GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציפי הורוביץ קראוס:
 בדרך כלל, אנחנו בודקים את הפעילות המוחית של הורה ושל הילד בו זמנית בזמן הקראת הסיפור
ציפי הורוביץ קראוס:
 ומה שאנחנו רואים, ככל שהקריאה של ההורה לילד את הסיפור באופן יותר אינטראקטיבי, באופן של קשר עין, שימו לב, אנחנו בונים כל מיני אלגוריתמים שגם מודדים את הקשר הזה
ציפי הורוביץ קראוס:
 ככל שהורה מתקרב יותר ושואל שאלות, יש סנכרון של המוח גבוה יותר בין ההורה לילד
ציפי הורוביץ קראוס:
 זאת אומרת, הילד וההורה עכשיו הם מדברים באותה שפה, והקשב מופנה לסיפור באותו תדר
ציפי הורוביץ קראוס:
 אגב, אנחנו עורכים היום מחקר כזה בדיוק במעבדה בשפה הערבית
ציפי הורוביץ קראוס:
 המחקר הזה נעשה בשפה עברית, אנחנו עורכים אותו בשפה הערבית עכשיו כדי לבדוק מה קורה להורה ולילד בזמן הקראת סיפור בערבית ספרותית ולא מדוברת, כי זה נורא מעניין, הילדים לא דוברים את השפה הספרותית ביום יום
ציפי הורוביץ קראוס:
 האם זה שיש אוצר מילים שהם לא מבינים מפריע להם להיות בקשב עם ההורה בזמן הקראת הסיפור? והאם ככל שאנחנו נתרגל את זה, אנחנו מחזקים את הקשר הזה? את זה אני עדיין לא יודעת, אולי בוועדה הבאה אני אוכל לענות
ציפי הורוביץ קראוס:
      מה עוד אנחנו יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אנחנו יודעים שחשיפה גבוהה יותר לספרים ולשעות סיפור הם ההורה בבית באות יחד עם עלייה בגיוס של אזורי דמיון
ציפי הורוביץ קראוס:
 אתם רואים כאן בצד ימין של התמונה, ואזורי קשב אצל הילדים
ציפי הורוביץ קראוס:
 בעצם אנחנו לקחנו ילדים בני שלוש עד חמש, מדדנו את השעות שההורים מקריאים סיפור, ואיך הם מקריאים סיפור, האם זה באינטראקציה? האם זה עם שאלת שאלות? כמה ספרים יש לילד בבית
ציפי הורוביץ קראוס:
 כמה משחקים עם מילים יש לילד בבית, ואז הילדים נכנסו ל-MRI, ובעצם אנחנו יכולים להשמיע סיפורים, אני לא יודעת אם אתם יודעים, אנחנו יכולים לתת כל מיני גירויים, ולראות איך המוח עובד בזמן שנותנים לו את הגירויים
ציפי הורוביץ קראוס:
 הילדים פה ב-MRI הזה לא ראו שום דבר, הם רק שמעו
ציפי הורוביץ קראוס:
 ותראו איזה יופי
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילד שמקשיב ליותר סיפורים בבית, וחשוף ליותר ספרים, מפעיל את אזורי הראייה, למרות שבעצם הוא לא רואה כלום
ציפי הורוביץ קראוס:
 זאת אומרת, יש פה גיוס של אזורי דמיון, שישמשו אחר-כך בכיתה א' לקריאה, כי אלה בדיוק האזורים שמשמשים אחר כך לקריאה
ציפי הורוביץ קראוס:
 זה קצה קוצו
ציפי הורוביץ קראוס:
 אני מדברת נורא מהר, כי הקציבו לי מספר דקות, ואני טסה
ציפי הורוביץ קראוס:
 יש לנו המון מחקרים כאלה
איימן עודה:
אנחנו רוצים ללמוד ממך, רוצים להבין ולהפנים
ציפי הורוביץ קראוס:
מה שאני רוצה להגיד פה ממש על קצה קצהו של מה שאמרתי, שחשיפה יותר גבוהה לספרים בבית – עוד מעט נדבר על ההבדל בין ספר לטבלט, באמת, עד כמה זה דומה או שונה
ציפי הורוביץ קראוס:
 אבל חשיפה ליותר ספרים, שמיעת סיפורים - אני מדברת על ההורה, כי ההורה מבחינתי זה האדם הכי קרוב שיש לילד
ציפי הורוביץ קראוס:
 אבל אם הורה לא יודע את השפה אז ממקור אחר – ממטפלת, מגננת, מכל אדם קרוב, מאח או אחות
ציפי הורוביץ קראוס:
 אבל שמיעת השפה הכתובה היא כל כך חשובה
ציפי הורוביץ קראוס:
 המגע בספר הוא מאוד חשוב
ציפי הורוביץ קראוס:
 מגע של ספר וריח שדיברת עליו, חבר הכנסת, מגרים את החושים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אם נחשוב על החושים שיש לילד – מישוש, ריח, ראיה, שמיעה
ציפי הורוביץ קראוס:
 יש תינוקות שטועמים ספרים, אנחנו רואים שילד הופ ישר מכניס לפה, יש לזה גירוי חושי שהוא בעצם ממקד את הקשר
