתחיל בגן הילדים כשאני מתחילה ללמד את הילד, אני גומרת איתו בשמינית, הוא הולך לצבא, באוניברסיטה ובקריירה וכל החיים.
אסתי פפר:
אנחנו את הקו הזה צריכים לראות ולהביא את התעשיה אלינו כדי למנף את הנושא.
אסתי פפר:
הנושא של מדע וטכנולוגיה הוא נושא שמקבל הרבה מאוד חשיבות בעולם, ואצלנו לצערי לא רק שהוא לא קיבל מספיק חשיבות אלא אני מבינה שכל התקציבים מצומצמים.
אסתי פפר:
ולכן הנושא הראשון שאני אתייחס אליו הוא איך עושים את הדבר הזה מחוץ למערכת, בשיתוף עם המערכת, עם חברות ההיי-טק.
אסתי פפר:
כבוגרת IBM אני רוצה להגיד מילה.
אסתי פפר:
צריך שוב, כל היוזמות הספורדיות, ואני שותפה להמון, הם טובות, הם לא מספיקות.
אסתי פפר:
צריך לעשות תכנית, איך אנחנו מביאים מורים יותר טובים למערכת, מתמרצים אותם, נותנים להם תשתיות, שמורה יהיה גאה לבוא לעבודה ויעשה עבודה מעניינת ולא יברח להיי-טק.
מל פולישוק-בלוך:
לנו.
אסתי פפר:
להכשיר תלמידים בנושאים מסויימים שהיא צריכה, כמו שנעשה במוטרולה.
אסתי פפר:
זו דוגמא אחת, ואני לא רוצה להיכנס לדוגמאות.
אסתי פפר:
איזה נושאים, מה חשוב היום, צריך להכשיר מהנדסים, צריך להכשיר דברים אחרים, קודם כל שנדע מה הצרכים של התעשיה.
אסתי פפר:
איך מתחברים לנושאים האלה.
אסתי פפר:
להעלות את החשיבות של המודעות של נושאי מדע וטכנולוגיה, של מתמטיקה ומדעים.
אסתי פפר:
לחשוב איך עושים את זה גם לכל הנושא של התלמידות.
אסתי פפר:
אם אפשר להתערב בנושא, אם ועדה יכולה להתערב גם בנושא של חלוקת תקציבים נכונה, אני חושבת שיש פה מה לעשות.
אסתי פפר:
להיות שותפים בתכניות ההכשרה ובניית חומרים, ויש חומרים אגב מאוד טובים בארץ שלא כל המערכת מכירה אותם.
אסתי פפר:
אני חושבת שאפשר לעשות הרבה מאוד בקטע הזה.
אסתי פפר:
היום, גם התלמידים - המודעות שלהם לחשיבות של הנושא ולאטרקטיביות של הנושא היא קטנה מאוד, וגם של המורים וגם של האוכלוסיה בחוץ.
אסתי פפר:
ואם התעשיה ותורמים ואחרים יבינו איך זה נוגע להם אישית ואיך זה תורם להם אפשר יהיה לעזור למערכת.
זוהר גורי:
המדעי.
זוהר גורי:
אנחנו כבר שלוש וחצי שנים מוציאים ירחון מדע שהוא היחיד שיש היום לילדים ונוער, אני מוכרחה להגיד שעד היום לא קיבלנו שקל אחד מממשלת ישראל, כל הכותבים שם כותבים בהתנדבות, אני עורכת אותו בהתנדבות.
זוהר גורי:
לצערי משרד החינוך לא אימץ את הכלי הזה, שהוא כבר קיים, מבחינה זאת שזה נותן מידע מדעי מעודכן, הכותבים הם מהשורה הראשונה, יש לנו חומרים מנס"א, אחד מחברי העמותה שלנו מנהל סוכנות חלל הישראלית, הבאנו מנס"א חומרים, תרגמנו אותם לעברית.
זוהר גורי:
הישגים של נוער בבתי הספר אי אפשר לנתק אותם מכלל הקהילה, כמו שאמר פרופ' פרייס, וצריך גם להתחיל את זה מגיל צעיר.
זוהר גורי:
זה לא צומח פתאום בגיל תיכון או בחטיבת ביניים.
זוהר גורי:
חינוך למדע ולתרבות ולתאבון לדעת זה מתחיל בגיל הרבה יותר צעיר.
זוהר גורי:
ואת כל הדברים האלה יש כלים וצריך פשוט לאמץ אותם ולהפעיל אותם.
זוהר גורי:
זה כבר קיים.
זוהר גורי:
שזה קיים.
זוהר גורי:
אנחנו מסתובבים כל הזמן במעגל קטן ולא הצלחתי אפילו פעם אחת שמישהו ידבר על זה בתקשורת שיש דבר כזה.
זוהר גורי:
זה סוד כמוס.
מל פולישוק-בלוך:
אומרים בתקשורת.
זוהר גורי:
וגם אותה הייתי שמחה שמישהו יאמץ.
