GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמרה שכטר-מרגלית: אני רוצה לחזק את הדברים של גילה ולומר, שרוב האוכלוסייה שמגיעה אלינו, זו אוכלוסייה שמופנית על ידי הביטוח הלאומי מכיוון לשיקום מקצועי בלבד.
תמרה שכטר-מרגלית: המכונים האלה הוקמו דווקא כדי לתת מענה לנכים הקשים מאוד, והם אלה שכמעט ולא מקבלים מענה, כי אין גורמים ממשלתיים שיממנו אותם.
תמרה שכטר-מרגלית: חלק מהאנשים מגיעים אלינו דרך הרווחה, אבל אין שום מימון לכל העזרים הנדרשים.
תמרה שכטר-מרגלית: לעומת זאת, אנשים שמופנים אלינו מהביטוח הלאומי לצורך שיקום מקצועי, יש מימון לעזרים שהם צריכים לרכוש.
תמרה שכטר-מרגלית: לנכים הקשים שמרותקים לביתם, אין מענה.
מיכאל מלכיאור: הוועדה לזכויות הילד תיתן את תמיכתה המלאה גם לנכים מעבר לגיל 21, אף על פי שזה קצת חורג מסמכותנו.
רוני דיין: בסרט שהוקרן קודם ראינו איך הילדה מגלגלת באמצעות השפתיים את העכבר.
רוני דיין: במסגרת למידה למדע וטכנולוגיה, אנחנו מפעילים כל שנה פרוייקט שנקרא "גם אני יכול".
רוני דיין: זו תחרות בין-ארצית לילדים בחטיבות הביניים, דרכה אנו מקרבים את הילדים הרגילים לילדים בעלי הצרכים המיוחדים, כי לפעמים יש נתק גדול ביניהם.
רוני דיין: אחת הדרכים לעשות זאת זה על יד התחרות הזו, שבה הילדים האלה לוקחים לעצמם משימה לבוא לילד מסוים בעל מוגבלות מסוימת, לתחקר אותו ולנסות לתכנן ביחד עזר שיוכל לעזור לו.
רוני דיין: זה יכול להיות עזר בהפעלה טכנולוגית או עזר בהפעלה מחשבית.
רוני דיין: העכבר הוא דוגמא אחת של פעולות כאלה.
מיכאל מלכיאור: האם ילדים פיתחו את העכבר הזה?
רוני דיין: לא את זה, אבל דברים דומים.
רוני דיין: הפעילות הזו מקרב את הילדים אל הילדים בעלי המוגבלויות.
רוני דיין: בזמן העשייה נוצר דו שיח בין הילדים הרגילים לבין הילדים עם המוגבלות, והם מפתחים ביחד איזשהו פתרון לילד בעל המוגבלות.
רוני דיין: זה פרוייקט מאוד יפה, ושווה להראות אותו לחברים באחת ההזדמנויות.
יונית הגואל-קרניאל: אני רוצה לחדד את מה שתמרה וגילה אמרו.
יונית הגואל-קרניאל: ברגע שאנחנו משאילים פלטים ומחשבים מדברים, אנחנו משאילים אותם לך-3 חודשים עד חצי שנה.
יונית הגואל-קרניאל: מכיוון שיש לנו רשימות המתנה ארוכות, אנחנו נאלצים למשוך את הפלטים הקוליים ברגע שאנחנו יודעים שזה הפלט הקולי או המחשב המתאים מבחינת היכולות המוטוריות והקוגניטיביות של אותו משתמש, ואז המשפחה נאלצת לרכוש את הפלטים האלה.
יונית הגואל-קרניאל: כאשר מדובר על מחשב נייד עם כל אמצעי הנגישות הנלווים אליו, אפשר להגיע ל-6,000-7,000 דולר.
יונית הגואל-קרניאל: אנחנו עומדים בפני מחזות קורעי לב, כי אנחנו נאלצים למשוך את הפלטים האלה בגלל רשימת המתנה גדולה, ואז המשפחה צריכה להתחיל לגייס כספים על מנת לרכוש עבור ילדם מכשיר כזה.
לאה נס: כאשר אני מדברת על סל מכשור שיהיה מקביל לסל הבריאות, אני מתייחסת לכל האוכלוסייה.
מיכאל מלכיאור: היא אומרת שהילדים האלה מקבלים את זה רק לתקופה מוגבלת מאוד.
יונית הגואל-קרניאל: אנו נותנים להם את העזרים האלה במידה ואנחנו יודעים שזה מה שמתאים, ואם לא הם יכולים לחזור אלינו ולנסות מארזים אחרים, עד הרגע שבו אנו מוצאים את המארז שיוכל ללוות אותם בהמשך הדרך.
תמרה שכטר-מרגלית: מגיעות אלי פניות מדימונה ומכל מיני מקומות שבהם ילדים נכים משולבים בבתי ספר רגילים, שאין מי שיממן את השלב של הערכה.
תמרה שכטר-מרגלית: חלק כבר לא מקבלים מימון של משרד הרווחה.
תמרה שכטר-מרגלית: אני מדברת על שלב מקדים שבו ישנם ילדים שלא זוכים לקבל הערכה להתאמת נגישות למחשב.
תמרה שכטר-מרגלית: הסעד צריך לכלול את כל השלבים, הערכה, התאמה ורכישת הציוד.
לאה נס: קודם כל שיהיה סל.
