GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מל פולישוק-בלוך: לפי דברייך, יש מספיק מחקרים, הבדיקות מסובכות, בלאו הכי אחד מ-3 יחלה בסרטן, אז אולי אנחנו מיותרים פה בכלל.
סיגל סדצקי: אני חושבת שקצת הרחקת ממה שאמרתי.
סיגל סדצקי: בסך הכל בקשתי לדייק.
סיגל סדצקי: אני אישית עוסקת בחקר קרינה בלתי מייננת, ומשקיעה בזה את מיטב מרצי, כשהמחקר הראשי שאני עושה הוא מחקר על טלפונים סלולאריים.
סיגל סדצקי: אני בהחלט לא חושבת שלא צריך לחקור בעניין, אני רק רוצה לתקן את הרושם שנאמר.
סיגל סדצקי: מבחינה כמותית יש המון מחקרים בנושא, הבעיה היא שהם מסובכים מתודולוגית, וזה לא המקום לדון בלמה.
מל פולישוק-בלוך: יש ויכוח, והשאלה היא מה עושים עם הויכוחים האלה, ואיך מקדמים את העניינים.
מל פולישוק-בלוך: מדע אף פעם לא מספיק, מה שלא היה ידוע קודם, ידוע היום.
מל פולישוק-בלוך: גברת אורן, מנהלת בית הספר "לב רן" שנבנה במקום בו לא היה צריך אולי להיות בית ספר, אבל עובדה, הוא קיים.
יוסי מלכה: במרחק 400 מטר מהתחנה.
מל פולישוק-בלוך: למה הוא הוקם שם?
יוסי מלכה: צריך לשאול את הגורמים שבנו אותו.
אורה אורן: בבית ספרי 950 תלמידים.
אורה אורן: הנושא של הקרינה מתחנת הילל הוא נושא שעולה כמעט כל יום על סדר היום הבית ספרי.
אורה אורן: אני יכולה להעיד על רגשות, חששות, כעס.
אורה אורן: לפני חודש קברנו תלמידה בכיתה ג', מסרטן בגזע המוח.
אורה אורן: אני לא רוצה לדבר על קשר בין הדברים, אני לא מוסמכת לזה.
אורה אורן: אחרי אירוע טראומטי כזה, הילדים בבית הספר מתייחסים, מביעים בכתב וציור.
אורה אורן: עברנו על מה שהתלמידים כתבו, ואני יכולה להגיד שבאחוזים גדולים, הילדים הביעו חשש האם גם הם יכולים לחלות, כמו אותה תלמידה שנפטרה.
מל פולישוק-בלוך: אין כמעט בית ספר בארץ שלא מת תלמיד מסרטן.
מל פולישוק-בלוך: החשש הזה קיים בכל מקום, ואני חושבת שמתפקידכם להרגיע את הילדים ולומר להם: "תאמינו לנו, זה לא דווקא מהאנטנה".
אורה אורן: נכון, אבל עדיין העובדה שיש שם קרינה מעוררת חרדה, ואני יכולה להגיד מה שאני יכולה, אבל לגבי חששות – מדובר כאן בילדים.
אורה אורן: אני יכולה לדבר רק על חששות, על כאבי ראש הרבה יותר גבוהים של הורים, תלמידים, של מורים שגרים ביישוב.
אורה אורן: יש חשש מהנזק המצטבר.
אורה אורן: אני לא יודעת אם יש על כך מחקרים, אני מדברת על תחושות, ואנחנו עובדים על זה בבית הספר.
אורה אורן: אני נדרשת לזה ואין לי פתרונות.
אורה אורן: אני חושבת שמן הראוי – בית הספר נמצא כרגע – ואנחנו צריכים לעשות את כל המאמצים להרגיע את התלמידים, המורים וההורים.
מל פולישוק-בלוך: יוסי מלכה, ראש מועצת צורן, בבקשה.
יוסי מלכה: גברתי היו"ר, חברי כנסת, חשבתי שכשאני בא לכנסת אני בא למקום בו, בין היתר, מתקבלות הכרעות ציבוריות, לא בהכרח הכרעות מדעיות.
יוסי מלכה: יושבים פה אנשים שהם שליחי הציבור והציפייה שלי היא, גם כנבחר ציבור וגם כתושב במדינת ישראל, שכשיש ספק – ומהדיון הזה עולה ספק גדול בעולם המדעי – מי שמקבל את ההכרעות האמיתיות זה נבחרי הציבור.
יוסי מלכה: לכן אני לא מסכים עם חה"כ אלדד, הוא דיבר רק בכובע של מדען.
יוסי מלכה: אין הכרעה מדעית, אני מסכים, אבל יש מחלוקת בעולם המדע.
יוסי מלכה: האם מישהו פה מוכן להקריב בני אדם במדינת ישראל על מזבח הקדמה, הטכנולוגיה ודברים נוספים?
מל פולישוק-בלוך: אתה משתמש בטלפון סלולארי?
יוסי מלכה: אני משתמש בטלפון סלולארי, אני לא חשוף לו 24 שעות ביממה.
יוסי מלכה: אני רוצה להזכיר לנוכחים כאן שתלמידי בית הספר נשלחים לבית הספר על פי חוק חינוך חובה.
יוסי מלכה: הם לא בוחרים את מקום בית הספר, הם נשלחים לשם כי המדינה מחייבת אותם להיות שם.
