GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'מאל זחאלקה: המסקנה הכללית מהדברים ששמעתי היא לראות את הדברים מנקודת מבט מעמד האשה ולא המדע, ולראות במדע דוקא את אחד המנופים לקידום מעמד האשה בכלל.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש הרבה אפשרויות או לא הרבה אפשרויות, אבל זה נראה כמישור מבטיח שאפשר להגיע בו להישגים; הפוטנציאל קיים, ובהרבה דברים לא צריך להתחיל מנקודת ההתחלה: לא מגן-הילדים.
ג'מאל זחאלקה: צריך להתחיל מגן-הילדים, אבל אפשר לעשות דברים גם כשיש כל כך הרבה נשים שגמרו דוקטורט.
ג'מאל זחאלקה: עשיתי דוקטורט באוניברסיטה, והיו הרבה נשים שעבדו איתי, ואחר כך הן נעלמו ולא המשיכו.
ג'מאל זחאלקה: אני נוטה לחשוב שהבעיה היא לא באוניברסיטה עצמה, כלומר האוניברסיטה זה חלק מהסיפור.
ג'מאל זחאלקה: זה לא רק האוניברסיטה.
ג'מאל זחאלקה: יש דברים אחרים שהם מחוץ למערכת.
ג'מאל זחאלקה: המבנה לא מעודד נשים להמשיך בעבודה.
ג'מאל זחאלקה: אבל, זה נושא מבטיח - לראות זאת מנקודת מבט של מעמד האשה ולראות את המדע כמכשיר עיקרי לקידום מעמד האשה.
ג'מאל זחאלקה: אם אנו רוצים שוב לקחת זאת בקונטקסט הכללי, ולא לקחת את קבוצת הנשים שהלכו לאוניברסיטה והגיעו לדוקטורט ואז לטפל בשויון שלהן, צריך להשקיע מאמצים גדולים אם אנו רוצים להימנע מפערים עצומים בחברה ולטפל בפריפריה.
ג'מאל זחאלקה: יכולה להיות קידמה טכנולוגית שתגרום לנזק גדול, כלומר שחלק מהחברה - העשירון העליון, רמת אביב ג' והאנשים העשירים - ידו משגת, הוא יתקדם, החברה מתקדמת, והאנשים שנשארים מאחור מצבם יורע ולא יוטב.
ג'מאל זחאלקה: לכן, צריך לקחת את נושא קידום המדע וקידום הנשים במדע באופן ארצי, כלומר במבט ארצי ובמיוחד עם תמיכה והפליה מתקנת או העדפה מתקנת לאיזורים בפריפריה במיוחד בסקטור הערבי שסובל מבעיות קשות מאד.
ג'מאל זחאלקה: יש הישגים, אבל אלה שהגיעו לכך יכולות להתחרות.
ג'מאל זחאלקה: אבל, צריך לחשוב על כל אלה שלא הגיעו לשם ולא רק על אלה שהגיעו.
מל פולישוק-בלוך: אנו, בהחלט, נתייחס גם לפריפריות ולכל מגזרי האוכלוסיה.
מל פולישוק-בלוך: זו התחייבות אישית: אנו נעשה סיורים בכל הארץ, ונגיע לכל מקום שירצו לשמוע אותנו ולדבר איתנו.
מל פולישוק-בלוך: האם פרופסור נינה תורן פה?
מל פולישוק-בלוך: דוקטור שמואל סטרשבסקי מאוניברסיטת בר-אילן, בבקשה.
שמואל סטרשבסקי: אני כאן על תקן של נציג איל"ה, ארגון המחשבים הארצי.
שמואל סטרשבסקי: אני מתנצל שאינני אשה; במסגרת ההפליה המתקנת קיבלתי את זכות הדיבור.
שמואל סטרשבסקי: אביא קצת נתונים של שימוש בכלים טכנולוגיים בארץ ובעולם, כאשר ללא ספק האינטרנט הוא כלי טכנולוגי מרכזי מאד.
שמואל סטרשבסקי: המצב היום בארצות-הברית זה שאין הבדל בשימוש באינטרנט בין גברים לנשים, כאשר אם אנו מסתכלים על מה שקרה לפני מספר שנים בהחלט היה פער גדול בשימוש בין גברים לנשים.
שמואל סטרשבסקי: לפני חודשיים אני עשיתי סקר לגבי שימוש באינטרנט בארץ בקרב למעלה מאלף נדגמים מבני 18, והסקר מראה בבירור שיש פער גדול בשימוש באינטרנט בין גברים לנשים - דרך אגב, פער שבהחלט מזכיר את הפער שהיה בארצות-הברית לפני מספר שנים.
שמואל סטרשבסקי: אם אנו אומרים שאנו מפגרים מספר שנים אחרי ארצות-הברית, סביר מאד להניח שמה שיקרה בארץ עוד מספר שנים זה שהפער הזה ייעלם.
מל פולישוק-בלוך: מה הוא הפער?
מל פולישוק-בלוך: כמה נשים וכמה גברים?
שמואל סטרשבסקי: הפער היום הוא, שגברים משתמשים הרבה הרבה יותר גם מבחינת אחוזים וגם מבחינת שעות שימוש.
מל פולישוק-בלוך: האם אין לך מספרים?
שמואל סטרשבסקי: יש לי.
מל פולישוק-בלוך: הנה, יש לנו עוד פרוייקט לדאוג לו.