לאה נס: אתם מקדימים קצת את המאוחר.
לאה נס: אנחנו נלך על הכיוון של סל צרכים ומכשור.
מיכאל מלכיאור: אני מבין שהיום המוסד לביטוח הלאומי לא עוזר בזה.
רוני דיין: כרגע יושבת הוועדה והיא זו שאמורה להוציא קווים מנחים בנושא.
לאה נס: אם היום מישהו רוצה לקנות מחשב, הוא יכול לפנות למוסד לביטוח הלאומי ולקבל עזרה?
רבקה דנקונה: הקרן שאני מייצגת אותה, קרן פיתוח שירותים לנכים, מסייעת לא ברמה הפרטנית, היא מסייעת למסגרות ופרוייקטים, כמו למכון קרטן ולעמותת עזר מציון, להקים מאגרי השאלה.
רבקה דנקונה: אנחנו מסייעים לגנים טיפוליים ולכיתות חינוך מיוחד, בהשאלת מחשבים לחדרי טיפול.
רבקה דנקונה: עכשיו אנו מתכוונים לכסות את כל אוכלוסיית הילדים העיוורים, שזו אוכלוסייה קטנה של 2,000 ילדים.
רבקה דנקונה: לגבי ילדים אחרים עם צרכים מיוחדים, אנו נפעל להשאלת מחשבים במסגרת הפורום הבין-משרדי.
רבקה דנקונה: אנו צרפנו לצוות הזה גם את אמנון מ"להבה".
רוני דיין: גם במסגרת הזו נעבוד בשלבים, למרות שהפתרון יהיה פתרון לכל האוכלוסייה בעלת הצרכים.
רוני דיין: בשלב הראשון אנחנו נעזור לתלמידים בעלי מוגבלויות פיזיות.
אוסנת ארבל: אני מרפאה בעיסוק בבית חולים "אלין".
אוסנת ארבל: אנחנו עושים הרבה מאוד הערכות לילדים בעלי צרכים מיוחדים בקהילה.
אוסנת ארבל: חשוב לי לומר, שאני מרגישה שהרבה מאוד משאבים מושקעים בעצם ההשאלה של הציוד, וזה מאוד חשוב, אבל כאשר ילד בא למעקב חצי שנה אחרי שהושאל לו הציוד, אנו רואים כי הוא לא תמיד יודע מה לעשות איתו.
אוסנת ארבל: לפעמים אנו שומעים כי האחים של אותו ילד הם אלה שמשחקים במחשב, והוא שלא קיבל את הליווי הנכון, לא יכול להשתמש בו בצורה הנכונה.
אוסנת ארבל: אני חושבת שלכל תוכנית עבודה חייבים להכניס בצורה מרכזית את הליווי וההדרכה לילד.
מיכאל מלכיאור: בישיבה הקודמת דיברו על כך שזה חלק אינטגרלי מההשאלה.
אוסנת ארבל: אני מדברת על הדרכה שהיא הרבה יותר ממשהו חד פעמי.
רוני דיין: לנו יש סל של שעות של מדריך שמגיע לבית הילד.
רוני דיין: יותר מזה, יש לנו אפשרות לעקוב אחרי הסוגים של ההפעלות והפעילויות שהילד עושה בתוך המחשב.
רוני דיין: אנחנו יכולים לזהות מיד אם אלה פעילויות חינוכיות המכוונות לילד, או שמדובר בפעילויות של האחים בבית.
רוני דיין: ייתכן מצב בו אחרי תקופה של 3 חודשים יוצר איזשהו נתק, אבל אז על המוסד החינוכי שהילד קשור אליו ליצור איתו את הקשר.
רוני דיין: אנחנו נותנים את הליווי בשלב שאנו מכניסים את המחשב לבית הילד, פרק זמן של חודשיים-שלושה.
מיכאל מלכיאור: בכל זאת, זו הערה מאוד חשוב.
מיכאל מלכיאור: חבל על הזמן, הכסף והמאמצים אם אין את העזרה הדרושה מצד ההורים, האחים או מישהו אחר.
אוסנת ארבל: לפעמים זה מאוד רצוי שיהיו אלה האחים.
אוסנת ארבל: זה עושה המון דברים טובים בתוך המשפחה.
נעמה מזור: רציתי להזכיר שיש ילדים שעדיין לא נמצאים במערכת החינוך וכן זקוקים לעזרה הזו.
נעמה מזור: יש למעלה מ-30 מכונים להתפתחות הילד ברחבי הארץ, שעוסקים בעיקר בילדים עם בעיות התפתחויות.
נעמה מזור: יש יחידות טיפולים במספר כפול ממספר המכונים ויש למעלה מ-40 מעונות יום שיקומיים, ובכולם מטפלים בילדים עם בעיות התפתחותיות, גם עם מחשבים.
נעמה מזור: אנחנו לא מדברים על התערבות של איש מקצוע אחת בבית, אלא על צוות רב מקצועי, כולל רופא, שילווה את הילד לאורך זמן.
נעמה מזור: היום סל הבריאות הוא לגילאי 1-3, ומתחת לזה מגיע 27 טיפולים בשנה, כך שהילד יכול להיות מלווה.
נעמה מזור: אנחנו מאוד רוצים שגם לכל מטפל יהיה מחשב, כדי לתעד את התקדמות הילד בטיפול.