זוהר גורי:
ואני חושבת שאולי יש מקום שתצא איזו שהיא קריאה מוועדת המדע שחברות גדולות יצטרפו אל פרוייקטים כאלה, כמו שאינטל, יושב כאן נציג אינטל, שחלק מהמשאבים שלהם יוזרם גם לעניין הזה של קידום הקהילה כולה.
זוהר גורי:
אם לא יהיה עניין בקהילה זה לא יגיע מהבית אל הילד, ובבית הספר זה גם לא מגיע משם.
מל פולישוק-בלוך:
גם לקרוא לחברות להתגייס, החברות מצד אחד והאוניברסיטאות מצד שני.
זוהר גורי:
שלהם.
רות בייט-מרום:
פרקליט השטן.
רות בייט-מרום:
אני חושבת שהדיון והלחץ שלך כל הזמן מאיפה נפתור, אני חושבת שזה הכיוון הלא נכון.
רות בייט-מרום:
אני שואלת את עצמי כל הזמן איפה היינו כולם שפתאום כל כך נבהלנו.
רות בייט-מרום:
ואני חושבת שאם יש להיי-טק, למדע ולטכנולוגיה, לאוניברסיטאות היכן לתרום זה באיך מנהלים דברים.
רות בייט-מרום:
ואני חושבת שברגע שאין קביעת יעדים ברורה לאן תלמיד צריך להגיע בכל מקצוע בסוף יסודי, לאן הוא צריך להגיע בכל מקצוע בסוף חטיבה, כנ"ל בסוף תיכון, המקום היחידי שעוד יש בגלל הבגרות, ואין בדיקה, בקרה של השגת היעדים, אז אנחנו באמת מתפלאים שפתאום מגלים לנו שאנחנו כבר עשרים שנה הולכים ויורדים, ובאופן מפתיע אחוז עוברי הבגרות עולה.
רות בייט-מרום:
זה עולה ושם אנחנו יורדים.
רות בייט-מרום:
אז אני חושבת שאנחנו צריכים לתרום באיך לנהל את העניינים ולמנוע שיקולים שהם מתוך רצון טוב ומתוך עמדות חינוכיות שייכנסו למערכת כמו בקרה זה דבר רע לתלמיד, זה דבר רע למורה, זה דבר רע לבית הספר.
רות בייט-מרום:
בלי בקרה לא נדע.
רות בייט-מרום:
אם לא נדע, לא נשפר.
רות בייט-מרום:
עכשיו נשפר את המצויינים פה, נעשה את המפעלים האלה, זה כלום, את המיין-סטרים צריך לשפר.
רות בייט-מרום:
אז נכנסים שיקולים של שיוויוניות כמו שאת אמרת, שבמקום שיעלו את המערכת הם אומרים לא, אי אפשר לבדוק את התלמידים כי הם מסכנים אם יבדקו אותם, אי אפשר לבדוק את המורים כי הם מסכנים אם יבדקו אותם, וכנ"ל לגבי מערכות.
רות בייט-מרום:
אני חושבת שצריך להכניס לוועדות המקצוע את אנשי המקצוע הרבה יותר, שייקבעו יעדים אופרציונלים לכל שלב.
רות בייט-מרום:
אני חושבת שצריך להכניס, תסלחו לי, את המרכז הארצי לבחינות, שזה היום המפעל הטוב ביותר שיש לנו לבניית מבחנים, לרמה של בניית מבחנים, שיבדוק את המערכת כל הזמן, בכל שלב.
רות בייט-מרום:
ואז לא יקרה מצב שכדי לדאוג שכולם יהיו שווים אנחנו נעשה שלוש נקודות ושתי נקודות ונעשה ניקוד ונעשה בחינות בקיץ ובחינות פה ונעלה את כולם ככה ונגיע לתוצאות כאלה.
רות בייט-מרום:
אני אומרת עוד פעם, הפתרונות הצדדיים, אני מהאוניברסיטה הפתוחה, אנחנו עושים דברים נפלאים לדעתי.
רות בייט-מרום:
זה לא רלוונטי כרגע.
רות בייט-מרום:
הסוגיה היא כל כך קשה, אני הולכת בחודשים האחרונים ואומרת אני עצובה, כי אנחנו חברה שמתנוונת.
רות בייט-מרום:
והעצב הוא כי לא מטפלים בשורשים.
רות בייט-מרום:
ופה אנחנו יכולים לתרום.
מל פולישוק-בלוך:
העובדה שאנחנו צריכים גם לתרום לעשיה עצמה ולא רק לבקרה שלה.
מל פולישוק-בלוך:
זאת אומרת יש כאן שלושה מרכיבים.
מל פולישוק-בלוך:
יש כאן לעזור להם בניהול, כי הם לא יודעים לנהל.
מל פולישוק-בלוך:
המערכת, ואנחנו צריכים לתרום בנוסף גם בתכנים או באמצעים יותר נכון, כמו עתידים, כמו סטודנטים שבאים למערכת.
מל פולישוק-בלוך:
זאת אומרת זה שלושה מרכיבים שלא סותרים אחד את השני, כל השלושה מתפקידנו לדאוג שהם יקרו.
מל פולישוק-בלוך:
ודווקא מחוץ למערכת ולא מתוך המערכת, כי המערכת כבר הוכיחה לנו שהיא לא מסוגלת לעשות את זה.