מל פולישוק-בלוך: יש לנו תת-ועדה לענייני אינטרנט, ונעביר לה את הנושא הזה באופן ספציפי.
שמואל סטרשבסקי: גברים קונים הרבה יותר באינטרנט.
שמואל סטרשבסקי: אבל, דבר אחד לנשים יש יותר מגברים - שביעות-רצון מהאינטרנט.
שמואל סטרשבסקי: מסתבר שנשים בממוצע שבעות-רצון בצורה משמעותית יותר מגברים מהשימוש באינטרנט.
שמואל סטרשבסקי: יש לפחות יש נקודת אור אחת.
מל פולישוק-בלוך: עתה, גברת מרים שכטר, הממונה על השויון בין המינים במשרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מהדוברים לומר את הדברים בקצרה.
מל פולישוק-בלוך: מרים שכטר: אם כך, אוותר על הברכות.
מל פולישוק-בלוך: אני רק אוסיף כמה מלים על חברותיי ממשרד החינוך.
מל פולישוק-בלוך: אכן החינוך הוא המקום החשוב ביותר שאנו רואים כחברה לשינוי של ההבניה החברתית על מקומן של נשים ושל בנות בכלל בחברה בארץ.
מל פולישוק-בלוך: לכן, אנו עובדים על שני מישורים: שינוי התפיסה של המחנכות, של המורות והמורים, את התלמידות והתלמידים, והשינוי של התפיסה את עצמן הן כלומר איך הן רואות את עצמן והמסוגלות שלהן ליצור את השינוי.
מל פולישוק-בלוך: שינוי התפיסה של בנות ובנים - כמו שכאן נאמר, בנות שמגיעות מצטיינות, אלא שבדרך-כלל יש המון בנות למשל שבארבע יחידות מצטיינות, שלו הן היו בנים הן כבר היו יושבות בחמש יחידות, אבל משום שהן בנות עם אמון פחות גדול ביכולתן הן נשארות בארבע יחידות.
מל פולישוק-בלוך: אותו דבר גם בשלוש יחידות; הן מצטיינות בשלוש יחידות, כי בנים עם היכולות האלה היו כבר בארבע יחידות וכן הלאה.
מל פולישוק-בלוך: לגבי המחוננים, ולו השרה היתה היא היתה מציינת את הדברים, אם עד עכשיו היו בכיתות הילדים המחוננים 25% עד 30% בנות והשאר בנים, היום אנו עובדים על כך שיהיו כ-40% בנות ו-60% בנים, ועוד ידינו נטויה.
מל פולישוק-בלוך: כדי שהבנות תהיינה, תישארנה, תצלחנה שם ותוכלנה לממש את הפוטנציאל, אנו מקיימים פעולות ייחודיות.
מל פולישוק-בלוך: אנו מקווים שתצליחו.
מרים שכטר: אציין עוד פעולה אחת שאני חושבת שהיתה מאד חשובה וברוכה עם הרשות למעמד האשה ומשרד החינוך ובשיתופה של יעל רום כיועצת - ימי עיון לקידום בנות למדעים ולמתמטיקה.
מרים שכטר: עשינו יום כזה בנצרת במגזר הערבי, והיו מעל 300 מחנכות ומחנכים.
מרים שכטר: זה היה יום מוצלח ביותר.
מרים שכטר: היו ימים כאלה בבאר-שבע ובאשדוד.
מרים שכטר: אנו עושים בטכניון ובמכון ויצמן.
מרים שכטר: אנו באמת מתפרשים על פני כל הארץ, כדי להעלות את המודעות לחשיבות קידום הבנות.
מל פולישוק-בלוך: עתה, רויטל דייויס, יושבת-ראש אגודת סטודנטים במכללה הטכנולוגית בחולון.
רויטל דייויס: אני רויטל דייויס, סטודנטית שנה ד' בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה.
רויטל דייויס: הרבה פעמים שואלים אותי: "למה בחרת בזה?".
רויטל דייויס: להפתעתם, אני נהנית מאד מהמקצוע.
רויטל דייויס: לעניינו של דבר, ראשית, לגבי נושא המלגות שהעליתם, כמי שהתמודדה בעבר על המלגה ולא קיבלה, על אף שממוצע ציוניי הוא 90 ועל אף שאני עוסקת בפעילות חברתית ואני עכשיו גם יושבת-ראש אגודת הסטודנטים ברצוני להציע - אני מודעת לעובדה שאין משאבים אינסופיים - שבמקום 10,000 שקל שזה סכום מאד יפה, אפשר לחלק זאת לסכום אחר, במפתח אחר, כדי שיותר בנות תוכלנה להנות מזה.
רויטל דייויס: שנית, את דיברת על כך שצריך לתת תמורה לקהילה.
רויטל דייויס: זה יפה על הנייר.
רויטל דייויס: בשטח זה לא קורה.
רויטל דייויס: אין היום שום מנגנון בקרה.
רויטל דייויס: צריך ליצר אותו.
רויטל דייויס: יעל רום: יוצא מן הכלל.
רויטל דייויס: אני מודה לךְ על כך שאמרת זאת.
מל פולישוק-בלוך: זה מחבר אותנו מבחינת גם קהילה וגם איך עוזרים ליותר נשים לנגה קינן מפורום מנהלי כספים ראשיים, שרוצה לעזור לנו להקים קרן לטובת הענין.
ג'מאל זחאלקה: יש גם את פר"ח.