נעמה מזור: אני חושבת שזה לא פחות חשוב מזה שלילד עצמו יהיה מחשב.
נעמה מזור: היום כל התיעוד מתבצע ביד, ולכן אנו רואים רק שהילד התקדם יפה, אבל אין לנו דרך למדוד את ההתקדמות.
נעמה מזור: הרבה פעמים ילד נכנס למערכת החינוך אחרי שהוא סיים עם מערכת הבריאות, כטבולה רזה.
מיכאל מלכיאור: אני מניח שלחלק גדול מהמטפלים יש נגישות למחשבים.
נעמה מזור: לא.
נעמה מזור: במכונים להתפתחות הילד אתה לא מוצא מחשב.
נעמה מזור: רק ההנהלה ממוחשבת.
נעמה מזור: אם ילד לא מגיע לטיפול, אז זה מהבהב.
מיכאל מלכיאור: אבל המחשב ישנו.
נעמה מזור: קיים מחשב בהנהלה, אבל למטפלים עצמם אין נגישות למחשבים.
נעמה מזור: מי שעשה עבודה מאוד יפה בנושא הזה, זו קופת חולים "מכבי", שהריצה את הנושא הזה קדימה באמצעות המשאבים הפרטיים שלה.
מיכאל מלכיאור: זו עוד נקודה לתשומת לב הוועדה שהוקמה.
רוני דיין: אני רשמתי זאת.
נעמה מזור: רציתי לציין לגבי מעונות יום שיקומיים, שזה באמת פרוייקט ייחודי, כי אנחנו מדברים על ילדים בני שנה עד שלוש שנים, שגם שם מחשב מאוד חשוב.
נעמה מזור: מדובר בדרך כלל בילדים עם פיגור, ילדים שאין להם מוטיבציה לשחק, והמחשב הרבה פעמים הוא מכשיר שיכול לעזור.
מיכאל מלכיאור: האם יש מחשבים במעונות היום?
נעמה מזור: יש מחשב בכל מעון יום שיקומי.
נעמה מזור: זה חלק מהציוד, וזה משום שמדובר בפרוייקט חדש.
נעמה מזור: הפרוייקט של מעונות יום שיקומיים קיים בסך הכל שנה.
רוני דיין: לא תמיד צריך לדרוש מחשב.
רוני דיין: לפעמים פן יכול לעזו יותר למטפל.
רוני דיין: אנחנו סיפקנו פנים לבוחנים בבחינות הבגרות, והם עושים את כל התיעוד והניקוד על פן.
נעמה מזור: אני מדברת על מחשוב ולא על החומרה.
נעמה מזור: ברוב מעונות היום השיקומיים יש מחשב עם מסך מגע, ויש לפחות איש מקצוע אחד שהשתלם בתחום הזה.
אורית אלמוג: אנחנו גם כן חלק מהוועדה שהוקמה.
אורית אלמוג: בנוסף, יש לנו הרבה מאוד פרוייקטים חברתיים, כמו חונכות וירטואלית, לילדים עם צרכים מיוחדים.
אורית אלמוג: אנחנו מפתיחים תוכנות וכלים לילדים עם צרכים מיוחדים, שמפותחים במיוחד עבור ילדים עם בעיות מורכבות.
מיכאל מלכיאור: במיוחד בהתחשב בזה שההורים הוציאו סכומים גדולים עבור הציוד המיוחד.
מיכאל מלכיאור: אני יודעת שבהנהלה, לדוגמא, יש מחשבים חזקים, אבל בבתי הספר עצמם יש מחשבים חלשים.
רוני דיין: אנחנו לא יכולים להיות שוטרים.
מיכאל מלכיאור: היא אומרת שהרבה פעמים הציוד הופך להיות מיושן מאוד מהר, ולכן צריך לא רק לדאוג לשלבים הראשונים, אלא גם לשדרוג המחשב.
רוני דיין: בקרב הציבור יש תפיסה מוטעית בנוגע למחשבים בגלל העבר.
רוני דיין: בעבר פיתחו פעילויות לימודיות שהיו מותאמות למערכת ההפעלה הספציפית של המחשב.
רוני דיין: עקב התיישנות מערכות ההפעלה גם התוכנה שפותחה התיישנה.
רוני דיין: בשנתיים האחרונות עברנו לתוכנית שמעבירה את כל הפעילויות לעבודה ברשת, ואז לא חשוב איזו מערכת הפעלה תהיה.
רוני דיין: זה מותאם למערכת ההפעלה הכי בסיסית שקיימת, למעט דברים מיוחדים שהם עתירי מולטימדיה, כמו סרט, שיכולות לעשות בעיות במערכות הפעלה מסוימות.
מיכאל מלכיאור: מאחר ואני לא מבין בזה, אני משאיר את הצדדים האלה לוועדת המדע והטכנולוגיה.
חני לוי: אני מפורום הורים לילדים עם נכויות רב תחומיות.
חני לוי: אני רוצה לומר יש ילדים עם נכויות מורכבות ועם פיגור, והם צריכים את המחשב לצורכי לימוד, אבל לאו דווקא לצורך של קריאה וכתיבה, כי הם לא מגיעים בכלל לרמה הזו.
חני לוי: אני חושבת שצריך לתת על זה את הדעת בוועדה, ולחשוב איך גם ילדים כאלה יכולים ליהנות ולהתקדם באמצעות המחשב, שהוא כאילו לצורכי משחק בשעות הפנאי, אך הוא יכול להעשיר אותם ולקדם אותם.