יוסי מלכה: מהדיון פה עולה המחלוקת הברורה בעולם המדעי, אבל אני מודאג גם מהממצאים שד"ר ברחנא הציג פה.
יוסי מלכה: הוא הציג גידול משמעותי, חריג בממוצע, בין השנים 1999 ו-2002, אני לא מבין למה אתם מתעלמים מזה.
יוסי מלכה: ברור שחשיפה לאורך זמן באה לידי ביטוי אחרי מספר שנים.
יוסי מלכה: הוא הציג גידול חריג במקרי גידולים במוח.
יוסי מלכה: אני רוצה להתייחס להערתך, גברתי היו"ר, כי אני בדקתי רק מקרה אחד.
יוסי מלכה: תושב צורן, שנפטר מסרטן במוח לפני כ-5 חודשים, רשום כתושב יסוד המעלה ולא כתושב צורן.
יוסי מלכה: אגב, הוא גם נקבר ביסוד המעלה.
יוסי מלכה: הוא גר בצורן הרבה שנים.
יוסי מלכה: זה מפני שזה יישוב שנקרא "שק שינה".
יוסי מלכה: אנשים ישנים בו, עובדים בעיר הגדולה, מחזיקים תווי חנייה, לא רוצים לוותר על הטבות שמקבלים בתל-אביב והיישובים הסמוכים, ולכן הם לא רשומים כתושבי המקום.
יוסי מלכה: לכן, עם כל הכבוד, הנתונים האלה לא מספקים אותי.
יוסי מלכה: הם לא מתבססים על התושבים שגרים באמת במקום, וחשופים לקרינה הזאת.
יוסי מלכה: הצד השני של העניין, הוא המשרד לאיכות הסביבה.
יוסי מלכה: נכון, ההסכם שלכם הוא הסכם תקדימי, אתם תמכתם במאבק שלנו, באתם לקראתנו באופן משמעותי.
יוסי מלכה: אבל לומר שהקרינה שנפלטת היום מהתחנה היא שכיחה בכל המקומות בארץ זה לא נכון.
יוסי מלכה: קיימתי שיחה עם ד"ר ראובן הראובני, מנחל שורק, מומחה לכל הדעות, הוא אמר לי בצורה מפורשת שהקרינה בצורן – גם אחרי שירדה – גבוהה מהממוצע הארצי.
יוסי מלכה: אני מבקש מאנשי המשרד לאיכות הסביבה לא להיות כאלה מוחלטים, ברורים, וחד-משמעיים.
יוסי מלכה: לפחות לשים את סימני השאלה ליד המשפטים.
יוסי מלכה: דבר נוסף, גברתי היו"ר, זה לגבי ההכרעה.
יוסי מלכה: יש הכרעה של ממשלת ישראל, מה-28 בספטמבר 2000, לסגור את תחנת הילל.
יוסי מלכה: זו החלטת ממשלה ברורה.
יוסי מלכה: אני שואל את נבחרי הציבור, מדוע שנתיים - -
יאיר אלוני: ההחלטה היא לא לשדר בערבית, לא לסגור את התחנה.
יוסי מלכה: זו החלטת ממשלה שקובעת במפורש.
יוסי מלכה: יש גם הסכם עם ממשלת ישראל שנחתם ב-20 באוגוסט 2000, וגם הוא קובע שהממשלה צריכה להעתיק את תחנת הילל בהקדם האפשרי.
יוסי מלכה: נכון, הוא לא קובע יום, יומיים, חודש, חודשיים, אבל בהקדם האפשרי זה לא 3 שנים.
יוסי מלכה: נדמה לי שבסופו של דבר הציפייה שלי, ושל האחרים, מהדיון הזה זה גם לקבל הכרעות.
יוסי מלכה: ההכרעות שאני מבקש להכריע: מאחר ויש פה הפרת הסכם, המשרד לאיכות הסביבה חייב למשוך את התר ההפעלה של תחנת הילל.
יוסי מלכה: בי"ת, למען ייראו וייראו, כל האנטנות שאינן משדרות – לדברי רשות השידור ובזק – חייבים להסיר אותן.
יוסי מלכה: זה חלק מהחרדות שתושבים והילדים חיים יום-יום ושעה שעה.
יוסי מלכה: דבר שלישי ואחרון, מאחר ויש הסכם, נדמה לי שהציפייה המינימלית - גם אם הוא לוקח זמן - לקבוע אחת ולתמיד לוח זמנים אופרטיבי להעתקת התחנה.
יוסי מלכה: האם אלה דרישות בלתי סבירות?
יוסי מלכה: לעניות דעתי, לא.
יוסי מלכה: הן סבירות לחלוטין.
מל פולישוק-בלוך: אחת הבעיות בלוח זמנים במדינת ישראל היא שגם אם קיים לוח זמנים לא מקיימים אותו.
מל פולישוק-בלוך: זה לא האתר היחיד שיש החלטה של בית משפט לפנות, החלטת ממשלה יותר מפעם אחת לפנות, יש לחץ וגם פי גלילות – שהוא פצצה מתקתקת – נשאר במקומו, אני לא יודעת למשך כמה שנים.
מל פולישוק-בלוך: נכון שמתפקידנו ללחוץ ולפקח על הרשות המבצעת, וזה מה שאנחנו רוצים לעשות פה, ובשביל זה התכנסנו , כדי להגיע גם למסקנות שאתה מבקש להגיע אליהן.