ג'מאל זחאלקה: אפשר לעשות זאת במסגרת פר"ח.
מל פולישוק-בלוך: לא, פר"ח זה משהו אחר.
נגה קינן: מאחר והאקדמיה כנראה חסומה ומשרות הניהול הבכירות בחברות הגדולות גם חסומות בפני נשים, ניתן היה לתאר שהפתרון יהיה הקמת עסקים בבעלות נשים.
נגה קינן: פתרון זה קיים כדרך עוקפת את תקרת הזכוכית או את צוארי הבקבוק.
נגה קינן: ברוב הענפים, בהיי-טק, בטכנולוגיה ובביו-טכנולוגיה, זה כמעט ולא נמצא, והסיבה היא מחסור במימון.
נגה קינן: אין שום קושי לכל אשה שרוצה להתקדם ונתקלה באיזה שהוא מחסום להקים עסק בבעלותה ולהגיע למימוש כל יכולותיה.
נגה קינן: כאשר הדבר קשור במימון חיצוני מאד רב, הדבר בעייתי.
נגה קינן: אולי אתן רק נתון אחד: מתוך מחקרים שנעשו בארצות-הברית, עולה שהשקעות בחברות בבעלות נשים נעשית בדרך כלל ע"י משקיעים פרטיים, מה שאנו קוראים: ANGELS, FAMILIY AND FRIENS, שאלה השקעות הטובות לשלבים המאד ראשוניים.
נגה קינן: רק 15% קיבלו השקעות מקרנות הון סיכון.
נגה קינן: נתונים אחרים מציעים מידע דומה, והתוצאה היא שלנשים, שרוצות לפרוץ את המחסומים ע"י הקמת חברות היי-טק, המחסום סגור.
נגה קינן: עם כל הערכתי למערכת החינוך, אני חושבת שאחת המוטיבציות הגדולות ביותר לבנים ללכת ללמוד חמש יחידות מתמטיקה היתה "כשאהיה גדול, אני רוצה להיות ביל גייטס".
נגה קינן: אין לנו ביל גייטס.
דוברת: יש את אורנה ברי.
נגה קינן: יש את אורנה ברי ויש עוד שלוש שאני מכירה, ולדעתי יש עוד שלוש שאינני מכירה.
נגה קינן: אבל, המוטיבציה חסרה.
מל פולישוק-בלוך: פגשתי השבוע גברת מדהימה - ובשמות אני חלשה מאד - שמנהלת את "אינטל" בקרית-גת.
יוסי שובל: זו מקסים פסבר.
מל פולישוק-בלוך: היא מנהלת רק 1,600 איש.
מל פולישוק-בלוך: יוסי שובל: היא מנהלת 2,200 עובדים.
נגה קינן: לא דיברתי על נשים מנהלות - גם את זה יש מעט ולא מספיק.
מל פולישוק-בלוך: אני לא חולקת עלייך, אבל יש לנו גם דוגמאות אישיות בארץ.
נגה קינן: אני מדברת על בעלות נשים על חברות, ולא על ניהול.
נגה קינן: לכן, אני חושבת שהפתרון צריך להיות הקמת קרן סיוע לחברות טכנולוגיות שמוכוונת לנשים, שתוכל לקדם עסקים מהסוג הזה.
מל פולישוק-בלוך: אני מסכימה איתך במפורש.
מל פולישוק-בלוך: נשב ונחשוב ביחד איך עושים זאת.
ג'מאל זחאלקה: יש משהו כזה במשרד המסחר והתעשיה.
מל פולישוק-בלוך: זה, בדיוק, החיבור, שלא דיברנו עליו מספיק פה, בין תעשיה, בין התעשיה של הטכנולוגיה והאקדמיה או המחקר המדעי.
מל פולישוק-בלוך: אנו, בהחלט, צריכים לתת על זה את הדעת.
מל פולישוק-בלוך: במסגרת מה שביקשתי, הצעות אופרטיביות, זו בדיוק הכוונה שלי.
נגה קינן: תקבלי.
מל פולישוק-בלוך: יש לנו עוד מעט דוברות.
מל פולישוק-בלוך: עתה, חנה מילר ממרכז התעשיה.
חנה מילר: אני חנה מילר, סמנכ"ל מת"י מו"פ - מרכז התעשיה הישראלית למחקר ופיתוח ליד המדען הראשי במשרד התמ"ס.
חנה מילר: אקצר בדבריי.
חנה מילר: אני מרגישה נוח ביותר עם העדפה מתקנת.
חנה מילר: אני מציעה לכולם ללכת ולבדוק אלו גברים יושבים בדירקטוריונים, ואחר כך שיספרו לי על העדפה מתקנת.
חנה מילר: דיברו כאן על אקדמיה, וזה חשוב ביותר.
חנה מילר: לא דיברו על קידום נשים בתעשיה ובסקטורים ציבוריים.
חנה מילר: באופן פרטני, אני חושבת מזה כעשרים שנה שהפתרון הוא בחקיקה ובאכיפה שלה.
חנה מילר: זה לא מספיק שיחליטו על 50% נשים בדירקטוריון.
חנה מילר: לא אוכפים את החוק.
חנה מילר: צריך לעבוד דרך העדפה מתקנת, דרך החקיקה ודרך האכיפה שלה.
חנה מילר: מדינות נאורות בעולם עשו זאת כך בכל המגזרים, והיום לא מדברים על זה.