חני לוי: לי, לדוגמא, קשה מאוד להשתמש במחשב וקשה לי יותר להשתמש בזה עם ילדי, ואני אמא לשתי ילדות עם צרכים מאוד מורכבים, שהמחשב יכול מאוד לעזור להם.
חני לוי: ההורים מגיעים לזה אחרי שהם נותנים המון טיפולים לילדים, וזה עולה המון כסף, ולכן הם רוצים למצות את מה שהם קיבלו.
נעמה מזור: אני מאוד מבינה ומקבלת את מה שאת אומרת, אבל מחשב הוא כלי טיפולי.
נעמה מזור: זה לא טיפול בפני עצמו.
נעמה מזור: טיפול בתקשורת על ידי קלינאי תקשורת יכול להיעשות בעזרת מחשב.
נעמה מזור: זה לא צריך להיעשות במקום.
נעמה מזור: זה כמו שרכיבה על סוסים יכולה להיעשות במקביל לפיזותרפיה.
נעמה מזור: זה נכון לגבי כל ציוד אחר, כמו כדור.
נעמה מזור: אין להורים יכולת לרכוש כלים טיפוליים כדי להמשיך את הטיפול בילדים בשעות אחר הצוהריים.
מיכאל מלכיאור: בוודאי שהדור החדש של מרפאות בעיסוק יצטרכו להיות גם בעלות ידע במחשב.
מיכאל מלכיאור: כל אחד לומד בהתאם לרמתו.
מיכאל מלכיאור: גם מה שאת אומרת, זהו למידה של מיצוי הפוטנציאל.
חני לוי: זה נכון כאשר אנחנו יושבים פה ומדברים על זה, אבל כאשר זה מגיע לקופות החולים ולמי שצריך לחתום על זה, הוא לא חותם ומאשר את זה, כיוון שזה לצורך לימודי, ולימודים זה באחריות משרד החינוך.
חני לוי: קופות החולים מסרבות לממן זאת.
נעמה מזור: אני מציעה לך לכתוב מכתב ולהפנות אותו למחלקה.
נעמה מזור: אנחנו לא מקבלים מספיק תלונות מהורים.
חני לוי: זה נושא שנדון רבות.
מיכאל מלכיאור: הסיבה שאתם לא מקבלים מספיק מכתבים, היא כיוון שההורים מהדור שלי לא יודעים מה אשר לעשות עם הטכנולוגיה החדשה.
מיכאל מלכיאור: אל תחכו למכתבי התלונה.
מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הנושא.
לאה נס: אני גאה לפתוח את הישיבה המשותפת של ועדת המדע והטכנולוגיה וועדת החינוך והתרבות.
לאה נס: זו ישיבה חגיגית לכבוד זכייתם של המדענים הישראלים פרופסור הרשקו ופרופסור צ'חנובר בפרס נובל לכימיה.
לאה נס: וזאת במעמד יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, שיעניק להם את מדליית הכנסת בהמשך.
לאה נס: אדוני יושב ראש הכנסת, גבירתי שרת החינוך התרבות והספורט, חברת הכנסת לימור לבנת, שר המדע וממלא מקום השר לאיכות הסביבה חבר הכנסת אילן שלגי, שר המדע המיועד חבר הכנסת בריילובסקי, יושבת ראש ועדת החינוך חברת הכנסת מלי פולישוק, פרופסור הרשקו, פרופסור צ'חנובר, חברי הכנסת, חברי הועדה המשותפת ואורחים נכבדים ומכובדים.
לאה נס: הזכייה של פרופסור הרשקו ופרופסור צ'חנובר בפרס הנובל, הפרס היוקרתי ביותר במדע, מרגשת את כל עם ישראל.
לאה נס: זהו הישג אדיר בכל קנה מידה, ובמיוחד לאור הפוטנציאל העתידי של התגלית שלהם לפיתוח תרופות למחלת הסרטן ולמחלות חשוכות מרפא.
לאה נס: הפרס הוענק להם בזכות עבודה שנעשתה כבר בשנות השבעים, בה חשפו את אחד התהליכים המחזוריים החשובים ביותר בתא שמאפשר את פירוק החלבונים.
לאה נס: למרות שנושא פירוק החלבונים לא היה בחזית המחקר העולמי באותם ימים, אז באותם הימים התעניינו יותר בבניית חלבונים.
לאה נס: הסקרנות המדעית של החוקרים הפנתה אותם לחקור את הנושא הזה.
לאה נס: האנרגיה העיקרית בפיתוחים מדעיים היא הסקרנות של החוקרים.
לאה נס: מדינת ישראל צריכה לשמר את העיקרון הזה.
לאה נס: לשמור על העצמאות של המוסדות והזכות שלהם להפנות משאבים לפי המצוינות של החוקרים.
לאה נס: אם לא נטפח את מערכת החינוך האקדמית ממנה ניזונים המדענים בתחילת דרכם תחמיר תופעת בריחת המוחות, והפוטנציאל האדיר של ההון האנושי בישראל, המשאב היחיד שלנו, ידעך.