שוניה פבט:
בשמונה השנים האחרונות, בשלושה יישובים בארץ, שהם מעלות תרשיחה, קרית מלאכי, דלית אל-כרמל, פנינו בשכבת חטיבות ביניים ולתיכונים והדרכנו וערכנו שם תחרויות בתחום מיחשוב, אם זה בנושא מצגות ואם זה בנושא של ללמד מחשבים, כאשר אנשי הלשכה כולם בהתנדבות בחלוקה מסויימת מופיעים ומתואמים עם הגוף החינוכי של אותה מועצה או בית ספר וביחד מה שנקרא מגדירים יעדים ומדדים לכל שנה, באים וקובעים כמה מצגות תוצגנה, באיזה כלים טכנולוגיים ישתמשו, אחר כך משמשים לקראת סוף השנה כוועדת שיפוט ואחר כך מחלקים פרסים ומלגות.
שוניה פבט:
זה סוג פעילות אחד שאנחנו מתכוונים להרחיב אותו בשנים הבאות.
שוניה פבט:
שני מתוך הכלים שהתלמידים משתמשים גם המורים, אני מייד אתייחס למורי טכנולוגיה ומחשבים שאנחנו נתקלנו בשטח וישבנו איתם המון שעות, אנחנו ראינו בפירוש שהם אומרים שהתלמידים באים עם הרבה יותר רצון לדעת, עם הרבה יותר שאלות, ורוצים להתפתח יותר.
שוניה פבט:
מה שהרגשנו לכל אורך הדרך, ואני מדבר בשם ועדה של כשמונה אנשים, אנחנו מתחלקים בין היישובים וכל פעם כל אחד מבקר בכל יישוב מאלו, הרגשנו שיש צמא לדעת.
שוניה פבט:
כלומר התלמידים צמאים לדעת, ומה שאנחנו מתכננים לשנת הלימודים הבאה, מצאנו את נקודות העקב אכילס שאנחנו קוראים לזה, איפה יש בדיוק בעיה או האתגר שהם לא יודעים, כי אין מי שיעניק להם.
שוניה פבט:
ו', ז', ח', ט', י'.
שוניה פבט:
בדלית אל כרמל היו כיתות ז', ח', ט'.
שוניה פבט:
אנחנו הולכים להמשיך את זה בעוד כמה יישובים במהלך השנה הבאה.
מל פולישוק-בלוך:
ולראות איך זה השפיע?
שוניה פבט:
של הילדים.
שוניה פבט:
קודם כל מה פה בא לידי ביטוי, ראשית הרצון של אותם המסגרות חינוכיות באותם יישובים ושל מנהלי בתי הספר לשתף פעולה.
שוניה פבט:
איפה הנקודה שעלינו עליה שהיא כנראה יותר בעייתית ואתגרית ואנחנו רוצים לטפל בה בשנה הבאה, זה רמת הידע של המורים בטכנולוגיה ומחשבים, מה הם מסוגלים להעניק.
שוניה פבט:
מצאנו שרמת הידע יחסית לחלק מהתלמידים או החלק הגדול של התלמידים, רמת הידע שלהם היא נמוכה.
שוניה פבט:
רובם לא גדלו מהתחום, שואף לאפס כמות כאלה שהגיעו בכלל מהתעשיה או האקדמיה לעסוק בזה, רוב רובם היו מורים אולי לכלכלת בית פעם, אחר כך היה איזה שהוא שידרוג לטכנולוגיה ופתאום היום הם נקראים מורים למחשבים.
שוניה פבט:
אני לא מדבר על יסודי, כי חוץ משכבה אחת של ו' עוד אין לנו ניסיון, ואני לא בטוח שנרד למטה יותר.
שוניה פבט:
זה נושא אחד.
שוניה פבט:
הנושא השני בתחום הקהילה, ואנחנו פה חושבים גם לקרב תלמידים וגם אוכלוסיות יותר מבוגרות, אנחנו רוצים לפנות למנהלי מתנ"סים ולהציע שבהתנדבות אנשי לשכת מנתחי מערכות יעבירו הרצאות בתחום מיחשוב, מה שנקרא מיחשוב לכל.
שוניה פבט:
כלומר מה שנקרא הרצאות פופולריות.
שוניה פבט:
זה מצד אחד כדי לקרב אוכלוסיות שיש להם היום רתיעה בנושא, ומצד שני על מנת גם שילדים יגיעו לזה, ואנחנו כרגע חושבים איך לעשות את זה הכי נכון.
שוניה פבט:
מדובר פה בקבוצה מאוד גדולה של מתנדבים,
שוניה פבט:
על ידי לשכת מנתחי מערכות.
שוניה פבט:
הדבר היחידי שממומן בכל הפעילות שאמרתי זה בשנה שעברה חילקנו ארבע מלגות, מהן שלוש בצורת שנת לימודים להשכלה גבוהה ואחת בקורס ניתוח מערכות, וזה תרומות של חברות מחשב מובילות בארץ, כמו דילפריקום, כמו ג'ון ברייס הדרכה, כמו ספיינס, ולשנה הבאה כבר רשומים לנו מעל שתים עשרה שרוצים להעניק מלגות לאוכלוסיות האלה, ולדעתי עוד לא מיצינו את קצה הקרחון פה.