חנה מילר: זו הדרך היחידה לשנות דברים שהם כל כך בעייתיים גם במגזרים שלא הוזכרו: בממשלה, בסקטורים ציבוריים ובסמי-ממשלתיים וגם בתעשיה.
חנה מילר: לגבי התעשיה, זה לא הוזכר כאן.
חנה מילר: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: אילנה כהן, בבקשה.
אילנה כהן: אני אילנה כהן, מנהלת "נשר - נשים ברשת", ואני גם יועצת מט"י לעסקים קטנים.
אילנה כהן: רציתי לומר שלוש הצעות אופרטיביות.
אילנה כהן: ראשית, היום יש גם כנס של עסקים למען הקהילה, ובו נִפנה לכל חברות ההיי-טק שיקימו גם מלגות לבנות וגם מסלולי קידום לגיוס נשים לחונכוּת בתוך החברות.
אילנה כהן: זה מקובל בארצות-הברית, וזו לא ההמצאה שלי.
אילנה כהן: שנית - נושא יועצות באוניברסיטה בבחירת מקצוע - זה מאד חשוב.
אילנה כהן: כשהתגייסתי לצבא בחרתי סטטיסטיקה וסוציולוגיה, אחרי שגמרתי ריאלית.
אילנה כהן: היועצת שם אמרה לי דוקא להיפך: "השתגעת?
אילנה כהן: לקחת את המקצועות הכי קשים".
אילנה כהן: המון בנות לומדות מקצועות, ואפשר לכוון אותן.
אילנה כהן: הן יכולות להיות מבקרות איכות בתוכנה וכו'.
אילנה כהן: שלישית - האכיפה בחברות ממשלתיות ודירקטוריוניות, למשל: אני רואה את אבי הר-אבן שאנו מכירים מהתעשיה האוירית, והוא יכול גם לספר לכם שהתעשיה האוירית קיימת למעלה מחמישים שנה ויש שם 12 מנכ"לים, ולאורך חמישים שנה יש רק אשה אחת ביעוץ משפטי, וזה מקום שיש פז"מ וזה מקום שיש ועד חזק ובכל זאת נשים לא מתקדמות.
אבי הר-אבן: אבל, בחלל יש.
אבי הר-אבן: בחלל יש אסטרונאוטיות.
אילנה כהן: האחוזים נמוכים.
יעל רום: אני מכירה את המערכות.
מל פולישוק-בלוך: יעל רום ואילנה כהן, אנו רוצים לקצר.
מל פולישוק-בלוך: יש לנו עוד ארבעה דוברים ודוברות.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לתמצת את העניין, כי השר צריך ללכת ואני מחזיקה אותו חזק.
מל פולישוק-בלוך: אורית פוטשניק, בבקשה.
אורית פוטשניק: אני אורית פוטשניק, נציגת ק.ל.ף.
אורית פוטשניק: - נציגת לסביות.
אורית פוטשניק: יש לי כמה הערות קצרות: ראשית, דובר כאן על הסגרגציה למקצועות נשיים ומקצועות גבריים.
אורית פוטשניק: אני חושבת, שחלק מהמאבק לשויון נשים ולקידום נשים זה לא להיאבק על קידום נשים בהיי-טק והכנסתן למקצועות גבריים, אלא גם על שכר שווה בתוך הפרוגרמה של הסגרגציה כזאת.
אורית פוטשניק: כלומר, שהמורות יקבלו שכר שאפשר לחיות ממנו ושאחיות יקבלו שכר שאפשר לחיות ממנו.
אורית פוטשניק: שנית, תקרת הזכוכית בכלל ובהיי-טק בפרט - כולם ממלמלים את צמד המלים הזה וחושבים שבזה הם עשו את שלהם.
אורית פוטשניק: לא נעצרים כשמגיעים לתקרת הזכוכית.
אורית פוטשניק: נעצרים הרבה קודם, בזה שנשים צעירות מקימות משפחות, יולדות ומתקשות לעמוד בנורמות העבודה הקשיחות מאד של ההיי-טק.
אורית פוטשניק: אפשר לחנך ולעשות כמה שאפשר בחינוך, עד שגם גברים יבינו שאבהות היא חובה, ולחכות עוד מאה שנה עד שזה יקרה, ואפשר לפעול היום ולאכוף חוקים סוציאליים שיעזרו לנשים להתקדם בתוך ההיי-טק, כמו לאכוף את חוק שעות עבודה ומנוחה שלא קיים בהיי-טק ולאכוף, באופן אגרסיבי, את חוק שויון ההזדמנויות בעבודה.
אורית פוטשניק: יש מספיק חוקים, וצריך לדאוג שהם יתקיימו.
אורית פוטשניק: יש לי עוד שתי הערות קצרות.
מל פולישוק-בלוך: אני מוכרחה לקטוע אותך.
מל פולישוק-בלוך: עלינו לסיים.
מל פולישוק-בלוך: יוסי שובל, מנהל קשרי החוץ של חברת "אינטל", בבקשה.
יוסי שובל: התעשיה מחכה לנשים, והיא צריכה אותן.
יוסי שובל: הנשים לא באות.
יוסי שובל: זה נכון שזה לחץ וזה קשה וכו', אבל אין בעיה.
יוסי שובל: הבעיה היא שתבאנה.
יוסי שובל: אבל, לא זו הנקודה.