ציפי הורוביץ קראוס:
 הגירוי הזה מאוד חשוב בגילאים הצעירים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אני מתייחסת בעיקר לגילאים הצעירים, ואחר-כך נדבר על מה קורה אחרי רכישת קריאה
ציפי הורוביץ קראוס:
      בוא נראה מה קורה במה שאני קוראת לו גירסה 2
ציפי הורוביץ קראוס:
 אנחנו רואים הרבה לצערי היום, ההורים עם הפנים יותר למכשיר ופחות לילד
ציפי הורוביץ קראוס:
 הורים או משפחה שיושבים ביחד בסלון או במסעדה, וכל אחד במכשיר שלו כמעט ואין קשר עין, כמעט ואין שיח, וילד בסופו של דבר הוא בתוך הפלאפון
ציפי הורוביץ קראוס:
 אז מה שנקרא עד כמה השתנינו? השתנינו מאוד
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילדים כבר צריכים לגרור אותם החוצה כדי לשחק
ציפי הורוביץ קראוס:
 להבטיח להם דברים כדי שיקראו ספר
ציפי הורוביץ קראוס:
 בוא נראה מה קורה בעצם למוח שלהם
ציפי הורוביץ קראוס:
 הראיתי לכם את המחקר הזה, אגב, זו אני והבת שלי הקטנה נוגה לפני כמה שנים, ערכנו את המחקר ורצינו לראות באמת האם יש משהו במוח שאפשר לכמת אותו מבחינת כמות? האם אפשר לכמת מה זה להיות בקשר בזמן הקראת סיפור והצלחנו לעשות את זה
ציפי הורוביץ קראוס:
 אז בעקבות ההתבוננות שיש לי על סביבות, וכחוקרים, אנחנו כל הזמן מתבוננים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אתם יודעים אנחנו עם הפלאפון שלנו
ציפי הורוביץ קראוס:
 גם כהורים, אנחנו אומרים בסדר, אנחנו בתוך הקראת הסיפור, ואני לשנייה שם פה את הפלאפון בצד
ציפי הורוביץ קראוס:
 אם קורה משהו, איזה טקסט קטן אני שנייה מסתכל
ציפי הורוביץ קראוס:
 מה שעשינו במחקר הזה? שלחנו הודעות טקסט אחת לכמה דקות לאם שקריאה את הסיפור לילד
ציפי הורוביץ קראוס:
 קשה לי לעשות לכם זום,  אני לא יכולה עם המסך
ציפי הורוביץ קראוס:
 אם אתם מצליחים לראות את הפנים של נוגה כאן שתפסנו בפריים הזה, כשאני מסתכלת בדיוק לטלפון ממש לשניונת, והפסקתי את הסיפור, אפשר לראות את הפעילות המוחית שלנו שבעצם יצא מסנכרון
ציפי הורוביץ קראוס:
 אתם רואים את כל האלקטרודות של ההורה כאן, ואת כל האלקטרודות של הילד, ולא צריך להיות נוירו-ביולוג כדי לראות שרואים פחות צבע צהוב, זה אומר שהמוח הוא פחות מסונכרן
ציפי הורוביץ קראוס:
 הילד וההורה יצאו מסנכרון בתהליך הסיפור
ציפי הורוביץ קראוס:
 האם חזרנו לסנכרון? אני לא יודעת
ציפי הורוביץ קראוס:
 האם יש ילדים שיש להם קשיים? זאת אומרת, ילדים עם הפרעות קשב וריכוז, ילדים עם קשיים רגשיים
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילדים עם אוטיזם שפשוט לא יחזרו לסנכרון
ציפי הורוביץ קראוס:
 זאת אומרת, אין, איבדנו את הילד
ציפי הורוביץ קראוס:
 ומה קורה בכיתה גדולה, או בגן שבו הגננת מספרת סיפור ופתאום פותחים את הדלת באמצע רק לשאלה קטנה, ואיבדנו את הקשר הזה
ציפי הורוביץ קראוס:
      אז מה שאני רוצה לומר לכם כאן, שנוצר קשר, ממש מוחי
ציפי הורוביץ קראוס:
 הקשר הזה יכול בהפרעה להיעלם, וזה מה שחשוב להעביר אחר כך הלאה לגננות, להורים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אתם נמצאים באינטראקציה הזאת של הסיפור, שימו רגע את המפריעים האלה בצד, כי בהחלט הם מפריעים פה לתקשורת גם אם זה לממש חצי שנייה
ציפי הורוביץ קראוס:
 מה עוד אנחנו יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
 כמו שאמרתי, אנחנו נוירו-ביולוגים, אז אנחנו מסתכלים לא רק על הפעילות של המוח, אלא גם על המבנה של המוח
ציפי הורוביץ קראוס:
 פה אתם רואים מחקר שמסתכל על החומר הלבן במוח, על האקסונים
ציפי הורוביץ קראוס:
 אלה בעצם סיבים של החומר הלבן שמחברים את תאי העצב שלנו