מל פולישוק-בלוך: מר חדד ממושב פורת, בבקשה.
חיים חדד: אני מסכים עם כל מילה שמר מלכה אמר.
חיים חדד: אני רוצה להתייחס לנתונים של ד"ר ברחנא.
חיים חדד: להפתעתנו, הוא לא הביא את הנתונים הקודמים, הוא הביא רק משנת 1990 ואילך, מאז שהקימו את צורן.
חיים חדד: אנחנו סובלים מקרינה מאוד גבוהה מאז שנות ה-50.
חיים חדד: חלק מהנזק המצטבר הוא בשנים האלה.
חיים חדד: כאשר שידרו בעוצמות הגבוהות בשנות ה-50 חשבו שזה לא מזיק, היום הגיעו למסקנה שזה כן מזיק ומורידים את העוצמה.
חיים חדד: דבר שני, אני לא יודע מאיפה הוא הביא את הנתונים משנת 1990 עד 2000.
חיים חדד: אצלנו סופרים אותם, לא עם מחשבים, עם חשבונייה, זו הספירה האמיתית.
חיים חדד: להפתעתי, נוצרו פה שתי קבוצות: כאלה שעובדים מטעם המדינה, שהדעה שלהם פתאום אחידה, והשאר.
חיים חדד: להפתעתי לא מצאתי אף אחד, לא מאיכות הסביבה, לא ממשרד הבריאות ולא מהמדענים שאומרים שצריכים להפסיק את השידורים, כי זה אולי בתחום האפור שהציג משרד הבריאות.
חיים חדד: בתחום האפור הזה, אדוני המדען, אנחנו מתים.
חיים חדד: אם אתם טועים בתחום האפור הזה, אנחנו משלמים את המחיר.
חיים חדד: אם אתם לא טועים, אז לא טעיתם.
חיים חדד: אני מבקש בכל לשון של בקשה, לפחות עד שהנושא ייצא מהתחום האפור, ויוסקו מסקנות, תפסיקו את השידורים.
חיים חדד: אם יתברר שהמדענים לא טעו – להדליק אותם חזרה.
מנחם מרגליות: גם אני עובד מדינה, ואני בצד השני של המתרס – כפי שאתה מתאר לעצמך, מר חדד – אבל לא לגמרי.
מנחם מרגליות: אנחנו, כיחידה לבטיחות קרינה בוועדה לאנרגיה אטומית, עוסקים גם בנושא של מחקר של השפעות קרינה, וגם – במידה מסוימת – בניסיונות לצמצם אותן כזה אפשרי.
מנחם מרגליות: אני חושב שאנחנו חלוצים בנושא של תחנת הילל, תחנת הניטור שהוקמה במקום הוקמה על ידינו.
מנחם מרגליות: לשמחתנו, היא עברה למשרד לאיכות הסביבה אחרי 3 שנות פעולה רציפה, אני חושב.
מנחם מרגליות: אם תידרש בפורת עוד תחנת ניטור, אני חושב שהמערכת הקיימת של 3 התחנות תקבל באהבה ובשמחה עוד תחנה אחת.
מנחם מרגליות: על אותו צג מחשב אפשר להציג 4 תחנות ולא 3.
מנחם מרגליות: הייתי רוצה להתייחס לרמות הקרינה בצורן, או בסביבה של תחנת הילל היום, לעומת מה שיש היום לציבור הרחב.
מנחם מרגליות: מר הראובני עובד אתי, ואנחנו מכירים את רמות הקרינה בארץ בצורה די מפורטת.
מנחם מרגליות: הוא קבע נכון שרמת הקרינה בצורן ובפורת היום גבוהה ב-100% מהממוצע הארצי הכללי.
מנחם מרגליות: היא לא גבוהה - זה דבר שחשוב לזכור – מרמת הקרינה העירונית.
מנחם מרגליות: כשמדברים היום למה חשוף אדם ברחוב מבחינת הקרינה האלקטרו-מגנטית, אנחנו חשופים בראש ובראשונה לציוד הקטן: התחנות הסלולאריות, הטלפון הסלולארי האישי – שגם אם הוא עובד כמה דקות בודדות אצל האדם האחד, הוא עובד עוד הרבה דקות בודדות אצל השכן.
מנחם מרגליות: רמת הקרינה הסביבתית בסביבות העירוניות עומדת אי-שם בסביבות ה-2, 3 וולט למטר בערים הגדולות, שזה בערך, מה שיש לכם היום, קבוע כמעט, על רוב שעות היממה.
יוסי מלכה: בצורן זה למעלה מ-7 וולט למטר.
מנחם מרגליות: בצורן זה הוגבל ל-8.7 וולט למטר על הגג של בית הספר, אבל לתושבים למטה, ברמת הבתים, יש פחות מ-2, 3 וולט למטר, כך שבפועל מה שהאנשים חשופים לו זה רמה נמוכה יותר ממה שמוצב על גג בית הספר.
קריאה: אנחנו גרים גם בקומה שניה.
מנחם מרגליות: לא במרחב של בית הספר.
יוסי מלכה: במרחב של בית הספר, יש בתים צמודי קרקע שגובלים בבית הספר.
יוסי מלכה: על מה אתה מדבר?