יוסי שובל: ברצוני לדבר כאב לשתי בנות ובן.
יוסי שובל: לבני אין שום בעיות.
יוסי שובל: הוא כבר עשה את הדוקטורט.
יוסי שובל: בנותי, שהן לא פחות מוכשרות ממנו, תקועות כל אחת עם כך וכך ילדים ועם כך וכך דברים.
יוסי שובל: צריך ליצור מערכת סביבתית תומכת - לא רק מלגות ולא רק ניתוחים.
יוסי שובל: הניתוחים הם לא בעיה.
יוסי שובל: אנו יודעים שנשים מוכשרות מאד.
יוסי שובל: איך יוצאת הבחורה שיש לה מעון ליד הבית והיא יכולה להשאיר את התינוק בן השלוש שיטפלו בו?
יוסי שובל: אלו הדברים הדרמטיים שצריך לעשות, לפני שמדברים גבוהה גבוהה על שויון הזדמנויות ועל כל הדברים.
יוסי שובל: יש להן את ההזדמנויות, אבל אין להן איפה להשאיר את התינוק.
מל פולישוק-בלוך: באותו עניין ברצוני להזכיר שהשר מודי זנדברג, בהיותו חבר-כנסת, הגיש הצעת חוק, שאינני יודעת איפה היא עומדת עכשיו.
אליעזר זנדברג: חברי-הכנסת עמיר פרץ ויעל דיין הפילו אותה.
מל פולישוק-בלוך: אנו צריכים להעלותה שוב, ואולי אני אעשה זאת.
מל פולישוק-בלוך: אולי אנו נעשה זאת ביחד.
מל פולישוק-בלוך: מדובר על הצעת חוק להכרה בהוצאות מטפלת והכרה במס - הצעת חוק שמטפלת בהוצאות בית.
נעמי בלומנטל: זה לא יהיה לעולם.
מל פולישוק-בלוך: חברת-הכנסת, סגנית השר לשעבר, נעמי בלומנטל, בבקשה.
נעמי בלומנטל: הגעתי קצת באיחור, וברצוני לברך את הפורום, את הנשים שהגיעו וגם את אלה שלוקחות חלק במאבק במשך הרבה מאד שנים למען קידום וכל מה שאנו עושים במשך השנים יחד.
נעמי בלומנטל: ברצוני לציין גם את יעל רום, שמקדמת דנה אני זוכרת אותה ככזו.
נעמי בלומנטל: זה היה הפרוייקט שלה - שבנות תיכנסנה לתכניות של לימוד מדעים, טכנולוגיה ומתמטיקה.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לברך גם אותך, חברת-הכנסת מלי פולישוק-בלוך.
נעמי בלומנטל: אני תמיד מקנא בך על הילד הצעיר.
מל פולישוק-בלוך: תאמינו לי, שזה הדבר הכי טוב שיש בעולם.
נעמי בלומנטל: ברצוני לברך את יושבת-ראש הוועדה לקידום מעמד האשה, חברת-הכנסת גילה גמליאל.
נעמי בלומנטל: זה בהחלט הישג יפה.
נעמי בלומנטל: הלוואי ועוד תבואנה עוד הרבה מאד צעירות שתהיינה כל כך מחוייבות לנשים ולקידומן.
נעמי בלומנטל: ברצוני לברך, כמובן, את שר שלנו, שגם הוא היה פעם מאד צעיר.
אליעזר זנדברג: כשנבחרתי, הייתי יותר מבוגר מחברת הכנסת גילה גמליאל.
נעמי בלומנטל: איך אפשר שלא לציין את חברת-הכנסת לשעבר ענת מאור, שלא הפסיקה לפעול למען המדע וגם בנושא נשים?
נעמי בלומנטל: ! כשהתחלתי לעסוק בקידום נשים ואיפה אנו - ולא נולדתי פמיניסטית, זה בא לאט לאט וזה היה במסגרת שדולת הנשים והנשים בליכוד - מיד קראתי איזה שהוא מחקר שאמר כך: למה בנות במתמטיקה מתחילות לרדת מגיל מסויים, מגיל 15?
נעמי בלומנטל: האם המוח שלהן מצטמצם?
נעמי בלומנטל: פעם היה פה חבר-כנסת שאמר לי: "כן, המוח שלהן מצטמצם", אבל נראה לי שזה לא כך וגם המחקר אמר שזה לא כך.
נעמי בלומנטל: למה הן מתחילות לרדת במתמטיקה ובמקצועות של פיזיקה?
נעמי בלומנטל: כי החברה משדרת להן שזה לא המסלול שלהן.
נעמי בלומנטל: שם באמת אנו צריכים להתחיל, כדי שזה יהיה המסלול.
נעמי בלומנטל: האם יש ב"אינטל" מעונות יום?
יוסי שובל: יש.
נעמי בלומנטל: טוב מאד.
יוסי שובל: יש את זה ב"אינטל", אבל יש עוד 300-400 מפעלים שאין את זה בהם.
נעמי בלומנטל: תעשה 'לובינג'.
דוברת: אפשר להתחיל במוסדות הציבוריים.
נעמי בלומנטל: בהחלט, אבל את יודעת מה יקרה.
יוסי שובל: האם במשרדי ממשלה יש מעונות?
מל פולישוק-בלוך: הדוברת האחרונה היא ד"ר מרים ולדמן ממשרד המדע.
מרים ולדמן: אחד הדברים שאנו מתקשים להכיר זה מה שקורה אצלנו בבית.