ציפי הורוביץ קראוס:
 כדי שמידע יגיע מאזור לאזור, אותם תאי עצב בעצם מוליכים את האות החשמלי מאזור לאזור
ציפי הורוביץ קראוס:
 אתם רואים אותם כאן מסומנים מאזור הקדמי של המוח שאחראי על קשב וריכוז, לאזור האחורי שאחראי על הדמיון, כמו שהראיתי לכם
ציפי הורוביץ קראוס:
 לאזורים כאן ליד האוזניים, שאחראים על שמיעה ועל שפה
ציפי הורוביץ קראוס:
 זה אותו מוח פשוט מאוריינטציות שונות
ציפי הורוביץ קראוס:
 צד שמאל, צד ימין ומלמעלה
ציפי הורוביץ קראוס:
      אנחנו ספרנו ומדדנו את זמן מסך של ילדים בני שלוש עד חמש
ציפי הורוביץ קראוס:
 זמן מסך זה אומר – טלוויזיה, מחשב, טבלטים, כל דבר שהוא בעצם אלקטרוני, וספרנו, אפשר לספור את זה כמה שעות ילד חשוף ביום
ציפי הורוביץ קראוס:
 מחקר שפורסם בעיתון מאוד נחשב בארצות-הברית – "ג'מה פדיאטריקס"
ציפי הורוביץ קראוס:
 מה שאנחנו מצאנו שכלל ילדים בגילאים אלה חשופים ליותר זמן מסך, זמן מסך גבוה יותר, אז החיבורים האלה בין האזורים שהם כל כך חשובים לקריאה, קדימה, אחורה ואזורי השמיעה, הם מחוברים פחות טוב
ציפי הורוביץ קראוס:
 בעצם, הכבישים שאמורים להעביר את המידע מאזור לאזור הם ראויים, הם לא יציבים
ציפי הורוביץ קראוס:
 עכשיו, מה קורה בגילאים יותר מאוחרים כשילד כבר כן יודע לקרוא בגיל 6 עד 8
ציפי הורוביץ קראוס:
 זה מחקר שפורסמה עליו כתבה בערוץ 13 לפני שבועיים, הגיעו אליי למעבדה וצילמו, כי באמת מאוד התעניינו
ציפי הורוביץ קראוס:
 אוקיי
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילדים הם שומעים, הם חשופים להרבה מסך
ציפי הורוביץ קראוס:
 הם קוראים מהמסך
ציפי הורוביץ קראוס:
 אם קריאה מהמסך לעומת קריאה מדף מודפס היא שונה, אז אני יכולה לומר לכם שהתשובה היא חד משמעית כן
ציפי הורוביץ קראוס:
 אנחנו פה עבדנו עם ילדים בני 6 עד 8 שכבר יודעים לקרוא, וביקשנו מהם בדיוק מה שאתם רואים פה בתמונה, לקרוא ממסך קטע קריאה, קטע קריאה כמובן מותאם לגיל, לאיזה קטע קריאה סיפורי
ציפי הורוביץ קראוס:
 לא נתנו להם איזה קטע מידעי, או היסטורי ככה שדורש הרבה, הרבה עיבוד גבוה, וקטע שהוא דומה שהם קראו מדף נייר מודפס
ציפי הורוביץ קראוס:
 הסתכלנו על הפעילות המוחית שלהם על-ידי מכשיר ה-EG
ציפי הורוביץ קראוס:
 המכשיר בעצם נותן לי מידע על הפעילות המוחית על-ידי כל האלקטרודות האלה
ציפי הורוביץ קראוס:
 זה בעצם מקליט את הפעילות של המוח על-ידי אלקטרודות, ומגביר לנו אותם, ואז אנחנו יכולים להסתכל, לדוגמה, בהתאם למה שמעניין אותנו על מנגנוני קשב,  כמה קשב אותו ילד היה צריך להשקיע כדי לקרוא את מה שהוא קרא בדף או ממסך
ציפי הורוביץ קראוס:
      מה שמצאנו, ברמת הבנת הנקרא, כמובן, שאנחנו בודקים גם אם הם הבינו או לא הבינו את מה שקראו
ציפי הורוביץ קראוס:
 ברמת הבנת הנקרא, היה הבדל קל לטובת הדף, אבל ההבדל הזה לא הגיע לכדי משמעות, מובהקת סטטיסטית, הוא היה קטן
ציפי הורוביץ קראוס:
 אבל מה שכן הגיע לכדי משמעות סטטיסטית, זה היה הפעילות המוחית הקדמית
ציפי הורוביץ קראוס:
 אני שוב מזכירה, קדמת המוח שלנו אחראית על הפניית קשב, קשב וריכוז, ויש פעילות מוחית שאנחנו יודעים למדוד אותה שהיא אופיינית – אני לא אגיד לילדים עם הפרעת קשב וריכוז, כי לא בדקנו כאן ילדים עם הפרעת קשב וריכוז, אלא ילדים נורמטיביים שמתפתחים באופן תקין
ציפי הורוביץ קראוס:
 אבל הסתכלנו על מאפיינים של פעילות מוסחת, אנחנו יכולים לאפיין את זה
ציפי הורוביץ קראוס:
 ראינו שילדים שקראו מן המסך, זה אותם ילדים בתנאי של המסך הייתה פעילות מוחית מוסחת
ציפי הורוביץ קראוס:
 זאת אומרת, הם קראו, הם עשו את אותה פעולה, אבל בעצם המוח שלהם בעצם התאמץ יותר, כדי להפיק בסופו של דבר את ההבנה