שוניה פבט:
זו פעילות שניה.
שוניה פבט:
אנחנו נשמח להציג איך אנחנו עושים את זה.
שוניה פבט:
אנחנו מאוד מקפידים גם להנחות את המורים שאנחנו מסכמים איתם את הפעילות השנתית הצפוייה, איזה תחרויות תהיינה עם תלמידים, מה הלקח וההישג הנדרשים ומה התועלות שיצאו בקטע הזה.
שוניה פבט:
וראשי המועצות, גם ליאור קצב קרית מלאכי, גם מר בוחבוט ומעלות תרשיחא וגם מר רמזי בדלית אל כרמל מאוד מאוד מרוצים ואומרים שכולם רצים אחריהם כששמעו על כל הפעילות הזאת.
שוניה פבט:
לצערנו אפשרויות ההרחבה שלנו הם כל שנה להוסיף עוד עיירה או שתיים, זה גבול היכולת.
שוניה פבט:
אבל אני חושב שבצירוף אקדמיות ונציגי תעשיה אפשר לעשות יופי של פעילות.
דב תאני:
בדיוק למה שהאדון אמר.
מל פולישוק-בלוך:
הזאת.
מל פולישוק-בלוך:
אני בכוונה אומרת את זה עכשיו, אני חושבת שזה פשוט צורך שאנחנו לא נוכל להגיע הרי לכל הרעיונות ולכל הדברים ולעשות את העבודה בצוות הזה, אנחנו נצטרך להקים בסופה של ישיבה זו צוות היגוי, שירכז את הרעיונות, יקבל את החומרים מכל הגורמים האפשריים ויגבש המלצות לפעילות ברמה הלאומית, לא ברמה של דלית אל כרמל.
מל פולישוק-בלוך:
אז אם יש מישהו שרוצה להיות שותף לזה הוא כבר יכול להתנדב, שיחשוב פעמיים כי תהיה לו הרבה עבודה, אז לכן אני אומרת את זה מראש.
דב תאני:
במסגרת של טכנולוגיה, נקודת המוצא לפי דעתי היום, מדעים כולל את הכישורים ואת הנגישות גם למידע וגם לטכנולוגיות מידע.
דב תאני:
ולכן החשיבות של טכנולוגיה בשיפור בנוסף לכל המאמצים האחרים הוא קרדינלי.
דב תאני:
בשני כיוונים, והם כמעט מנוגדים.
דב תאני:
האחד זה הנושא של מצויינות, מה שהדגשת קודם, ואני חייב להיזכר במי שגדל בזמנים של הסיפורים של הברון מינכאוזן, יש תמונה קלאסית של הברון מינכאוזן על סוס קופץ ממקום למקום מעל ים, אבל מה, נופל, ואז הוא וסוסו טובעים בים, ובעל תושיה ובעל דימיון תופס את הצמה ומושך גם את הסוס וגם את עצמו מעלה מעלה ויוצא מהבוץ.
דב תאני:
וכמובן שזה קצת קשה לכולנו לעשות לבד.
דב תאני:
אנחנו צריכים איזה שהוא מודל שמושך אותנו למעלה, בדיוק אותה תנועה שאת עשית קודם.
דב תאני:
ושני שחקנים מרכזיים יכולים לשחק את המשיכה למעלה, זה גם התעשיה והאקדמיה ומדענים.
דב תאני:
פרופ' רוזן ופרופ' חיות, כבר הציגו את התמונה של ההשכלה או מערכת ההשכלה, אבל בכל אופן אני אתן עצה קטנה בנוגע לטכנולוגיה.
דב תאני:
המאמץ הגדול היום לעבור לכל הנושא של E-LEARNING יכול להיות שכאן הוא יכול לעזור.
דב תאני:
זאת לא הסיבה, זה לא הגורם המרכזי, אבל טכנולוגיה מטבעה מטשטשת גבולות.
דב תאני:
ואם טכנולוגיה, ויש גוף שנקרא מיטל, אני אחראי על כל הנושא של תאום ה-E-LEARNING בהשכלה הגבוהה.
דב תאני:
הגוף הזה למעשה מעודד את כל הלמידה באמצעות מחשב ותיקשוב.
דב תאני:
לפי דעתי זה חלק מפתרון, לבוא ולתת את התמריצים הנכונים, כך שהאקדמיה דרך הטכנולוגיות של E-LEARNING יפתחו או ייפתחו לכיוון של בתי ספר.
דב תאני:
לפתוח את כל מקורות הידע והמדע לסטודנטים קל יותר, אני לא אומר אי אפשר לעשות את זה אחרת אבל הרבה יותר קל בעזרת טכנולוגיות של למידה מתוקשבת.
דב תאני:
אני חושב שכדאי לשים את זה על השולחן ואני חושב שזה חלק מהפתרון.
דב תאני:
הצד השני כפי שהאדון אמר, וכאן פשוט צריך תאום, זה הצעד לא רק של מצויינות אלא של פער דיגיטלי, צמצום הפער הדיגיטלי.