מרים ולדמן: לגבי נושא משרות בכירות לנשים בנציבות שירות המדינה, במקומות מפתח, במשכורות גבוהות, יש מקום לבדוק ולראות מה קורה.
מרים ולדמן: כי נדמה לי שהדבר לא נמצא: לא במשרד התשתיות, לא בנציבות המים ולא במקומות של משרד האוצר.
מרים ולדמן: אני חושבת, שמשרד המדע לאחרונה זכה לכמה נשים שקיבלו קידום, אבל גם פה המשכורות אחרות.
מרים ולדמן: אני חושבת, שזה גם אחד הדברים שכדאי לבדוק בבית.
מרים ולדמן: אני חושבת, שהמגזר הנשי בנציבות שירות המדינה רק ייהנה מכך שנשים תוכלנה לתרום ולתת מחלקן לנושא.
מרים ולדמן: אני מקווה שקיצרתי מספיק בדבריי.
מל פולישוק-בלוך: האם יש עוד מישהי שנורא לוחץ לה לדבר?
גילה גמליאל: ברצוני להודות לכל הנשים ולכל הגברים שהגיעו לכאן היום.
גילה גמליאל: אני חושבת, שהיה דיון פורה ומפרה.
גילה גמליאל: ברצוני להודות לך, חברת-הכנסת מלי פולישוק-בלוך, שניהלה את הישיבה כמו שצריך.
גילה גמליאל: ברצוני להודות, כמובן, לשר שלנו, אליעזר זנדברג, שנוכח בכל הישיבה.
גילה גמליאל: בדרך כלל, שרים אומרים את מה שיש להם לומר, לא שומעים והולכים.
גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכולם.
גילה גמליאל: תודה רבה שבאתם, וכל טוב.
מל פולישוק-בלוך: השר מודי זנדברג, המון תודה.
מל פולישוק-בלוך: הערתה האחרונה של חברת-הכנסת גילה גמליאל נכונה מאד.
מל פולישוק-בלוך: אנו יודעים מה זה שרים שנורא לחוץ להם והם הולכים.
מל פולישוק-בלוך: אני ממש מודה לך על כך שהקשבת לכולם, ואני בטוחה שגם תעשה בזה שימוש.
מל פולישוק-בלוך: אני פונה אליכם שוב: תביאו לנו רעיונות - אנו נבצע ככל שאפשר.
מל פולישוק-בלוך: תודה לכל המשתתפים שטרחו ובאו בשעה כל כך מוקדמת.
מל פולישוק-בלוך: ננסה היום לחבר מספר נושאים, שיכול להיות שיהיו מומחים שיגידו שאין קשר ביניהם כלל.
מל פולישוק-בלוך: בגלל מצוקה של זמן, בגלל שחייבים לקדם עניינים, וגם בגלל שהפרסומים בנושא היו באותו סוף שבוע, חשבתי שנעשה קצת אילוצים, ונטפל בקשר בין הקרינה ומחלות שונות, בעיקר סרטן.
מל פולישוק-בלוך: למרות שגם אני, שאני הדיוט בנושאים האלה, מבינה שיש הבדלים בין סוגי הקרינות ובין סוגי המחלות, ואפשר לייחד לכל דבר דיון בפני עצמו, אבל נאחד את הדברים כדי להתקדם.
מל פולישוק-בלוך: שאל אותי עמיתי לוועדה, חה"כ אלדד, למה זה בוועדה שלנו.
מל פולישוק-בלוך: קודם כל, כי החלטנו שזה פה, אבל הסיבה החשובה היא שכאשר התחלתי ללמוד את הנושא ראיתי שיש מחלוקת על עצם הקשר בין המחלות השונות ובין הקרינה.
מל פולישוק-בלוך: המחלוקת היא, כמובן, בין המדענים, ולהזכירכם זו ועדת המדע והמחקר המדעי.
מל פולישוק-בלוך: לכן, אנחנו יכולים לצאת מנקודת המוצא של מה המדע אומר לנו בקשר שבין שני הגורמים האלה, הן הקשר שבין קרינה לסוגיה – נקבל תכף פירוט קצר בנושא – לבין המחלות, בעיקר הסרטן, אבל אולי יש מחלות נוספות.
מל פולישוק-בלוך: הקשר הנוסף הוא התפוצה הגיאוגרפית, שזה החלק השני של הנושא של הישיבה, בעקבות פרומים בעיתונות באזור השרון, שדברו על תפוצה גבוהה יותר של מחלת הסרטן באזור הזה.
מל פולישוק-בלוך: ד"ר אלי שטרן, אם אתה יכול לספר בקצרה – יש לנו דוברים רבים ואנחנו מוגבלים בזמן – כדי שנבין כולנו על מה מדברים.
מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שיש סוגי קרינה שונים.
מל פולישוק-בלוך: ד"ר אלי שטרן הוא המדען הראשי של המשרד לאיכות הסביבה.
אלי שטרן: בוקר טוב, אני מבקש לציין שבדפי התחקיר המונחים לפניכם, ישנו בפרק ג' דיון בנושא של השפעות הקרינה.
אלי שטרן: אנחנו בוועדת המדע, ויושבים כאן מדענים, אז צריך לומר שחלק גדול מהאמירות שנמצאות בפרק ג' מתייחסות לקרינה אלקטרו מגנטית אמנם, בלתי מייננת אמנם, אבל קרינה מסוג אחר.