לאה נס: מעמדה של מערכת ההשכלה הגבוהה ואוניברסיטאות המחקר הם אלה שיקבעו את תדמיתה של ישראל, יעצבו את ערכי החברה הישראלית כבעלת מערכת חינוך מתקדמת ותשתית מדעית טכנולוגית ברמה בינלאומית, שגם משמשת כמוקד הזדהות ליהדות העולם.
לאה נס: הפרס האישי שקיבלתם הוא מסר ועידוד לקידום המחקר והפיתוח הטכנולוגי שהם הקטר שמוביל את הצמיחה הכלכלית.
לאה נס: ועל כל אלה ברכות ויישר כוח גדול.
לאה נס: גבירתי, יושבת ראש ועדת החינוך התרבות והספורט, יושבת ראש ועדת המדע לשעבר.
מל פולישוק-בלוך: ברוכים הבאים לכנסת ישראל ביום מאוד מאוד חגיגי ומרגש מבחינתי, נכבדיי כולם, שיושבים פה מיושב ראש הכנסת, שרים נכבדים.
מל פולישוק-בלוך: החזון שלי כחברת כנסת, מאז שהגעתי לבית הזה, אני יכולה לתמצת אותו בשתי מילים: זה הון אנושי.
מל פולישוק-בלוך: ההון האנושי של מדינת ישראל – וזאת המטרה שלי – לקדם ולטפח את ההון האנושי כי בזה עתידנו.
מל פולישוק-בלוך: הרבה לפני, הממציא האמריקאי תומס אדיסון אמר שגאוניות היא אחוז אחד של השראה ותשעים ותשעה אחוזים של זעה.
מל פולישוק-בלוך: אין לי ספק שבמקרה שלנו מדובר ביותר מאחוז אחד של גאוניות, אבל כאשר אנחנו כאן מכבדים את פרופסור הרשקו ופרופסור צ'חנובר, חתני פרס נובל לכימיה, אנחנו מעריכים את האשראי לקראת הערך שלהם, אנחנו מוקירים את עבודתם הקשה, ואנחנו גם צריכים לשים דגש על הזעה.
מל פולישוק-בלוך: זה התפקיד שלנו כאן בכנסת ובממשלה.
מל פולישוק-בלוך: נכון שהזכייה שלכם, פרופסורים נכבדים, מוסיפה את שמכם לפנתאון הנצח של המדענים, ובודאי מפארת את מוסד הטכניון שבו אתם עובדים, עבדתם וחוקרים – אתם עדיין עובדים בטכניון?
קריאה: עובדים.
מל פולישוק-בלוך: ובודאי מכבדת את מדינת ישראל שבה אתם חיים ופועלים, ואני מקווה שזה יהיה כך להרבה שנים בעתיד.
מל פולישוק-בלוך: אבל, בכדי שנוכל לחזות בעוד מדענים דגולים כמוכם, אנחנו, מדינת ישראל, צריכים להעריך מחדש את היחס שלנו למדע.
מל פולישוק-בלוך: בעוד שההשראה, כפי שאמרתי, זה עניין אישי ונובעת מגאוניותו של היחיד, המדינה חייבת לחלוק בעול הזיעה עם המדענים.
מל פולישוק-בלוך: על המדינה לאפשר למדענים להתרכז אך ורק במחקר שלהם, ולחסוך מהם את המאבק המתמיד על כספי המחקר.
מל פולישוק-בלוך: התמזל מזלי, ואולי זריזותי כי רבה, וכך אמר לי פרופסור צ'חנובר באותה שיחת טלפון, את הראשונה שמצלצלת מהכנסת והממשלה.
מל פולישוק-בלוך: נורא שמחתי להיות הראשונה שמצלצלת אבל גם חטפתי על הראש.
מל פולישוק-בלוך: כי את כל האנרגיות ואת הדברים הרבים יש לך לומר, ואחר כך גם אמרת בתקשורת, אני אומרת אותם מאז שאני כאן בכנסת.
מל פולישוק-בלוך: ואני חושבת, וכך אמרתי לך גם בשיחת הטלפון, שאנחנו צריכים להשתמש באירוע הראשון, אבל לא חריג, אני מקווה, כדי לרומם את הנושא ולשים אותו על סדר היום הציבורי, את נושא המדע במדינת ישראל.
מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו צריכים לעזור לכם בזיעה, לחסוך מכם, ואתה סיפרת על זה שאתה כל הזמן משקיע הרבה מאוד שעות בגיוס כספים וזה מונע ממך לעבוד במעבדה.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים, אנחנו המדינה, לשפר ולחדש ולממן אמצעי מחקר, מעבדות ומחשוב ולא למסות את אלה שעוסקים במחקר.
מל פולישוק-בלוך: על המדינה להבטיח את יציבותם הכלכלית של המוסדות להשכלה גבוהה ולא לקצץ עוד פעם ועוד פעם בתקציב האחרון שמחזיר אותנו שמונה שנים אחורנית.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לדאוג לצמיחת דור חדש של חוקרים צעירים על ידי כך שנעודד אותם להצטרף לאקדמיה ולא להבטיח אותם לארצות הניכר.
מל פולישוק-בלוך: ואנחנו צריכים לאפשר, כמובן, חופש מחקר הנקי משיקולים זרים.