ציפי הורוביץ קראוס:
 נתנו קטע פשוט, הוא לא היה מורכב, הוא היה קצר
ציפי הורוביץ קראוס:
 שאלנו את עצמנו, ואלה מחקרי המשך שלנו, מה קורה כשניתן קטע יותר מורכב? מה קורה כשזה קטע שהוא מידעי שהם לא יכולים לנחש
ציפי הורוביץ קראוס:
 הרבה פעמים בקטע של סיפור, ילד יכול לנחש לאן הסיפור הולך, ואז באמת יכולות הבנת הנקרא שלו גבוהות יותר, נראות גבוהות יותר
ציפי הורוביץ קראוס:
 בקטעים של מידע,  קטעים של היסטוריה, מדעים, הם לא יכולים לנחש, הם חייבים להישען על הכתוב, ופה אני מתחילה להיות מאוד מוטרדת לגבי העתיד של אותם ילדים שרכישת הקריאה שלהם נעשתה בעצם על המסך, אנחנו מדברים על ילדים אחרי תקופת הקורונה שרוב הלמידה הייתה על המסך, ורכישת הקריאה נעשתה על המסך, ופה, אנחנו צריכים לפקוח עין, כי יש הרבה דברים שאנחנו לא יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
 יש הרבה נסתר על הגלוי
ציפי הורוביץ קראוס:
     אם אסכם, יש לנו את הגרסה הראשונה שאנחנו די יודעים לאן היא מובילה
ציפי הורוביץ קראוס:
 המחקר שלנו מאוד יציב בהיבט הזה
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילדים שקוראים, ילדים שחשופים לספרים, ייהפכו גם ילדים שהם אוהבי ספר, רכישת הקריאה שלהם תהיה מוצלחת עד כמה שאפשר שילדים עם קשיים ביולוגיים, נוירו-ביולוגים, ילדים עם דיסלקציה, ילדים עם הפרעות קשב וריכוז, אנחנו יכולים לסייע להם למצות את מלוא הפוטנציאל שלהם בחשיפה הראשונה, בטח בשנים הקריטיות לספר שכן מגרה את החושים, בניגוד אולי לגירסה השנייה מה שנקרא שאנחנו עדיין לא יודעים מה היא עושה, זה מה שמאוד חשוב לי להגיד
ציפי הורוביץ קראוס:
 כחוקרים, אנחנו לא יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
 בעצם, אין לנו מספיק מחקרי אורך לומר שילד שנולד נחשף רק למסכים או לחלק גבוה מהזמן שלו למסכים, איך הוא בעצם יהיה כקורא בגיל 14, ו-15,  אנחנו לא יודעים, ולכן, צריכים לשמור על צניעות בהיבט הזה
ציפי הורוביץ קראוס:
     המוח שלנו רגיש לגירויים חיצוניים בילדות
ציפי הורוביץ קראוס:
 חשיפה לספרים ולקריאה משותפת ואינטראקטיבית, שזה נורא חשוב האינטראקציה בין המבוגר לילד, היא מגייסת אזורים שיהפכו בעתיד לאזורי קריאה
ציפי הורוביץ קראוס:
 נוכחות של ניידים בזמן פעילות משותפת מפריעה לילד להפיק את המירב מהקריאה
ציפי הורוביץ קראוס:
 חשיפה למסכים מגרה פחות אזורי חשיבה גבוהה ואזורי דמיון, ותיתכן תחרות על משאבים שאמורים להיות מגויסים לרכישת הקריאה
ציפי הורוביץ קראוס:
 קריאה ממסך היא מורכבת יותר מקריאה מדף מודפס, ולמרות מה שנדמה שהמסכים היו פה מאז ומעולם, הם לא היו כאן מאז ומעולם
ציפי הורוביץ קראוס:
 אנחנו כבוגרים, רשת הקריאה שלנו היא יציבה, היא הושתתה על העיתון ועל הדף, אז אנחנו יכולים להערים על עצמנו אולי קשיים כאלה ואחרים
ציפי הורוביץ קראוס:
 ילדים זה לא המצב אצלם, צריך לדעת ולזכור את זה
ציפי הורוביץ קראוס:
 ייתכן פה שאנחנו משפיעים על רכישת קריאה והבנת הנקרא בבגרות
ציפי הורוביץ קראוס:
 לכן אמרתי האם אנחנו בפרוגרסיה או שאנחנו ברגרסיה – אנחנו לא יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
     אני אסיים בציטוט מאחד האנשים החכמים שאמר שאם תרצו שילדכם יהיו אינטליגנטים – קראו להם ספרי אגדות
ציפי הורוביץ קראוס:
 ואם תרצו שהם יהיו חכמים עוד יותר – קרוא להם יותר סיפורי אגדות
ציפי הורוביץ קראוס:
 תודה רבה
סימה עובדיה פורצנל:
אני נציגת משרד החינוך, מנהלת אגף יישומי חוק ומדיניות בחינוך
סימה עובדיה פורצנל:
 נמצאת איתי מירב
מירב בראוטבר פסט:
אני מפקחת על לימודי הספרות בארץ
מירב בראוטבר פסט:
 לימודי הספרות עקרונית הם מכיתה ז' ועד י"ב