מנחם מרגליות: הרמה היום היא לא 7.5 וולט למטר.
מנחם מרגליות: אנחנו גולשים שוב לויכוח ישן נושן - וכאן צודקת הד"ר הרן - על מדידה אחת של מכון התקנים, וגם מכון התקנים הודה שהייתה שגויה, ד"ר לפה ערך שם בדיקה השוואתית של כמה וכמה מודדים.
מנחם מרגליות: יצרן הציוד של מכון התקנים הודיע שזה לא היה הציוד המתאים.
מנחם מרגליות: חבל לדוש בזה.
מל פולישוק-בלוך: מה רמת הקרינה בבית הספר?
מנחם מרגליות: רמת הקרינה על הגג, כרגע, היא כ-5 וולט למטר.
מל פולישוק-בלוך: זה גם הרבה.
מנחם מרגליות: לא, חשוב לציין מה קיים בעולם.
מנחם מרגליות: כאשר מציגים את הנושא כנושא אפור, כדאי להבין – וזה נושא שלא הועלה כאן – כמה הוא אפור.
מנחם מרגליות: אילו היום בבוקר, או לפני שבוע, היה בא מישהו וממציא את התקשורת בגלי רדיו ומנחיל אותה לעולם, עכשיו היה גורם חדש, לא מוכר מופיע בחיינו.
מנחם מרגליות: אנחנו שואלים את עצמנו אם להפיץ אותו בכל מקום, או לא לעשות את זה, אז אנחנו צריכים באמת לשאול את עצמנו אם זה בטוח או לא בטוח, ולא לעשות שום דבר עד שמוודאים.
מנחם מרגליות: אבל אנחנו מדברים על גורם שהחברה האנושית חיה אתו, ובעוצמות מאוד גבוהות משנות ה-30, ובמידה מסוימת המצב הוא נהפוך הוא.
מנחם מרגליות: לפני שנים רבות, מדינת ישראל קלטה שידורי רדיו מ-3 או 4 תחנות בלבד לכל המדינה.
מנחם מרגליות: כשעושים דבר כזה, ותחנה ביבנה צריכה לספק שירותים עד באר-שבע או הלאה, אין ברירה והמתכנן מוציא עוצמת שידור בעבור הצרכן הרחוק ביותר, בקצה של הטווח.
מנחם מרגליות: הנכבדים, שיושבים קרוב, נהנים מעל ומעבר למה שצריך.
מנחם מרגליות: ביבנה, רמות הקרינה ביישוב עצמו הן 1.2 וולט למטר.
מנחם מרגליות: רמות הרבה יותר גבוהות גרמו לסגירה של תחנת גלי צה"ל הידועה בחיפה.
מנחם מרגליות: אלה תופעות של "ימי הביניים", שעוצמת השידור הייתה גבוהה, מנקודות שידור בודדות.
מנחם מרגליות: אנשים שזכו לגור קרוב לתחנות האלה, זכו למנות קרינה גבוהות.
מל פולישוק-בלוך: מישהו בדק מה קרה אתם:
מנחם מרגליות: אחד המחקרים, שהזכיר ד"ר ריכטר, המחקר של הלן דולק, דווקא הוא מתייחס לעוצמות הגבוהות, של אנשים שחיים קרוב לתחנות פרימיטיביות, חזקות מאוד בעוצמה.
מנחם מרגליות: כאשר הגברת דולק ניסתה לבדוק מה קורה ב-10 תחנות, דווקא שם ממצאים שהיו נכונים בתחנה אחת, כאשר קבצו יחד - - כאן אנחנו מגיעים לסטטיסטיקה ולעובדה שבאזור מסוים אשכולות בסרטן זה חלק מהחיים.
מנחם מרגליות: כמעט תמיד זה אשכולות.
מנחם מרגליות: לכן כשאנחנו מדברים על מחקרים שבודקים מה קורה סביב תחנות כאלה, האפרוריות קיימת, אבל היא מאוד נמוכה.
מנחם מרגליות: אנחנו מדברים על 27,000 מחקרים, המצב הוא אפור, וברמות הנמוכות הוא אפור חלש מאוד.
מנחם מרגליות: נקודה אחרונה, לגבי הפרקטיקה.
מנחם מרגליות: אם נדרשת הוספה של תחנת ניטור, המערכת מוכנה לקבל את זה, זה בר ביצוע, העלויות הן לא בשמם, התשתית כבר קיימת.
מנחם מרגליות: אני מקווה שמה שתחנת הניטור תמצא זה שהרמות קבועות, יציבות ונמוכות ויש עמידה ברורה בהסכם של רשות השידור.
מנחם מרגליות: אני לא חושב שצריך ללכת ולחפש מתחת לאדמה מי מרמה את מי.
מנחם מרגליות: אני חושב, שאף אחד לא מרמה את אף אחד, ואני מקווה שהבריאות תשרור בכל היישובים.
מל פולישוק-בלוך: נשמע את נציגי רשות השידור.
מל פולישוק-בלוך: אתם עדיין משדרים מהתחנה הזאת?
יאיר אלוני: הערה למחקר שלכם, שברובו מתבסס על ידיעות אחרונות.
מל פולישוק-בלוך: הוועדה שלי לא חקרה שום דבר.
יאיר אלוני: מחקר שחתומים עליו עובדי מחקר ומידע של הכנסת.