מל פולישוק-בלוך: אז אם אנחנו כאן בכנסת, ואתם השרים בממשלה, נכיר במדע ובטכנולוגיה כבסיס מרכזי לקיומה ולשגשוגה של המדינה במאה העשרים ואחת, לא רק שעתידנו כאן בישראל מובטח, אלא נזכה לראות עוד הרבה מדענים ישראלים ההולכים בדרך שסללו עבורם פרופסור הרשקו ופרופסור צ'חנובר.
מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב ראש, הבמה שלך.
ראובן ריבלין: תודה רבה לגבירותיי יושבות ראש הוועדות – ועדת המדע, ועדת החינוך והתרבות, גבירתי שרת החינוך התרבות והספורט, רבותיי סגני השרים וחברי הכנסת, השר שלגי, אנשי האקדמיה, חברי וחברות הכנסת וכמובן לבסוף הפרופסורים צ'חנובר והרשקו.
ראובן ריבלין: אני הכנתי נאום בכתב אבל אני מבקש לדבר אליכם ואל ראשי האקדמיה מתוך הלב, כמלים היוצאות מהלב ומבקשות לבוא אל לב.
ראובן ריבלין: שליח ציבור, לפני תפילת מוסף בתפילות ראש השנה ויום כיפור, ימים נוראים, פותח בתפילה אישית שלו כלפי הקדוש ברוך הוא ואומר: הנני עני ממעש עומד נרעש ונפחד.
ראובן ריבלין: ובשם הכנסת, אני אומר לכם: הנני העני ממעש עומד נרעש ונפחד, כאשר אנחנו כאן מקיימים בכנסת טקס שלכאורה הוא לכבודכם.
ראובן ריבלין: ואני יודע שאנחנו בכנסת מבקשים להתכבד בכבוד שהנחלתם לנו.
ראובן ריבלין: יותר מאשר אנחנו מבקשים להנחיל לכם כבוד אנחנו מבקשים להתכבד בכבוד הגדול שהנחלתם אתם לכל מדינת ישראל ולכל עם ישראל.
ראובן ריבלין: אני אומר זאת בצורה הברורה ביותר, משום שאני יודע שפעמים רבות מתדפקים על דלתותינו ראשי האקדמיה ומשוועים למשאבים נוספים.
ראובן ריבלין: ואנחנו, אשר מופקדים על תקציב המדינה כולו, ועל כל אותם דברים שאנחנו צריכים לראותם בראייה כוללת, לפעמים לא נוגעים ולא פוגעים בנקודה עצמה.
ראובן ריבלין: ולא תמיד אנחנו יכולים לרדת באמת לחקר אותם דברים שהם כל כך ברורים, ורצוי אולי שייאמרו פעם נוספת.
ראובן ריבלין: אז אם אנחנו מתכבדים לתת לכם כבוד מתוך שלא לשמה, אולי ייצא גם לשמה.
ראובן ריבלין: והרי נאמר במאמר חז"ל אין החוכמה באה לאדם אלא על ידי טורח.
ראובן ריבלין: אין אדם נולד וכתר חוכמה בראשו.
ראובן ריבלין: ונכון שכל אחד יכול לבוא ולפתח, אבל אנחנו מחויבים בבניית התשתית שתאפשר לכל מי שיכול להגיע להישגים שהדלת תהיה פתוחה בפניו לעשות כן.
ראובן ריבלין: אני רוצה להגיש לכם, על מנת באמת להביע איזו מידת הוקרה של כנסת ישראל, כסמל לאומי, שהרי אני יודע שהיום אתם באים ופוקדים את מקומותיהם ומחוזותיהם של שלושת הסמלים הלאומיים, אתם נפגשים עם ראש הממשלה, אתם נפגשים עם כבוד נשיא המדינה ואתם נפגשים עם כנסת ישראל.
ראובן ריבלין: כמי שאיתרע מזלו, כמעט לא היה צריך לטרוח לגבי פוליטיקאים.
ראובן ריבלין: פוליטיקאי אם הוא נבחר – הוא הבכיר.
ראובן ריבלין: אתם עבדתם קשה מאוד בשביל להנחיל את הכבוד הזה לכם אישית ולכולנו יחד.
ראובן ריבלין: אני מבקש לתת לכם, באמת על מנת שאנחנו נוכל להביע את הוקרתה של הכנסת, לתת לכם את המדליות.
ראובן ריבלין: בקשה.
ראובן ריבלין: המדליה היא מדליה של הכנסת בירושלים.
לאה נס: תודה רבה ליושב ראש הכנסת.
לאה נס: גבירתי שרת החינוך התרבות והספורט.
לימור לבנת: חתני פרס נובל, פרופסור אברהם הרשקו, פרופסור אהרון צ'חנובר, שהיה לי הכבוד להעניק לו לפני שנה את פרס ישראל.
לימור לבנת: והאמת היא, שבכל שנה, בטקס הענקת פרסי ישראל יש התרגשות רבה, אבל השנה, באירוע הזה כאן הצנוע במשכן הכנסת, יש התרגשות רבה יותר.
לימור לבנת: אמרו כבר קודמי, ואני בטוחה שאני מדברת בשם רבים: אנחנו באמת מתרגשים היום.
לימור לבנת: ההישגים שלכם בתחום המחקר הביאו הרבה כבוד וגאווה למדינת ישראל וכמובן גם לעם ישראל.
לימור לבנת: ולפני שאומר מילה אחת שאי אפשר בלעדיה, גם של ביקורת על עצמנו, אני בכל זאת רוצה לומר משפטים אחדים על מה שיש לנו להתגאות בו במדינת ישראל, בהישגים שלנו.