מירב בראוטבר פסט:
 אנחנו כן נתייחס לגיל הרך, כי אנחנו חולקים את כל הנושא
מירב בראוטבר פסט:
 אכן, יצא לי לדבר עם פרופ' ציפי בכניסה לוועדה, קודם כל, תודה שהחכמת אותנו, הם אכן ידועים
מירב בראוטבר פסט:
 אנחנו יודעים אותם
מירב בראוטבר פסט:
 יש ירידה בקריאת ספרים, זאת עובדה
מירב בראוטבר פסט:
 הירידה הזאת מעציבה את כולנו, והיא ככה ירידה שמשנה לשנה קורית ומתרחשת
מירב בראוטבר פסט:
 אני מסכימה עם חבר הכנסת איימן עודה, שיש כתיבה רבה, ויש גם קריאה, אבל השאלה היא איזה טקסטים ובאיזה איכות
מירב בראוטבר פסט:
 זאת אומרת, איכות הטקסטים היא גם משמעותית
מירב בראוטבר פסט:
 וגם באיכות הטקסטים ובכמות הטקסטים, זאת אומרת, באיכות שלהם יש ירידה גדולה
מירב בראוטבר פסט:
      אני יכולה לומר, וזאת שאלה שאנחנו שואלים את עצמו במשרד החינוך
מירב בראוטבר פסט:
 האם להנגיש לתלמיד טקסט דיגיטלי שהוא נגיד פחות אפקטיבי מטקסט מודפס, עדיפה על זה שלא יהיה לו שום טקסט? זאת שאלה שאנחנו מנסים כל פעם להשיב עליה
מירב בראוטבר פסט:
 התשובה היא בעיניי היא לנסות הכול כמה שאפשר ויותר, אם זה בטקסטים מושמעים, כי אמרנו כשבעצם אנחנו מקריאים לתלמיד טקסט ויש לנו בשיתוף עם הספרייה הלאומית שיושב פה נציגה, יש לנו פרויקט שנקרא "ספרייה בכיס", ולא סתם קוראים לו ספרייה בכיס, כי בתוך הכיס, בטלפון, יש ספרים מושמעים, ותלמיד יכול להמשיך את פעילות חייו – ריצה, הליכה, חדר כושר, הוא מוסת, זה נכון, אבל יחד עם זאת, הוא שומע ספר וסיפור, והוא חשוף לשפה הנכונה והתקנית כי מקריאים אותה
מירב בראוטבר פסט:
 והוא חשוף לדמיון שימשיך לעבוד כי עדיין מקריאים לו טקסט איכותי
מירב בראוטבר פסט:
 ולכן, אני מאמינה שעדיף טקסט כלשהו על לא כלום
מירב בראוטבר פסט:
 יש ירידה של קריאה בספר מודפס, זה נכון, אבל עדיין מתפקידנו לחשוף אותם כמה שאפשר וכמה שניתן יותר
איימן עודה:
איך זה ישפיע? יש מחקרים איך ישפיע על האנושות בעוד 20 שנה, 30 שנה
איימן עודה:
 אני רוצה להגיד שגם הקריאה וגם העידן הדיגיטלי, אבל גם הקפיטליזם
איימן עודה:
 אני מזהה שצעירים, תלמידי תיכון, רוצים ללמוד דברים רק שיביאו להם כסף אחר כך, לכן, עוברים להייטק, וזה על חשבון מדעי הרוח, על חשבון דברים שאמורים להיטיב עם האנושות, ובצדדים כל כך חשובים
איימן עודה:
 לכן, אלה הדברים שהמדינה בכל מקום בעולם צריכה לדאוג איך לנווט כדי שיתרמו לחברה כולה
מירב בראוטבר פסט:
אין יותר ממני מסכימה לדברים שאתה אמרת כרגע
איימן עודה:
מה אמורים לעשות?
מירב בראוטבר פסט:
זו מגמה עולמית של ירידת ההומניסטיקה בכל העולם, כלומר, אנחנו מוצאים את הקושי  בהתמודדות הזו
מירב בראוטבר פסט:
 ההתמודדות שלי עם זה יום יום, ואני שואלת את עצמי את השאלה איך אנחנו בעצם חושפים לטקסטים שהם טקסטים הומניסטיים משמעותיים, שבעצם, בסופו של דבר, אנחנו נצטרך להם, ונזדקק להם בשאלות הגדולות האלה
מירב בראוטבר פסט:
 הטקסטים שנלמדים, וזה לא משנה באיזה מגזר הם טקסטים קלאסיים, ואנחנו לא מוותרים עליהם למרות שמנסים
סימה עובדיה פורצנל:
אני מנהלת יישומי חוק ומדיניות במשרד החינוך
סימה עובדיה פורצנל:
 בתוך האגף שלנו יש את ספריות בתי הספר ותוכניות לעידוד קריאה מרוכזות דרך האגף של כל המשרד
סימה עובדיה פורצנל:
 משרד החינוך רואה חשיבות מאוד גדולה בעידוד קריאה לשם הנאה, לא רק לשם למידה
סימה עובדיה פורצנל:
 ולכן, יש הרבה מאוד תוכניות כבר מהגיל הרך ועד כיתה י"ב לעידוד קריאה
סימה עובדיה פורצנל:
 גם אנחנו יודעים שבכל המחקרים, קריאה של 10 דקות ביום של ילד, משפרת הישגים לימודיים, משפרת אוריינות
סימה עובדיה פורצנל:
 אני אפרוס בקצרה את התוכניות שבהם אנחנו מעודדים קריאה