ג'מאל זחאלקה: זה איסוף מידע.
ג'מאל זחאלקה: זה חומר רקע.
יאיר אלוני: כתוב שם שהתחנה שייכת לרשות השידור.
יאיר אלוני: לא דובים ולא זבובים.
יאיר אלוני: האדמה היא של המדינה, המשדרים של המדינה, המפעיל הוא בזק.
יאיר אלוני: אנחנו מקבלים שם שירות, נקודה.
יאיר אלוני: בתחנה היו X משדרים, העיקריים שבהם, זה השידור העיקרי, כמעט היחיד של רשות השידור לעולם הערבי, 1,200 קילוואט.
יאיר אלוני: הוא סגור מזה שנתיים, לא עובד, בגלל כל מהומת הקרינה.
יאיר אלוני: הורידו ל-150, ואחר כך את ה-150 הורידו לגמרי.
יוסי מלכה: סגרו רק במרץ 2002, זה לא שנתיים.
יאיר אלוני: מה שנשאר שם זה משדר בגל קצר, שאין בו שום קרינה, ומשדר אחד של 100 קילוואט שמשדר את רשת א'.
מירי זיו: אז למה לא תורידו את האנטנות?
יאיר אלוני: הן לא שלנו, הן של המדינה.
יאיר אלוני: שיביאו בולדוזר ויורידו.
חיים חדד: שייתנו לנו רבע שעה, אנחנו נוריד את זה.
יאיר אלוני: אתם מומחים לזה.
יאיר אלוני: אתם גם בונים בית ספר, כשאומרים לכם לא לבנות, 600 מטר מהתחנה.
מל פולישוק-בלוך: משרד התקשורת, למה אתם לא מורידים את זה אם רשות השידור לא משתמשת?
יאיר אלוני: זה גם לא שלהם.
חיים מזר: אני עובד ציבור, ואני גאה להיות עובד ציבור.
חיים מזר: השידורים חשובים.
חיים מזר: המדינה לא חושבת שהיא משדרת סתם.
חיים מזר: היא חושבת שאם יש גל שקט שמשדר ב-576, והוא היחידי שנקלט במרתפים, במקלטים ובחניונים, בגלל שה-AM נקלט היטב, השידורים לציבור הם חשובים.
חיים מזר: מה שקורה כאן, אנחנו גורמים לחששות.
חיים מזר: הכתבה בעיתון, יש עכשיו חברי כנסת שמעלים הצעות לסדר היום, פניה לראש הממשלה.
חיים מזר: אנחנו צריכים להוריד את רמת החרדות.
חיים מזר: מדובר על כך שהחשש מהסקאד הרג יותר אנשים מהסקאד עצמו.
חיים מזר: אנחנו מדברים על 2 מיקרו ואט לסמ"ר.
חיים מזר: ה-2.7 למטר, שהזכיר גם ד"ר מרגליות, זאת הרמה בה אנחנו נמצאים.
חיים מזר: אם נלך ליד שנאים נגיע גם למספרים האלה.
חיים מזר: בשדות תעופה, ד"ר ריכטר, המספרים הרבה יותר גבוהים, ואני בכל זאת משוכנע שאתה משתמש בשדות התעופה.
ד"ר אליהו ריכטר: אני לא גר בשדה.
יוסי מלכה: הוא לא נמצא שם 24 שעות ביממה.
חיים מזר: ישנה הסכמה ושיתוף פעולה נאה בין משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה, משרד הפנים, ואפילו משרד הביטחון.
חיים מזר: במסגרת תמ"א 36 – ומנכ"ל משרד התקשורת עמד בראש הוועדה – אנחנו מחפשים פתרון, וישנם שני אתרים חלופיים.
חיים מזר: גם אתמול היה דיון עם משרד הביטחון לנסות למצוא את האתר החלופי.
מל פולישוק-בלוך: מה סוכם בדיון?
חיים מזר: מה שסוכם בדיון זה שאם נוריד מעט את הגובה של התורן מ-150 מטר, אולי חיל האוויר יוכל להסתדר עם האתר הראשון שאנחנו מציעים.
חיים מזר: לגבי האתר השני, ישנה בעיה יותר חמורה.
חיים מזר: בכל מקרה, כשאנחנו מדברים על אתר חדש, יש לנו מדינה קטנה, השטחים הפתוחים בה קטנים מאוד, וקל מאוד לקחת את הפתרון הזה, לזרוק אותו במקום אחר שבו אנחנו נשחית שטחים פתוחים.
חיים מזר: אני חושב שהמשרד לאיכות הסביבה צריך להיות פתוח לנושא.
חיים מזר: היום התחנה מתוחזקת היטב, והיא שומרת על השטחים הפתוחים בפורת.
חיים מזר: היינו שם ביום שישי, לפני 10 ימים.
חיים מזר: סביב התחנה יש שטחים פתוחים, התחנה עצמה ירוקה, ואם נוריד אותה – יהיה לכם שם בטון.
חיים מזר: העמדה של משרד התקשורת היא שאין מקום להקים ועדה ממשלתית, אין מקום להוסיף ל-27,000 מחקרים עוד מחקר אחד במדינת ישראל.
חיים מזר: צריך לעקוב, כמו שעושה המשרד לאיכות הסביבה, אחרי מה שקורה בעולם.