דב תאני:
ועוד פעם, יש גופים, גם אסתי וגם אני מעורבים בכל הנושא של להבה, יש את התשתיות, צריך לנצל אותם.
דב תאני:
אם היה כאן גוף אחד מרכזי שהיה יכול לתאם בפעילויות, ולנו יש כמה ועדות שמתעסקות עם הדברים ועושים אותם בשטח, לתאם את אותם גורמים שמאפשרים לאנשים לפנות לטכנולוגיה, ולא רק את הנגישות הפיזית אלא את אותם כישורים, אז אותם פרוייקטים היו הרבה הרבה יותר אפקטיבים.
מל פולישוק-בלוך:
רות ארנון, אני הייתי אצל נשיא המדינה בהזמנתו ואני אמרתי לו את האני מאמין שלי, להפוך את ישראל למדינת מדע, ואת דמויות החיקוי למדענים ומדעניות ולא ספורטאים ודוגמניות, ואין לי שום דבר לא נגד זה ולא נגד זה, זה מאוד חשוב, אבל בכל זאת אנחנו מבינים על מה אנחנו מדברים, וגם דיברתי על הפער הדיגיטלי ועל האמצעי שדווקא באמצעים הטכנולוגים והמדע לקרב אוכלוסיות נוספות, כמו שאת אומרת, לקרב בלי להפחיד את הילדים ואת האוכלוסיות שמדע זה החיים שלנו בעצם.
מל פולישוק-בלוך:
זה כל מה שאנחנו עושים ואוכלים ונושמים פה זה מדע.
מל פולישוק-בלוך:
פשוט אולי המילה קצת מפחידה אנשים מסויימים.
מל פולישוק-בלוך:
אני באמת אשמח לשמוע ממך, כי אני רוצה גם שאת תעבירי את המסר לנשיא כי הוא הבטיח לעזור.
מל פולישוק-בלוך:
ואני חושבת שאם הנשיא יצא בהצהרה של לחבר ולקרוא לתעשיות ולאקדמיה ולכולנו ביחד להתחבר לנושא, ושזה יהיה המודל שלו, אז אני חושבת שיהיה לזה גם כן תמורה מאוד גדולה.
רות ארנון:
התקיים דיון ציבורי בפני קהל די גדול של אנשים בבית הנשיא שהכותרת שלו הייתה החינוך למדע וטכנולוגיה – כרטיס הכניסה לעולם הרווחה הכלכלית.
רות ארנון:
אני מאמינה שזה בעצם מילת המפתח, שגם באיזורי הפריפריה חינוך למדע וטכנולוגיה יכול לעזור על מנת להעלות את רמת החיים שם.
רות ארנון:
אבל אני חושבת שהמפתח הוא, אנחנו מדברים פה על פעילויות שונות ועל תאום וזה ברמה של תלמידי תיכון בעצם ומעלה.
רות ארנון:
לדאבוני, מערכת החינוך שלנו מנסה כל פעם להמציא את הגלגל מחדש ולהביא תכניות אלה ואחרות, ותכניות שכבר אבד עליהם הכלח בארצות הברית וכבר זנחו אותם עכשיו מתחילים אותם בארץ.
רות ארנון:
והעובדה היא שעל ידי כך אנחנו כל פעם מורידים את הרמה.
רות ארנון:
יש לי דוגמא אישית, יש לי שלושה נכדים שהיו עכשיו ארבע שנים בארצות הברית ולפני שנה חזרו ארצה.
רות ארנון:
ויש שני דברים שמאפיינים.
רות ארנון:
כל פעם שהייתי מצלצלת אליהם לארצות הברית ושואלת איך בית ספר, כולם בהתלהבות היו אומרים לי כיף והיו מספרים לי כמה המורה טוב ומה עשו.
רות ארנון:
עכשיו, חודשיים מאז שהגיעו ארצה, אני מצלצלת ושואלת איך בית ספר, והם אומרים זיפת.
רות ארנון:
ואני חושבת שפה הבעיה העיקרית.
רות ארנון:
בבני-ציון, וגם פה יש להם אותו מספר תלמידים.
רות ארנון:
זה לא עניין של מספר התלמידים.
רות ארנון:
זה בית ספר קטן.
רות ארנון:
אז שוב, אני מדברת כבר על בית ספר ברמה גבוהה בארץ, ואני משווה בית ספר באוכלוסיה חזקה, שגם פה יש להם לא יותר מאשר שלושים ילדים, עשרים וכמה ילדים בכיתה.
רות ארנון:
אבל כל ההתייחסות, זה גם ההתייחסות של הילדים לבית הספר.
רות ארנון:
הילדים לא אוהבים את בית הספר.
רות ארנון:
השאלה איך אנחנו משנים את המצב?
רות ארנון:
לפי דעתי המפתח הוא במורים, במורים של בית ספר עממי.
רות ארנון:
המורים חייבים לעבור השתלמויות, אני לא יודעת אם בידי הוועדה הזאת יש איזה שהוא כוח לפעול בכיוון הזה, אבל המורים חייבים לעבור השתלמויות.