אלי שטרן: זו קרינה שנקראת ELF, extremely low frequency, שמאפיינת קרינות מרשת החשמל, כמו מכבלים , טרנספורמטורים וכן הלאה.
אלי שטרן: חלק מהאבידנס המקצועי שמופיעה כאן בשם כמה מהאנשים, מצוטט בעיתונים, מתייחס במפורש לקרינות האלה – כפי שזה כתוב כאן – ולא לסוג הקרינה שהוא נושא הדיון כאן.
אלי שטרן: הקרינה שעליה אנחנו מדברים היום היא קרינה בלתי מייננת שנקראת RF.
אלי שטרן: המספרים כאן, "קרינה קטנה פי 500 מהתקן הבין-לאומי גורמת לעליה של פי 2 בתחלואת הסרטן", זה נכון, רק שזאת לא הקרינה, זו קרינה אחרת.
אלי שטרן: את הנקודות האלה צריך לשים על השולחן כבר ברגע זה.
אלי שטרן: אני מניח שנושא הדיון הזה יהיה, כמובן, קרינת ,RF ואני מניח שיהיו כאן מספיק דוברים שיתייחסו לסיכונים הספציפיים, או לחשש מהסיכונים הספציפיים בנושא קרינת RF.
אלי שטרן: כמובן, עקרון הזהירות המונעת המופיע בפרק ג', הוא עיקרון מקובל על כולם.
אלי שטרן: זהירות מונעת חשובה מאוד, וזה כבר נידון בוועדה הזו בכמה וכמה הזדמנויות אחרות.
אלי שטרן: אסתפק בנקודה הזו, ואולי יותר מאוחר אתייחס גם לעמדה של גופים בין-לאומיים מוכרים באשר להתייחסות לקרינה מהסוג הזה, קרינה מסרטנת או לא מסרטנת, וגם לקרינות אחרות.
מל פולישוק-בלוך: ערכנו סיור במושב פורת, בשרון, בעקבות פרסומים שקראנו בעיתון ידיעות אחרונות.
מל פולישוק-בלוך: חשבנו שיהיה נכון לראות את הדברים בעיניים, את המרחק בין האנטנות בהן מדובר בתחנת הילל, לבין בתי המגורים, לשמוע את התושבים – שחלק מהם נמצאים פה – מפורת ועין שריד.
מל פולישוק-בלוך: לא נחזור על הספורים ששמענו, כמה שהם נשמעים מחרידים מפי התושבים.
מל פולישוק-בלוך: שמענו ביישוב גם את הדיווח של משרד הבריאות, שהדברים הם לא clear cut, ולא בהכרח ודאי שיש קשר בין הקרינה מהתחנה הזאת למחלות המסוימות של התושבים.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מד"ר ברחנא שיפרט לנו.
מל פולישוק-בלוך: אתה מתייחס גם להילל, וגם לתפוצה באזור השרון, אני מניחה.
מיכה ברחנא: אני אתייחס רק לנושא של התחלואה, לא אתייחס לעניין הקרינה והאפשרות התאורטית שהקרינה גורמת לאיזושהי תחלואה.
מיכה ברחנא: אני מתייחס רק להילל.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת שתתייחס בהמשך גם לפרסום שהיה בעיתונות שהיה באזור השרון, על מחקר שעשית גיאוגרפית לגבי התחלואה בסרטן, כללית.
מיכה ברחנא: המתחם של האנטנות של תחנת הילל מסומן במפה שלפניכם בצהוב.
מיכה ברחנא: היישובים הסמוכים הם צורן מצפון, פורת במזרח, עין שריד שיושב קרוב יחסית, ועין ורד.
מיכה ברחנא: יותר מרוחקים זה קדימה ותל-מונד.
מיכה ברחנא: מבחינת האוכלוסייה שגרה בסמוך – ישנה בעיה מסוימת בהגדרה של האוכלוסייה – 2,000 אנשים בצורן, 652 בפורת, עין שריד ועין ורד- 700, כפר יעבץ נמצא רחוק יותר ויש בו 400 תושבים.
מיכה ברחנא: המרחק הפיזי בין המרכז של תחנת השידור לבין – פחות או יותר – מרכז היישובים, עומד על קילומטר וחצי מצורן, פורת קצת יותר רחוק, עין שריד 750 מטר, וקצת יותר מקילומטר וחצי נמצא עין ורד.
מיכה ברחנא: בדקנו את התחלואה במחלות ממאירות, בסרטן, ב-4 היישובים הקרובים.
מיכה ברחנא: מקורות הנתונים על התחלואה זה רישום במשרד הבריאות.
מיכה ברחנא: יש תקנה משנת 1982 שמחייבת להודיע למשרד הבריאות על כל חולה חדש במחלה מממארת בישראל.
מיכה ברחנא: הדיווח נעשה למעשה משנת 1960.
מיכה ברחנא: נתונים על האוכלוסייה ביישובים לקחנו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וממרשם התושבים.
מיכה ברחנא: ישנם כמה כללים להכללה, כלומר מי נכלל בעקומה שאציג.
מיכה ברחנא: נכלל כל מי שחלה משנת 1990 עד 2002.
מיכה ברחנא: התייחסנו רק למחלה אחת, אם לאדם הייתה יותר ממחלה אחת התייחסנו רק למחלה הראשונה שלו.