חיים מזר: להמשיך לעשות מדידות, להמשיך לראות שאנחנו בסביבות ה-3 וולט למטר, שאין הפרת הסכם.
חיים מזר: ההסכם היה שהמדידות תהיינה במספרים, ואנחנו איננו חורגים מהמספרים האלה.
חיים מזר: לכן, אני חושב שהמפגש בפורת היה חשוב, אבל לא צריך לצאת מכאן action item של מחקר נוסף או ועדה נוספת, אלא נעקוב אחרי מה שקורה בעולם.
מל פולישוק-בלוך: תודה, אני חושבת שצריך לצאת מפה עם שני דברים.
מל פולישוק-בלוך: לא שיניתי את דעתי לגבי מחקרים, כל עוד יהיה מדען אחד שייתן דעה הפוכה, אני חושבת שצריך להמשיך המחקרים.
מל פולישוק-בלוך: צריך ועדה לבדוק למה אתם לא מיישמים את החלטת הממשלה, שניתנה כבר לפני שנתיים בערך.
מל פולישוק-בלוך: אתה אומר שיש שני אתרים חלופיים, אז צריך פשוט לבצע.
מל פולישוק-בלוך: תבצעו את ההחלטה, ואחרי זה נשתדל לעקוב, ככל שיש לנו סמכויות לעניין.
עדית צ'רנוביץ: אני יועצת בכירה של שר התקשורת, שהוא כרגע ראש הממשלה.
עדית צ'רנוביץ: אני רוצה להמשיך את הדברים של מר מזר.
עדית צ'רנוביץ: אני חושבת שאם תעודדי עכשיו ועדה ממשלתית חדשה, ייקח הרבה מאוד זמן לכל הגורמים ללמוד את החומר.
עדית צ'רנוביץ: אני חושבת שעדיף להמשיך את הפעילות של הצוות הבין-משרדי, שכבר קבע שצריך אתר חלופי.
עדית צ'רנוביץ: אני חושבת שצריכה להיות קריאה של ועדת המדע למשרד הביטחון למצוא אתר חלופי.
עדית צ'רנוביץ: הבעיה כרגע היא שמשרד הביטחון מעכב את זה, בטענה של סכנה ביטחונית.
עדית צ'רנוביץ: לדעתי, זה יהיה הרבה יותר אפקטיבי.
מל פולישוק-בלוך: אני מתחילה לחשוב שאולי צריך ועדה בין-משרדית למצוא אתר במדינה, שאפשר יהיה לטמון מים, גז, אנטנות, את כל הבעיות של מדינת ישראל.
מל פולישוק-בלוך: במקום בו לא תהיה אוכלוסייה.
מל פולישוק-בלוך: המדינה שלנו קטנה, אז אולי כל הגורמים האלה צריכים למצוא אתר אחד, שיהיה מגודר.
מנחם מרגליות: היה רעיון כזה.
מנחם מרגליות: באריאל רצו להקים את כל האנטנות הסלולאריות באתר אחד, ולשים גדר סביבו, וכל מי שרוצה דבר בטלפון הסלולארי, יבוא , יעביר כרטיס.
מנפרד גרין: אני ראש החוג לאפידמיולוגיה ורפואה מונעת באוניברסיטת תל-אביב, מדען ועובד מדינה.
מנפרד גרין: אני דווקא דואג לבריאות התושבים.
מנפרד גרין: אני חושב שמה שחשוב כאן לכולנו זה לנסות להכניס את זה למסגרת בה ניתן להבין מה קורה.
מנפרד גרין: אני ורצה לחלק את זה ל-3 אספקטים.
מנפרד גרין: האחד, האם באמת הקרינה מסוג זה יכולה לגרום נזק בריאותי כלשהו.
מנפרד גרין: לדעתי, ניתן לעשות סדר, לא על ידי מחקר נוסף, אלא במסמך מסודר, לא בשקפים פה ושם.
מנפרד גרין: אני כבר אומר שאנחנו מתנדבים, אם תקבלו את ההתנדבות שלנו, ונכין את זה תוך חודש.
מנפרד גרין: נכין מסמך שמסכם את המצב המדעי כמו שאנחנו מבינים את זה, ונעביר את זה אליכם לביקורת.
מנפרד גרין: המסמך יכיל את כל ההיבטים השונים, כולל ביקורת, ונציג גם מה לדעתנו אפשר להסיק מזה.
מנפרד גרין: אנחנו, בסך הכל, רוצים לעשות את זה יחד אתכם, התושבים.
מנפרד גרין: ההיבט השלישי, שהוא לא פחות חשוב.
מנפרד גרין: נניח שיש החלטה היום שיש בעיה, ואנחנו צריכים להעביר את האנטנות למקום אחר.
מנפרד גרין: למעשה, לא פתרנו את הבעיה.
מנפרד גרין: המסר שאנחנו מוסרים לכם פה זה שנחשפתם, ואם נחשפתם, יש לכם עכשיו סכנה לחלות.
מנפרד גרין: יש לי אחריות, כרופא, לעמוד מאחורי המסר הזה.
מנפרד גרין: זה לא מסר פשוט, יכול להיות שזה נכון, יכול להיות שזה לא נכון, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב פעמיים לפני שאנחנו עושים את זה.
מנפרד גרין: לא הוזכרו כאן מצבים, שהביאו מסר לעובדים שנחשפו לחומר מסוכן כביכול, למרות שהם לא.