רות ארנון:
יש היום יוזמות שונות של הכשרת מורים להוראת מדעים, חלק מזה זה מכון דוידסון ומכון ויצמן, וצריך להקים יוזמות נוספות כאלה על מנת, אני לא יודעת אם אפשר לשפר את רמתם של המורים, זו מילה יותר מדי גדולה וקהל יותר מדי גדול.
רות ארנון:
אפשר לעשות את זה אולי בצעדים קטנים ולא צריכים לוותר על זה.
רות ארנון:
אבל בסך הכל אני חושבת שזה המפתח.
רות ארנון:
המורים, רמתם, רצונם ויכולתם גם הייתי אומרת להשליט משמעת בכיתה.
רות ארנון:
אחד הדברים שמקשים על המורים זה חוסר המשמעת של ילדים.
רות ארנון:
בדיוק אני בדרך הנה הסתכלתי באיזה נתונים, רמת ההחסרות בבית הספר והאיחורים של תלמידים, בזה ישראל במקום הגבוה ביותר אחרי דרום אפריקה.
רות ארנון:
להציע את הדרכים כי אני לא מעורבת ממש במערכת הזאת.
רות ארנון:
מה ששייך לבית הנשיא, הנשיא מאוד מעוניין וכפי שאני אומרת אנחנו כבר עושים פעילות, המפגש הזה שהיה אני הזמנתי גם אנשים מהתעשיה וגם אנשים מרשויות חינוך במקומות שונים בארץ, כולל אור עקיבא, ששם הם עשו פעילות יוצאת מן הכלל וצריך לקחת מהם דוגמא.
רות ארנון:
כלומר הדברים הם לא בשמים, צריכים רק לרצות לעשות את זה.
מל פולישוק-בלוך:
ואני בטוחה שזה באמת נהדר, אני רק רוצה שתמיד נזכור שהתוצאה היא עגומה.
מל פולישוק-בלוך:
אז כנראה שכל מה שנעשה זה נורא טוב אבל זה מאוד לא מספיק.
טלי רוזנבאום:
המנכ"לית אלא בתור האמא של הילדים שלי.
טלי רוזנבאום:
כי חשבתי שקולם לא נשמע כאן ואני חושבת שאני רוצה לייצג אולי את שלושת הילדים הפרטיים שלי, אלה שנמצאים היום בחטיבת הביניים ואלה שסיימו את הלימודים שלהם גם כן.
טלי רוזנבאום:
אולי הבעיה הבסיסית היא בעקרונות בסיסיים שהם כבר לא לומדים.
טלי רוזנבאום:
ברמת תיחכום מאוד גבוהה של החומר הנלמד.
טלי רוזנבאום:
בקושי שלהם להבין את העולם המסובך שלנו כאשר הבסיסים שלהם לא ניתנים בצורה מספיק טובה, ואני רואה את עצמי בתור הורה שיכול היה לעזור להם באופן אישי במקצועות הלימודים שלהם.
טלי רוזנבאום:
אני רואה, אתה דיברת כאן על בנות אבל אני רואה את הנכונות המאוד מהירה ומאוד קלה של בית הספר להוריד ילד לרמה של ארבע, שלוש יחידות, בלי שום ניסיון להילחם על המקום שלו ועל היכולות שלו להשאיר אותו בארבע יחידות, על הפרמטרים המאוד פשוטים ומאוד נוחים וקלים, לעשות מבחן קיץ שהוא הממיין, אין שום ניסיון.
טלי רוזנבאום:
יש פה איזה פרוייקט לעלות מארבע לחמש יחידות, אני בצפון, אני מכירה את הפרוייקט הזה.
טלי רוזנבאום:
הוא גם קיים בבית הספר של הילדים שלי, אבל מפה לבין אימפלימנטציה כמו שאתם רואים אותו, המרחק מאוד גדול.
טלי רוזנבאום:
אני חושבת שזאת הבעיה המרכזית, וזה בשם הילדים שלי, גם הם מאוד לא אהבו ללכת לבית הספר, להתחיל בשבע בבוקר זו משימה מאוד מאוד קשה.
טלי רוזנבאום:
אלה דברים בשמם, כי היה נראה לי שהעברנו את המוקד, אני חושבת שאתה העברת לתלמידים שאין להם כבוד אל המורים, אז אני חושבת שגם אנחנו היינו ילדים, גם אנחנו ברחנו מהשיעורים, גם אנחנו לא הכנו שיעורים, גם אנחנו העתקנו, גם לנו לא היה הרבה הערכה לחלק מהמורים.
טלי רוזנבאום:
וסיפרו לנו על כדורי, על המבחני כבוד.
טלי רוזנבאום:
אבל אני בטוחה שבעצם כולם יודעים על מה אני מדברת, ולכן דיברתי בשם הילדים, לפחות שלי הפרטיים, שקולם יישמע גם כאן.
טלי רוזנבאום:
הם היו רוצים ללמוד, הם היו רוצים לדעת יותר, הם היו רוצים להבין, אבל קשה להם להגיע כאשר הם לא לומדים טבע, אין כזה מקצוע יותר, היום זה טכנולוגיה, כשאין להם מקצועות שמלמדים אותם את הבסיס, קשה להם מאוד אחרי זה לשמור על רמת הישגים גבוהה ונדרש מאמץ מאוד גדול שמשקיעים.