סימה עובדיה פורצנל:
 זה מתחיל בתוכנית "מצעד הספרים", שאני מניחה שכולם מכירים אותה, תוכנית שפועלת מעל 20 שנה מגני הילדים ועד כיתה י"ב בהצלחה גדולה
סימה עובדיה פורצנל:
 במסגרת הזאת, אנחנו לא רק ממליצים על ספרים, כמובן, אנחנו ממליצים על רשימת ספרים איכותית שקראה הוועדה, אבל בית הספר יכול לבחור כל ספר שהוא רוצה ולקיים את הפעילות
סימה עובדיה פורצנל:
 הפעילות של מצעד הספרים היא גם בחירה של ספרים, אבל גם פעילות פדגוגית סביב קריאה בהנאה, פעילות שמשמחת ילדים
סימה עובדיה פורצנל:
 מורים שמקריאים לילדים בזמן השיעורים, בגן הילדים, סבא וסבתא שבאים להקריא, הורים וכו'
סימה עובדיה פורצנל:
 דרך פעילויות שהן פעילויות לכיף, ולא לשם הישגים, אנחנו מעודדים את הקריאה
סימה עובדיה פורצנל:
      במסגרת התוכנית, בתי ספר יכולים לרכוש את הספרים במחירים מאוד מוזלים דרך מכרז שאנחנו מאפשרים, בהנחות שמגיעות בערך ל-60%
סימה עובדיה פורצנל:
 אנחנו מאפשרים גם לבתי הספר לרכוש תווי רכישה בהנחה משמעותית כדי להעיר את הספריות שלהם
סימה עובדיה פורצנל:
 ברוב בתי הספר יש ספריות, אנחנו מאוד רוצים שהם יעשירו ואנחנו מסייעים דרך זה
סימה עובדיה פורצנל:
 יש תוכניות לעידוד קריאה בכל השפות
סימה עובדיה פורצנל:
 ספריית פיג'מה בגני הילדים, ובבתי הספר היסודיים
סימה עובדיה פורצנל:
 ספריית פיג'מה – בעברית, ו"מכתבת אלפאנוס" – בערבית
סימה עובדיה פורצנל:
 זו תוכנית בגני הילדים ובבתי הספר היסודיים
סימה עובדיה פורצנל:
 בחלק גדול מהרשויות, הילדים מקבלים ספרים הביתה, ועם פעילות של קריאה דיאלוגית בין ההורים לילדים
סימה עובדיה פורצנל:
  הרבה מאוד גני ילדים ובתי ספר מקבלים את זה בחינם, אחרים רוכשים
סימה עובדיה פורצנל:
 יש לנו תוכניות נוספות לעידוד קריאה בכל השפות
סימה עובדיה פורצנל:
 המפמ"רים – המפקחים המרכזים של תחומי הדעת של שפה בעברית, בערבית, באנגלית
סימה עובדיה פורצנל:
 יש לנו מארזים עם ספרים ממומלצים לעידוד קריאה, כדי שהילדים יקבלו תוכניות של שמחת הקריאה, וכהנה וכהנה
סימה עובדיה פורצנל:
 בנוסף, בעקבות הדברים שמירב אמרה שאנחנו רואים אותם כבר מהגיל הצעיר והירידה בקריאה של הורים עם הילדים שלהם בגיל הצעיר, המפקחת על השפה העברית בכיתות היסוד לימור קולן, עמלה עכשיו על תוכנית אסטרטגית נפלאה של לימוד דרך קריאה דיאולוגית
סימה עובדיה פורצנל:
 בעצם, אותו תהליך שמתרחש בין הורה לילד, היא מדמה אותו, ממש מבצעת אותו בבתי הספר, כאשר מורה או עוזרת הוראה יושבת עם קבוצה קטנה של תלמידים, מקריאים את הסיפור, יוצרים את הדיאלוג, עובדים על אוצר מילים, ועל הבנה, וקצרה היריעה, אבל היא תוזמן להציג על דברים נפלאים שקורים בכיתה בעקבות זה
סימה עובדיה פורצנל:
 יש כרגע תוכנית אסטרטגית בכיוון הזה לצמצום פערים שהיא בתהליך עבודה
מירב בראוטבר פסט:
שמחת הקריאה זה עוד אחד מהפרויקטים שבעצם אנחנו מאפשרים לתלמידים לרכוש חבילות ספרים, ובעצם, יחד עם קריאת הספרים, יש גם פעילויות שמתרחשות
מירב בראוטבר פסט:
 עוד פעם, הפעילויות הן לעולם לא פעילויות חובה במובן של – קראת עד פה, הצלחת, לא, זה תמיד יבוא עם תיאטרון, עם קולנוע, עם העשרה תרבותית נוספת על קריאת הספר
סימה עובדיה פורצנל:
עוד דבר אחד
סימה עובדיה פורצנל:
 מאוד חשוב לנו שספריות בתי הספר תהיינה מקום נעים ומזמין
סימה עובדיה פורצנל:
 ולכן, משרד החינוך, בשיתוף קרן גוטסמן, לאורך שנים משפצים ספריות בבתי ספר, תרומה מאוד נדיבה של הקרן, וכשיש תקציבים ממשרד החינוך גם על-ידי משרד החינוך זה עושה עבודה
איימן עודה:
חברים וחברות, הערה לא שגרתית
איימן עודה:
 שני בניי נמצאים פה
איימן עודה:
 אשתי בוועדה בינלאומית לרפואה, אז הבאתי אותם לכנסת גם בנושא הזה