מנפרד גרין: לאחר מכן האנשים האלה ישבו בבית וחיכו למות, הם היו בחרדה.
מנפרד גרין: כלומר, יש לנו אחריות גם לילדים שלכם.
מנפרד גרין: אם אנחנו אומרים לכם: הייתה חשיפה מסוכנת, אנחנו צריכים לעמוד מאחורי הדברים הללו.
מנפרד גרין: אני מבקש לתת לנו את החודש, הייתי רוצה יותר, אבל נגביל את זה.
מנפרד גרין: נשב גם יחד עם ד"ר ברחנא, נבדוק את הנתונים, נבדוק את השטח, במסגרת משרד הבריאות, עם המשרד לאיכות הסביבה ונשתף גם את התושבים.
מנפרד גרין: נכין את המסמך ונעביר את זה לוועדה.
מנפרד גרין: המטרה היא שיהיה מסמך שקוף לחלוטין, אותו ניתן יהיה להניח על השולחן, כל אחד יכול להסתכל עליו ולהעביר את הביקורת.
מנפרד גרין: זה יוכן בצורה רגועה.
מנפרד גרין: זו הבקשה שלי.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה מתמצת יפה את מה שנאמר פה, ואני מברכת אותך בשם הוועדה וכל הנוכחים, על הנכונות לעשות עבודה מסכמת מקצועית.
מל פולישוק-בלוך: אשמח לקבל את הדו"ח הזה עוד חודש, או חודשיים – אנחנו בלאו הכי יוצאים לפגרה של כחודש.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נקיים דיון נוסף כשיהיו לנו ממצאי הדו"ח.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת באמת, ד"ר גרין, להשתדל לשתף בזה את כל הגורמים האפשריים, ברמה המקצועית.
חיים גואטה: כולם דברו על סרטן, אבל לא דברו על אירועים מוחיים.
חיים גואטה: במושב אצלנו היו הרבה מקרים של אירועים מוחיים.
מנפרד גרין: לגבי הצד המדעי, אנחנו נתייחס לתופעות הבריאותיות.
מל פולישוק-בלוך: אני צריכה לתמצת, כי ב-11:00 יש לחלק מכם המשך דיון, בוועדה לביקורת המדינה של הכנסת.
מל פולישוק-בלוך: תוכלו לספר שם שאנחנו רוצים כמה דברים.
מל פולישוק-בלוך: אחד, זה אותו מסמך מסודר שייתן תמונה כוללת של כל הגורמים.
מל פולישוק-בלוך: דבר שני, לדרוש לקיים את ההחלטה הקיימת להעביר את האתר לאתר חלופי.
מל פולישוק-בלוך: דבר שלישי, שאני חושבת שהוא חשוב, זה לא סתם לחפש את האשם, אלא מי נתן אישור להקים את בית הספר במקום שיש לגביו סימן שאלה.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם אחת ולתמיד, מי שעשה כאן "פישול" ייתן את הדין על העניין הזה, אולי נמנע את הפעמים הבאות.
מל פולישוק-בלוך: חה"כ זחאלקה, בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: אני מצר על כך שלא באו היום מספיק חברים מוועדת המדע.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהנושא חשוב.
ג'מאל זחאלקה: הדיון כאן מזכיר לי את הרצאת הדיקן בפקולטה לרפואה, שאמר לבוגרים בטקס קבלת התעודות, שעוד יתברר בעתיד שרק מחצית ממה שלמדנו אתכם הוא נכון, הצרה שלנו היא שאנחנו לא יודעים איזה חצי זה.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לציין שגם חה"כ זחאלקה הוא דוקטור, לרוקחות.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאנחנו, כנבחרי ציבור – הידע המדעי שלי לא רלוונטי – וגם המדענים, צריכים להיזהר בלשוננו, לא לעורר בהלה מיותרת.
ג'מאל זחאלקה: יכול להיות שזה פופולרי, חברי כנסת רוצים להופיע, להגיד שיש סכנה גדולה, חשפנו אותה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה לשחק באש, ודברים כאלה עלולים להתדרדר למצב של אספסוף שיכול לשבור אנטנות, וקרו דברים מעולם, בגלל שמפחידים אותם בדברים שלא בדיוק מעוגנים באמת.
ג'מאל זחאלקה: אני בטוח שגם המדענים שיש להם דעה אחרת, כמו ד"ר ריכטר, לא רוצים מצב כזה.
ג'מאל זחאלקה: הם רוצים שהעניינים יטופלו לא בצורה פופוליסטית, אלא בצורה מסודרת.
ג'מאל זחאלקה: 3 אנשים מתו בכפר קאסם בגלל בהלה מיותרת.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שדברים כאלה עלולים לקרות.
ג'מאל זחאלקה: מישהו רמז פה, שנעלה על התחנה ונשבור.
ג'מאל זחאלקה: אני מציע לא להיגרר לפופוליזם בעניין הזה, ולהיזהר אפילו במילים .
ג'מאל זחאלקה: הצד השני של המטבע הוא שלאנשים יש חששות.
ג'מאל זחאלקה: אני יכול להצביע בפניכם על פסיקה משנת 1980 ומשהו.
ג'מאל זחאלקה: תנובה הכניסה נגזרות של סיליקון לחלב שלה.