מיכה ברחנא: צורן זה ישוב שהתחיל להיות מאוכלס ב-1992, ומטבע הדברים יש אנשים שגרים היום בצורן, אבל חלו לפני שעברו ליישוב.
מיכה ברחנא: עוד תנאי אחד: שהמחלה ארעה לפחות שנה אחת לאחר הכניסה למגורים ביישוב.
מיכה ברחנא: חישבנו את התחלואה הצפויה בכל אחד מהיישובים בתקופה של 1990 עד שנת 2002, כשהצפי של התחלואה חושב בשני אופנים: המאפיין המרכזי הוא הרכב הגילאים ומינים של האנשים – סרטן היא מחלה שפוגעת באנשים מבוגרים יותר מאשר בצעירים.
מיכה ברחנא: דבר שני, בארץ ישנה תופעה שישנם הבדלים – לפעמים גדולים מאוד – על פי יבשת הלידה של החולים.
מיכה ברחנא: פעם ראשונה בדקנו את זה לפי כלל תחלואה במדינת ישראל, פעם שניה בדקנו תחלואה על פי יבשת לידה.
מיכה ברחנא: במושב פורת, על פי מה שראינו ואנחנו יודעים, הבסיס שלו היה אנשים שיצאו מלוב, היום יש הרבה יותר ילידי ישראל שם.
מיכה ברחנא: המושבים האחרים בנויים ברובם מאנשים שנולדו באירופה או באמריקה.
מיכה ברחנא: על מנת למנוע עיוות – כי באופן כללי בילידי אפריקה אחוזי הסרטן נמוכים יותר – בדקנו לפי השיעורים שמתאימים לכל אחד מהיישובים.
מיכה ברחנא: הטבלה שלפני
מיכה ברחנא: כם מציגה את שיעורי התחלואה הצפויים והמצויים ב-4 היישובים שבדקנו.
מיכה ברחנא: יחס השיעורים זה הנתון שאנחנו מחפשים.
מיכה ברחנא: כאשר יחס השיעורים גבוה מ-1, כלומר יש יותר חולים מצויים מאשר צפויים, יש עודף תחלואה.
מיכה ברחנא: כאשר היחס הוא פחות מ-1, יש תחלואה נמוכה יותר מאשר היה מצופה.
מיכה ברחנא: בשקף הבא יש השוואה לכל האוכלוסייה היהודית במדינת ישראל.
מיכה ברחנא: אנחנו רואים שבפורת היחס בין הצפוי למצוי הוא 0.51, כלומר חצי תחלואה ממה שהיינו מצפים שיהיה.
מיכה ברחנא: בשאר המקומות, למעט עין ורד, יש פחות מהצפוי.
מיכה ברחנא: בעין ורד יש יותר, אבל זה לא מובהק מבחינה סטטיסטית.
מיכה ברחנא: הטבלה הבאה היא יותר מדויקת, כי עשינו יידון של הצפוי, כאשר התייחסנו לפורת כאל ילידי צפון אפריקה, ולכל השאר כאל ילידי אירופה ואמריקה.
מיכה ברחנא: במקרה הזה, בפורת השיעור המובהק סטטיסטית הוא 0.58, כלומר בערך 60% מהתחלואה הצפויה.
מיכה ברחנא: בצורן - 0.72, בעין ורד – 1.08, לא מובהק, ובעין שריד 0.85.
מיכה ברחנא: לסיכום, גם בפורת וגם בצורן, כאשר מסתכלים על כל התקופה, מ-1990 עד 2002, התחלואה שאנחנו רואים היא פחות מהתחלואה שצפויה הייתה להיות, זה מובהק סטטיסטית.
מל פולישוק-בלוך: אז כולנו יכולים לגור בפורת.
יוסי מלכה: אני לא יודע מאיפה הוא הביא את הנתונים האלה, זה מוזר מאוד.
יוסי מלכה: ברישומי משרד הפנים יש אנשים שיצאו לחו"ל ונכנסו, והם עדיין רשומים בחוץ לארץ.
אריה אלדד: ויש אנשים שמזמן מתים, והם ממשיכים להצביע לכנסת.
מיכה ברחנא: בדקנו גם לגבי התקופה 1999 עד 2002.
מיכה ברחנא: בפורת אנחנו נשארים עם אותו מספר, גם מובהק סטטיסטית.
מיכה ברחנא: בצורן בתקופה האחרונה היחס השיעורי בין הצפוי למצוי הוא 1.68, דהיינו יש פי 1.7 תחלואה גבוהה מאשר הייתה מצופה בצורן, עם 43 מקרים.
מיכה ברחנא: זה לא מאוד מעט מקרים, שאפשר להתייחס אליהם.
מיכה ברחנא: בכל המקומות האחרים, לא מובהק סטטיסטית, התחלואה נמוכה מהצפויה בתקופה 1999 עד 2002.
מיכה ברחנא: ניסינו לראות מהן המחלות השכיחות יותר בצורן, ואלה הן: סרטן השד, גידולי מוח, סרטן המעי הגס, מלנומה של העור ודברים אחרים.
מיכה ברחנא: ישנו עודף בכל המחלות, עודף בדבר שקצת קפץ לעיניים זה הנושא של גידולי מוח.
מיכה ברחנא: לא היינו מצפים לראות 14% מסך כל החולים עם גידולי מוח.
מל פולישוק-בלוך: מה השיעור הרגיל של גידולי מוח?