איימן עודה:
 אז תרשו לי, בבקשה
איימן עודה:
     במצב הזה, לא צריך לנקוט בעמדה שאנחנו במצב חירום, כלומר, כן, לקרוא לזה מצב חירום
איימן עודה:
 בעניין הקריאה לגיל הצעיר או לילדים, כי אני חושב בצל כל ההתפתחויות צריך להתייחס לנושא הזה ממש בצורה של מצב חירום, בשביל שממש כולם יעשו את הכול בשביל לצאת מהמצב הזה
מירב בראוטבר פסט:
אנחנו מסכימים איתך
מירב בראוטבר פסט:
 המערכת במקום הזה היא במשבר גדול
מירב בראוטבר פסט:
 אנחנו לא יכולים להתעלם מזה
מירב בראוטבר פסט:
 להיפך, אנחנו עם עיניים פקוחות מביטים ומתבוננים במציאות
מירב בראוטבר פסט:
 אנחנו מקדמים את אפשרויות קריאה בכל המישורים
מירב בראוטבר פסט:
 לכן אמרתי, אנחנו עושים את זה גם בשמיעה, וגם בקריאה דיגיטלית, וגם אופציה לקריאה בספר מודפס - כל האפשרויות כשרות מבחינתי על מנת שתלמיד ייחשף לטקסט איכותי, ולכן, כן אנחנו במצב חירום, אנחנו רואים את זה כך, ואנחנו מתמודדים עם זה
ציפי הורוביץ קראוס:
מה שחשוב, זה לא רק לחנך את הילדים בתוך בתי הספר, אלא לחנך את ההורים, שלדעתי, אין הורה שאינו אוהב את הילד שלו ורוצה להיטיב עם הילדים שלו
ציפי הורוביץ קראוס:
 הורים לא יודעים
ציפי הורוביץ קראוס:
 הם חושבים שאם ילד קורא מתוך הסמרטאפון זה מצוין
ציפי הורוביץ קראוס:
 הורים צריכים לדעת, ופה גם יכול לבוא הפתרון
איימן עודה:
אני מרבה לדבר תיאוריה, אבל מבחינה מעשית, מצבי כמו כל ההורים במדינה
איימן עודה:
 כן, ממש, ההצלחה היא מינימלית
איימן עודה:
 מה לעשות
בועז דהן:
שלום וברכה, אנחנו נציגי משרד התרבות והספורט, יושב לצדי זוהר, מנהל המחלקה לספרות
בועז דהן:
 ואני, בועז, מנהל המחלקה לספריות
בועז דהן:
 אני רוצה להתייחס לסוגיות האלה גם כהערה פילוסופית ערכית, וגם ברמת הנתונים
בועז דהן:
 אם יורשה לי, אני קצת כופר בכל הדיון הזה
בועז דהן:
 הערה בסוגריים, אני חושב שהערה ליו"רים מותר לי
בועז דהן:
 אני חושב שצריך להזמין עוד ועוד ילדים, הם היו יכולים להיות האינפורמטורים הכי טובים לוועדה הזאת
בועז דהן:
 אבל אני אגיד משהו על הנתונים
בועז דהן:
 אני באופן אישי סבור שמה שאנחנו כן צריכים לעודד זו יצירה
בועז דהן:
 שאלת הפלטפורמה, ההנגשה היא מאוד זניחה
בועז דהן:
 ההיסטוריה של ההנגשות התחילה בפפירוסים ועברה לאבנים, והייתה תקופת הקלף
בועז דהן:
 ומי שמכיר את ההיסטוריה של מהפכת הדפוס, היו כאלה שהתעקשו שאת הכתבים שלהם לא יגישו למכבש הדפוס, הם ראו בזה כישוף, ופחד ממודרנה, ועברנו את זה
בועז דהן:
 אני בגיל שלי ער למהפכה אינטרנטית, זו גם מהפכה שהייתה בהנגשה בפלטפורמה
בועז דהן:
     אני יכול להגיד שברמת היצירה, העידוד, מה שאנחנו כן צריכים לעודד - זה את היצירה
בועז דהן:
 יש מי שעד היום יוצר כשהוא כותב את הדברים שלו על קלף
בועז דהן:
 יש חוגים במדעי הרוח, שעיקר ההתעשרות שלהם זה מלפענח כתבי יד, המחלקה לכתבי יד בספרייה הלאומית, תחילת שנות התשעים כשאני הייתי סטודנט במדעי הרוח, זאת הייתה תהילה
בועז דהן:
 אחר-כך, באה מהפכת האינטרנט שדיברה על אחסן, ודיסק-און-קי, וענן, והיום מדברים על אקסטרים
בועז דהן:
 בסוף, בסוף, מה שאותי לפחות מעניין זו היצירה, שאלת הפלטפורמה או הנגשה או השפעות הלוואי, אני בטוח שיש השפעות לוואי, אבל כמו כל דבר בתהליך היסטורי, מיומנות הלמידה האנושית מסגלת את עצמה למה שמזמנת לנו המציאות
בועז דהן:
 יכול להיות השפעות
בועז דהן:
 אני בטוח, אגב, כשעברו מקלף לדפוס, מכונת הדפוס, ימי הביניים הייתה המעתיק
בועז דהן:
 היה אדם כזה שהיה בא לסופר
איימן עודה:
אני מאוד מכבד את מה שאתה אומר
איימן עודה:
 האמת, שזה קורה בכל התחומים
איימן עודה:
 במוסיקה, כשהתחילו עם המיקרופון, הזמרים שהיה להם קול חזק, כעסו, אמרו – מה, עכשיו אדם שיש לו קול חלש, יהיה לו כוח כמו הכוח שלי אני ללא המיקרופון? אז הם כעסו, עד שזה נראה אחרת
איימן עודה:
 כל זה קורה
איימן עודה:
 למרות שיש לי הרגשה שבעידן הנוכחי, במיוחד  עם הבינה המלאכותית, אני חושב שאנחנו עוברים ללבל אחר לגמרי
איימן עודה:
 אבל בכל זאת, חשוב מה שאתה אומר
בועז דהן:
אני אופטימי
בועז דהן:
 אני חושב שהלבל הבא יסגל דור חדש
בועז דהן:
 אני עצמי רואה את עצמי כמבוגר מספיק, אני איש נייר, איש דפוס
בועז דהן:
 כשמגיע מסמך בדוא"ל, אני צריך להוציא אותו למדפסת כדי להתייחס אליו
בועז דהן:
 יש לי ילדים בבית – אתם מחייכים כי גם אתם שותפים לזה, אנחנו באותה סירה
בועז דהן:
 הילדים שלי, למשל, לא מכירים מדפסת, הם לא מכירים הארד-קופי, הם לא מכירים נייר
בועז דהן:
 כמו שאני הייתי ספון תחת הפוך וקורא עם אור את הספר,  היום הילדים שלי עושים את זה עם טבלט ועם פלאפון, הם שוקעים ומדמיינים
בועז דהן:
 אני חושב גם שמיומנויות הלמידה אצלם הם אחרות
בועז דהן:
       נקודה שנייה ברמת הנתונים
בועז דהן:
 בכל זאת, אני נציג משרד התרבות, ואני אמון על נתונים
בועז דהן:
 מתוך כ-80 מיליון שבהם המשרד רוכש ספרים לספריות הציבוריות, אז בשנת 2022, 30 מיליון מתוכם זה היה רכש ספרים
בועז דהן:
 מתוך כ-80 מיליון, 30 מיליון רכשו ספרים
בועז דהן:
      משרד התרבות והספורט מתקצב את הרשויות בניהול ואחזקה של ספרייה הציבורית שברשותה
בועז דהן:
 מדי שנה, מממן המשרד רכש בהיקף של כ-80 מיליון
בועז דהן:
 ההיקף הזה הוא לטובת פעילות תרבות, ספרים, והצטיידות, ריהוט, מיחוש ומיתוג
בועז דהן:
 בשנת 2022, מתוך ה-80 מיליון שהוקצו לטובת רכש, 30 מיליון, אלה היו רכש ספרים, הארד-קופי
בועז דהן:
 מתוך ה-30 מיליון, רכשו כ-3 מיליון ספרים אלקטרוניים – 10%
בועז דהן:
 אני לא יכול להגיד שמות ספקים, אבל יש חמישה ספקים בגדול שמהם מזמינים
בועז דהן:
 אני רק יכול לומר שמהנתונים עולה שהרכש הדיגיטלי נעשה בעיקר אצל הרשויות החזקות – ראשון לציון, פתח תקווה, באר-שבע, רעננה, הוד השרון, חיפה, פחות בפריפריה
איימן עודה:
הגיל פה חשוב
בועז דהן:
אני מרשה לעצמי להיות סלקטיבי, כי באמת אני רוצה לחסוך בזמן
בועז דהן:
 ברשויות הערביות – מתוך 61 רשויות שאנחנו תומכים בהן, יש כ-21 רשויות שמנויות על מאגרי מידע ספרים אלקטרוניים בשפה הערבית
בועז דהן:
 לגבי השאלות, בעשור האחרון, אנחנו כן מזהים ירידה בהשאלות, זה עומד על מספרים של עד מיליון, אבל כן יש ירידה
בועז דהן:
 היו שנים בשנת הקורונה היה הרבה יותר בהחלט
בועז דהן:
 אגב, אנחנו סופרים השאלות
בועז דהן:
 אני לא יודע אם כל השואלים אכן קוראים
איימן עודה:
אני חושב שהשאלה של השאלות יש לה סיבות אחרות
איימן עודה:
 המצב הכלכלי קצת יותר טוב אצל אנשים, קונים את הספר
איימן עודה:
 זה לא אנחנו שהיינו מחזירים – כי אנחנו היינו צריכים לבחור או ספר או אוטובוס
בועז דהן:
בהחלט
בועז דהן:
 בסוף, השאלות האלה הן שאלות לאומיות
בועז דהן:
 כשאנחנו נתקלים בשאלות של נתון כזה או אחר, מיד זה מוביל למה שמונח בתשתית, שזה לרוב שאלה לאומית, שאלה ערכית, שאלה חינוכית
בועז דהן:
 בגדול, אנחנו גם מזהים ירידה בקריאה בחברה הערבית, כמעט עד למקום של מינימום שבמינימום
בועז דהן:
 ההשאלות שם הן הרבה יותר פחותות, הרכש נעשה בעיקר אצל ספרים לימודיים, חינוכיים
בועז דהן:
 אגב, גם הילדים שלי, היום כבר לא קונים ספרי לימוד, הם מנויים על מאגרים
סימה עובדיה פורצנל:
ספרי הלימוד הופכים להיות ספרים דיגיטליים מכל מיני סיבות, ראשית, זה ירוק יותר
סימה עובדיה פורצנל:
 שנית, אפשר ליצור אלמנטים אינטראקטיביים בתוך הלמידה, ולכן, יש לזה יתרונות