ג'מאל זחאלקה: לא הוכח שיש כאן בעיה רפואית מובהקת, אבל בית המשפט – המשפט עדיין מתנהל - קיבל את הטענה שהסתרת המידע מהציבור, והחשש של המשתמשים לכשעצמו מחייב פיצוי.
ג'מאל זחאלקה: עכשיו מתנהלת עסקת טיעון איך לפצות את התושבים.
ג'מאל זחאלקה: בנושא הזה, אני מקבל את ההצעה - ואני חששתי מההצעה הראשונה של ועדה בין-משרדית, כי הדברים נופלים בדרך כלל בין הכיסאות – שתהיה כתובת שתסכם.
ג'מאל זחאלקה: היא תתאם עם המשרדים השונים ותיתן לנו דו"ח מסודר בנושא הזה.
ג'מאל זחאלקה: בעניין המחקר המדעי, אמנם המדע מפותח בארץ - ובדרך כלל מדענים אוהבים לעבוד במחקר בסיסי כדי לקבל שם בין-לאומי - אבל מה שמקציבים מתקציבי הציבור צריך ללכת למחקר יישומי.
ג'מאל זחאלקה: לבדוק במקומות מסוימים, כמו שבדקו בפרדס חנה, כמו שבודקים פה.
מל פולישוק-בלוך: אתה בעצם הולך כבר לישיבה הבאה.
מל פולישוק-בלוך: תשאיר את הדברים האלה לישיבה של 11:00.
ג'מאל זחאלקה: אני נותן חומר למחשבה.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שהמחקר בארץ, עם התקציבים המוגבלים שלו, לא יעשה מחקר בסיסי על ההשפעה של הרדיו-אקטיביות, יש מספיק מחקר כזה בעולם.
ג'מאל זחאלקה: צריך להתבסס על זה וללכת על מחקר יישומי.
מל פולישוק-בלוך: לא התכוונתי להמציא את הגלגל בנושא המחקרי, התכוונתי לעשות מחקר שמתייחס למקרים קונקרטיים בארץ, לבדוק מה קורה במדינת ישראל.
צפריר פדלון: אני הנציג של היישוב קדימה, מנהל מחלקת התברואה שם.
צפריר פדלון: בקדימה יש תחנת ניטור, שעומדת על בניין המועצה המקומית קדימה, והונח על ידי המשרד לאיכות הסביבה.
צפריר פדלון: קריית החינוך בקדימה עכשיו נבנית בקרבה לאזור תחנת הילל.
צפריר פדלון: היא במרחק של 60 מטרים ממנה.
צפריר פדלון: ביקשנו להעביר תחנת ניטור לבתי הספר.
צפריר פדלון: לי נאמר בפירוש, על ידי המשרד לאיכות הסביבה, שזו עלות של 100,000 שקל, והם הולכים להעביר את התחנה לפורת.
צפריר פדלון: אני חושב שחיי אדם במדינת ישראל לא נמדדים בכסף.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת ממך לתת לי בכתב את הנימוקים, וננסה לחבר את זה.
רות רזניק: אני יו"ר ועדת הבריאות בעיריית הרצליה, ונציגת ראש עיריית הרצליה בדיון כאן.
רות רזניק: רציתי להציע לד"ר גרין שתהיה גם הצלבה של מקום העבודה, לא רק מקום המגורים, מפני שכאשר יש ריכוז של מקרי סרטן במקום העבודה, זה לא משקף את מקום המגורים, וזה לא משתקף בנתונים הסטטיסטיים שהוצגו לפנינו.
מל פולישוק-בלוך: תודה לכל המשתתפים.
מל פולישוק-בלוך: אני מתנצלת בפני מי של הספיק לדבר.
מל פולישוק-בלוך: אני מתחברת למילים האחרות שלך, "ההון האנושי".
מל פולישוק-בלוך: אני לא חושבת שאתכם צריך לשכנע שהמשאב האנושי בישראל זה היתרון היחסי שלנו.
מל פולישוק-בלוך: אין לנו כל כך הרבה מחצבים.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לנצל את הפוטנציאל שיש במשאב הזה.
מל פולישוק-בלוך: ביום המדע הלאומי, שהיה לפני כשבועיים פה, הסתכלתי כמה מדענים יהודים זכו בפרס נובל.
מל פולישוק-בלוך: המספרים הם פשוט מדהימים.
מל פולישוק-בלוך: רק אחד או חצי מהם הוא ממדינת ישראל.
מל פולישוק-בלוך: אני אומרת חצי, משום שאת הפיתוח הוא עשה בארצות הברית, והוא עצמו תושב ישראל.
מל פולישוק-בלוך: לא היו לנו מדענים ישראלים שזכו בפרס נובל.
מל פולישוק-בלוך: הפער העצום הזה הוא סממן למצב המחקר במדינת ישראל, שאין ספק שצריך להפיק ממנו יותר.
מל פולישוק-בלוך: אחר כך נחליף את הכובע, ונהיה בפורום שלכם, אבל הנושא הוא אותו נושא של ראיה כוללת של מדיניות המו"פ בישראל, מה הפורום עושה בעניין הזה, מה משרד המדע מציע בעניין.
מל פולישוק-בלוך: יותר מכך, האם הפיצול בין המשרדים השונים – ויש כאן נציגים של כל משרדי הממשלה בערך – האם הוא עוזר או מפריע לקידום המחקר המדעי בישראל.