לימור לבנת: מדינת ישראל נמצאת היום במקום השלישי בעולם במספר הפרסומים המדעיים לנפש, אחרי שוויץ ואחרי שבדיה, ומספר הפרסומים הולך וגדל מדי שנה.
לימור לבנת: מאמרים של חוקרים ישראלים מצוטטים בכל העולם.
לימור לבנת: לדוגמה, בתחום מדעי המחשב ישראל במקום הראשון במספר הציטוטים הממוצע למאמר כמובן.
לימור לבנת: בתחום המחקר הביו רפואי אנחנו מקום שלישי בעולם.
לימור לבנת: בתחום הכימיה אנחנו מקום חמישי בעולם, וכך הלאה גם בתחומים נוספים.
לימור לבנת: בשנה שעברה רשמו האוניברסיטאות הישראליות למעלה ממאה פטנטים חדשים בהשוואה ללפני כעשר שנים, שאז היו שישים פטנטים חדשים.
לימור לבנת: יש עליה גם במספר הפטנטים.
לימור לבנת: נרשמו, אם כן, בארצות הברית, ובכל רחבי העולם רוכשים היום מערכות ישראליות בתחומי מחשב, רפואה, תעופה ועוד ועוד.
לימור לבנת: מדינה אחת קטנה, קצת יותר אולי משישה מיליון תושבים אזרחים, והיא בשורה הראשונה של עולם המדע, לצד מעצמות כלכליות.
לימור לבנת: זאת בהחלט סיבה טובה לגאווה.
לימור לבנת: אבל פתחתי ואמרתי שאי אפשר גם בלי מידה של ביקורת עצמית.
לימור לבנת: ואני רוצה להיתלות באילנות גבוהים.
לימור לבנת: פרופסור צ'חנובר אמר את הדברים גם בכלי התקשורת לאחר הזכייה.
לימור לבנת: אני לא יודעת מה הוא יאמר היום, אבל , איך הוא אמר לי קודם במסדרון, הוא קצת התמתן, אבל אין מה להתמתן כאן.
לימור לבנת: אין כאן שום מקום להתמתן.
לימור לבנת: משום שכל ההישגים שאותם הזכרתי קודם נמצאים בסכנה אם לא נפנה או לא נפנה תקציבים ראויים לעידוד המשאב הלאומי הזה, המשאב הלאומי מספר אחת כמובן שיש לנו.
לימור לבנת: אם אנחנו, הממשלה, תמשיך ותקצץ בתקציבי החינוך ובתקציבי ההשכלה הגבוהה, ואם לא נבטיח שימוש נכון ויעיל בתקציבים הקיימים, סופנו חלילה שנאבד את היתרון העצום הזה, את היתרון האנושי הזה, של העם.
לימור לבנת: מערכות החינוך, ובכלל זה כמובן מערכת ההשכלה הגבוהה, היא למעשה, וזה נאמר כאן קודם ואני מסכימה לכל מילה, התשתית הלאומית הגדולה ביותר והמשמעותית ביותר והחשובה ביותר שיש לנו.
לימור לבנת: ואנחנו חייבים להעמיד אותה בראש סדרי העדיפויות שלנו.
לימור לבנת: אמר קודם פרופסור הרשקו שבפגישה עם ראש הממשלה היום הם דיברו על סדרי עדיפויות.
לימור לבנת: ואכן מדובר כאן בסדרי עדיפויות.
לימור לבנת: בארבע השנים האחרונות מערכת החינוך ומערכת ההשכלה הגבוהה ספגו קיצוץ קשה ביותר.
לימור לבנת: בסך הכל, תקציב ההשכלה הגבוהה, מתוך שישה מיליארד שקל קוצץ כמעט במיליארד שקל.
לימור לבנת: זה קיצוץ קשה ביותר, כמעט בלתי נסבל.
לימור לבנת: לא כמעט – הוא בלתי נסבל, קשה, כואב, ומסכן, וזה הדבר החשוב פה, את עתיד מערכת ההשכלה הגבוהה.
לימור לבנת: אני לא מדברת כרגע על תקציב החינוך שזה עניין בפני עצמו, אלא על תקציב ההשכלה הגבוהה, וכמובן מסכן את המשך ההישגים.
לימור לבנת: אנחנו אמנם התמודדנו בשנים האחרונות עם מיתון עולמי, עם קשיים פנימיים, אנחנו מפנים הרבה כסף לתקציב הביטחון.
לימור לבנת: יכול להיות שלא היתה ברירה אלא לקצץ, היתה גם התייעלות כתוצאה מהקיצוצים.
לימור לבנת: אבל ודאי לא בהיקפים האלה, ואסור לנו להפוך את הקיצוצים הללו למדיניות.
לימור לבנת: אסור לנו להמשיך ולבדוק אם הסוס הזה, סליחה על ההשוואה, יכול להמשיך ולחרוש את השדה בלי מזון.
לימור לבנת: כי את סופו של המשל הזה אנחנו מכירים.
לימור לבנת: הניסוי הזה נועד לכישלון.
לימור לבנת: במהלך השנים האלה אני ניהלתי לא מעט קרבות בלימה.
לימור לבנת: במטרה לצמצם ככל שניתן את נזקי הקיצוצים.
לימור לבנת: אבל עכשיו הגיע הזמן לעבור לצמיחה.