טלי רוזנבאום:
אני לא רוצה לדבר על המורים, אני מאמינה שהמורים רוצים לעשות את המקסימום, אני מאמינה שכל בעל תפקיד רוצה לעשות הכי טוב בתפקידו, ולכן אני לא מרשה לעצמי לבקר אותם בכלל.
טלי רוזנבאום:
מאחר שאני בתפקידי החדש, לא האמנתי שאגיע לתפקיד הזה כשהייתי ילדה כמובן, אז הייתי אולי לומדת יותר ברצינות מדעים, אבל כאשר הגעתי לתפקיד הזה נחשפתי לאנשים נהדרים ונפלאים בתכניות נהדרות.
טלי רוזנבאום:
הייתי רק אתמול במוזיאון מקסים ויוצא מן הכלל בירושלים, אירחו אותי שם מאוד יפה, יושבת כאן המנהלת של המוזיאון.
טלי רוזנבאום:
נפגשתי עם ד"ר גורי וראיתי את העיתון הנהדר שלה.
טלי רוזנבאום:
אני חושבת שיש תכניות נהדרות.
טלי רוזנבאום:
מלי את דיברת על פתרונות.
טלי רוזנבאום:
אחד הפתרונות זה נגישות המדע לקהילה.
טלי רוזנבאום:
ונגישות האינפורמציה לקהילה.
טלי רוזנבאום:
ואני חושבת שיש הרבה מאוד כספים, אני שומעת דלית אל כרמל שלוש או ארבע תכניות ובכל מיני מקומות.
טלי רוזנבאום:
אני חושבת שהתקלה היא שאין אינטגרציה נכונה שלהם ואין משרד אחד שמביט עליהם מלמעלה ומצליח לחלק את המשאבים בצורה נכונה.
טלי רוזנבאום:
אני חושבת שזה תפקידו של משרד המדע.
טלי רוזנבאום:
אני חושבת שמשרד המדע, כשהסתכלתי, אני יכולה להגיד לכם, באתי זה מקרוב אז קל לי מאוד, גם אני לא הגדרתי את התפקידים של המשרד לשנה זו אלא זה הוגדר לי על ידי השר או השרים הקודמים.
טלי רוזנבאום:
אני יכולה להגיד לכם שלאורך השנים תשומת הלב של המדינה למדע הלכה ופחתה.
טלי רוזנבאום:
אני רואה את זה בתקציבים.
טלי רוזנבאום:
וכל אחד מאתנו יודע, גם מבחינת היקף שעות אני מניחה, פשוט מתוך התבוננות בילדים הפרטיים שלי בהשוואה למה שאני למדתי, אני חושבת שאנחנו נראה שתשומת הלב למדע הלכה ופחתה בכלל.
טלי רוזנבאום:
לכן אני חושבת שוועדת המדע בראשותך מלי, אני חושבת שאת עושה עבודה מאוד נכונה, גם הזימון של הישיבה הזאת, אני באמת פיניתי את כל הזמן בשביל להגיע אליה כדי לצאת ביחד איתך בקול קורא לממשלה, אל ועדות הכספים למיניהם לעתיד לשים דגש על המדע, לקרוא למשרד המדע להיות אינטרגרטורים למקום הטבעי והנכון ביותר בנושא של מדע.
טלי רוזנבאום:
משרד החינוך צריך להתמקד בדברים הנכונים שלו והחשובים שהוא עושה וזה לחנך וללמד, אבל האינטגרציה ותשומת הלב, נקודת המבט הספציפית צריכה להיות של משרד המדע.
טלי רוזנבאום:
אני קוראת לכל האנשים שנמצאים כאן, פשוט שמעתי על רעיונות, אני לא הכרתי אותם.
טלי רוזנבאום:
בבקשה תפנו אותם אלינו, משרד המדע.
טלי רוזנבאום:
אני מבטיחה שאני אוכל לעזור בכל מה שאני אוכל ואולי אני אפנה ואעשה אינטגרציה בין גופים על מנת לחסוך במשאבים ולהיות יותר יעילים ואפקטיביים שזאת המטרה שלנו כאן.
מל פולישוק-בלוך:
שבאת, אמרתי לך ואני חוזרת ואומרת, אני חושבת ששיתוף הפעולה בין משרד המדע לוועדת המדע צריך להיות הדוק, כי ביחד אפשר לעשות הרבה דברים.
מל פולישוק-בלוך:
זה שאת וכולנו פה התפנינו בהתראה קצרה לבוא אני מאוד מעריכה את זה ומקבלת את זה כעובדה שחשוב לכם הנושא ולכן הגעתם.
מל פולישוק-בלוך:
אני אומרת שוב, אנחנו צריכים מפה לצאת לפעילות פרקטית, מעשית.
מל פולישוק-בלוך:
אני מרימה את הכפפה ששמת פה על השולחן ואני בהחלט מאמצת את הרעיון שמשרד המדע יהיה זה שיוביל את ועדת ההיגוי, כמובן יחד איתנו, כדי לחבר את כל הפרוייקטים הנהדרים שקיימים במדינה, שמי שעושה אותם יודע אבל האחרים לא.