לימור לבנת: ואני מאמינה שהיעד שלנו היום, צו השעה, הוא לחזור ולהגדיל את התשתית ואת ההשקעה בתשתית הלאומית החשובה ביותר שיש לנו.
לימור לבנת: אני אומר כאן עוד בהערת סוגריים.
לימור לבנת: דווקא לטובת הממשלה.
לימור לבנת: ההשכלה הגבוהה היא הנושא היחידי שלגביו נקבעה תוכנית רב שנתית לחמש שנים מבחינת תוכנית תקציבית רב שנתית.
לימור לבנת: אין נושא כזה חוץ מאשר נושא ההשכלה הגבוהה למיטב ידיעתי.
לימור לבנת: תוכנית רב שנתית לחמש שנים, אז סליחה, מסילות ברזל גם.
מל פולישוק-בלוך: הקציבו עשרים וארבעה מיליארד ועשרים ושישה מיליארד, ולחינוך ולהשכלה הגבוהה חמישה מיליארד.
לימור לבנת: אני לא מכירה את הנתון הזה.
לימור לבנת: אבל ללא ספק אני הראשונה שאגיד שצריך להוסיף.
לימור לבנת: אני לא מכירה בהשוואה בין מסילות ברזל להשכלת גבוהה.
לימור לבנת: היא באמת השוואה מאוד בעייתית.
לימור לבנת: קשה.
לימור לבנת: כן?
לימור לבנת: אבל במקביל לכל אלה, אנחנו לא יכולים להסתפק כמובן בעניין ההשכלה הגבוהה.
לימור לבנת: מערכת החינוך כפי שהיא צריכה לעבור טלטלה גדולה מאוד.
לימור לבנת: אנחנו חייבים לחלק את המשאבים שעומדים לרשותנו בעניין הזה באופן אופטימלי, וזו למעשה המהפכה שאני מובילה עכשיו בתחום החינוך, בתחום מערכת החינוך, יחד עם שלמה דוברת, שעומד כידוע בראש הוועדה.
לימור לבנת: אנחנו כבר מתחילים ביישום שלה.
לימור לבנת: והיא תתחיל להיות מיושמת בשנת הלימודים הקרובה, תשס"ו.
לימור לבנת: אני רוצה שוב לחזור ולהודות לפרופסור הרשקו, לפרופסור צ'חנובר, על העבודה שהשקעתם.
לימור לבנת: שאני בטוחה שאף אחד כאן בחדר, אולי יש כמה אנשי אקדמיה שמבינים, אבל אנחנו בודאי לא מבינים את הפרטים שלה.
לימור לבנת: אבל אני מקווה שאנחנו יכולים להבין את המשמעויות שלה ואת ההישגים שבהם, ואת ההכלה שזה יעשה על כל המדע, וכמובן על הישגים גם ברפואה.
לימור לבנת: ואני יכולה רק לקוות ולהתפלל שאתם תהיו עמוד האש שבדרכו ילכו עוד רבים רבים ויביאו הישגים גדולים לעצמם, לאקדמיה, לעולם, למדינת ישראל ולעם ישראל.
לאה נס: עכשיו שר המדע וממלא מקום השר לאיכות הסביבה, חבר הכנסת אילן שלגי, בבקשה.
אילן שלגי: אדוני יושב הכנסת, גבירותי יושבות ראש הוועדות, שרת החינוך והתרבות, שר המדע המיועד, חתני פרס נובל פרופסור אברהם הרשקו ופרופסור אהרון צ'חנובר, חברי כנסת, נשיא הטכניון, מדענית משרד המדע פרופסורים, נציגי המל"ג, האוניברסיטאות ומשרדי ממשלה, מכובדיי.
אילן שלגי: אני מצטרף לדברי הברכה החמים לפרופסור הרשקו ולפרופסור צ'חנובר על הזכייה בפרס נובל בכימיה.
אילן שלגי: הישגכם המדעיים מעוררים השתאות בארץ ובעולם והעניקו כבוד רב למדינת ישראל, והם מסייעים בחיזוק המדע הישראלי.
אילן שלגי: בנימוקיה למתן הפרס הסבירה האקדמיה המלכותית בשטוקהולם בין היתר, כי החוקרים הלכו כנגד הזרם, נאמנים לחזונם המדעי, וחקרו את האופן בו הגוף מפרק חלבונים בתקופה בה רוב המדענים בתחומם התמקדו בתהליך ההפוך, כיצד הגוף בונה חלבונים.
אילן שלגי: שמעתי הבוקר את פרופסור צ'חנובר אצל ראש הממשלה מביא כדוגמה להוכחה בחשיבותו של החופש האקדמי שאסור בשום אופן להעיז לגעת בו.
אילן שלגי: הישגכם המופלא אינו מעיד רק על הצטיינות אישית שקשה להפריז בחשיבותה, אלא גם על התשתית החברתית, המדעית והלאומית העומדת בבסיסו של ההישג.
אילן שלגי: הזוכים הישראלים בפרס נובל הם פרי מערכת החינוך וההכשרה המקצועית הישראלית.
אילן שלגי: שני זוכי הפרס הם בוגרי בתי ספר ישראלים, למדו רפואה בישראל, ושירתו כרופאים בצה"ל.
אילן שלגי: הם בעלי PHD מאוניברסיטאות ישראליות.