מל פולישוק-בלוך:
ואנחנו מאבדים פה המון אנרגיות והמון משאבים בגלל חוסר התאום הזה.
מל פולישוק-בלוך:
כי כל אחד פועל לבד, וככה זה נראה כנראה.
מל פולישוק-בלוך:
כי זה הכל טיפות בים וטיפה בים היא אמנם מצטברת לים אבל היא רק טיפה.
מיה הלוי:
התחלנו לערוך מיפוי, שאני מקווה שנסיים אותו.
מיה הלוי:
אנחנו מנסים לעשות בזה יחד עם פרופ' דני שכטנר מהאקדמיה הלאומית למדעים, כדי קודם כל למפות מי הגופים שפעילים בארץ בתחום הלא פורמלי של המדע.
מיה הלוי:
לא בתחום החינוכי, כי זה לא המנדט שלנו.
מיה הלוי:
לראות איפה הם נמצאים, מה הכלים שהם משתמשים בהם, איפה הפיזור שלהם.
מיה הלוי:
ואולי עם הפרישה הזאת ועם הנתונים האלה ועם הרצון שלהם לשתף פעולה, וימים קשים הם ימים מצויינים לשיתוף פעולה.
מיה הלוי:
והימים היום הם ימים קשים בשני כיוונים.
מיה הלוי:
גם בתוצאות שקיבלנו וגם במשאבים שעומדים לרשותנו.
מיה הלוי:
ואני מאמינה שעם מיפוי נכון ועם רצון טוב אפשר ליצור הרבה שיתופי פעולה והרבה חסכון במאמצים ולהפיץ את התשתיות הקיימות לניצול הרבה יותר גדול, כי הם לא מספיק מנוצלות.
בני גייגר:
באמצעות עמותת בשער.
בני גייגר:
אני חושב שדובר כאן הרבה בצדק, התייחסו לחשיבות שישנה למסגרות החוץ מערכתיות והתרומה האפשרית שלהם, ואני חושב שאין לי הרבה מה להוסיף לזה למעט הצעה לחבר למסגרת כזאת גם את האקדמיה הלאומית למדעים, שחשוב שקולה יישמע והיא גם יכולה ליצור קשר, וקשר חזק, אל המוסדות האקדמים ולהבטיח את התרומה שלהם לפעילויות מהסוג הזה.
בני גייגר:
אני חושב שטוב שקולם יישמע.
בני גייגר:
מעבר לזה אני מסכים, כולנו עושים, כולנו משתדלים וכולנו עושים הרבה מאמצים אבל אלה טיפות בים וודאי לא חלקים של טיפול מערכתי.
בני גייגר:
מה שהמבחן האחרון, לאלה שזה חידש להם משהו, הצביע עליו, היה על כשל מערכתי וכשל רחב, וצריך להיות טיפול מערכתי.
בני גייגר:
אנחנו צריכים להערכתי ללמוד, מעבר לדברים החשובים האלה שדיברנו עליהם קודם, ללמוד גם קצת מניסיון העבר.
בני גייגר:
לפני עשר שנים פורסם דו"ח של ועדת הררי שהצביע על כשל מערכתי מאוד דומה.
בני גייגר:
הוא התמקד בעיקר במדע וטכנולוגיה ומתמטיקה, אבל לא רק.
בני גייגר:
הוא טיפל במערכת החינוך באופן כללי.
בני גייגר:
היו לו המלצות מאוד קונקרטיות, מאוד מעשיות.
בני גייגר:
הוא זכה מייד לאחר הפירסום שלו בתמיכה של הכנסת ,אומץ על ידי הכנסת, אומץ על ידי הממשלה ואומץ על ידי משרד החינוך והתחילו ביישום שלו בתנופה גדולה מאוד ובהרבה מאוד התלהבות.
בני גייגר:
הכל נראה נפלא, למעט העובדה שבין שלוש לחמש שנים היישום הופסק.
בני גייגר:
שמענו על הירידה בתקציב מל"מ, מסדר גודל של חמישים לפחות מעשרים.
מל פולישוק-בלוך:
ויגוצקי שהיה לרשותה שש מאות מיליון והיום יש לה פחות מחמישים.
בני גייגר:
תכניות לימודים שיהיו טובות ככל שיהיו, אם אנחנו נמצאים במצב שבו שעות הלימוד שמוקצות לתחומים האלה הם בין שליש לחצי מאשר הזמן שנדרש על פי תכניות הלימודים קשה להתפלא על זה שההישגים נמוכים וקשה להתפלא שגם כל מה שהושקע בתחום הזה הוא ברכה לבטלה.
בני גייגר:
אחד הדברים שחייבים לקרות הוא איזה שהוא מנגנון שיבטיח הישרדות של היוזמה.
בני גייגר:
ראשית אני חושב שהיה משקל גדול מאוד למרכזיות או להחלטה שתחומי המדע והטכנולוגיה נמצאים בראש סדר הקדימויות הלאומי.