GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עינב קאבלה: התקופה הנוכחית מזמנת לנו אתגר לא פשוט בעניין הזה כי הילדים והנוער מצויים זמן ממושך, בדרך כלל יותר מהרגיל מול מסכים וקשה לבוא בטענות לאור המצב על החשיפה הממושכת.
עינב קאבלה: אנחנו נגענו בנושא הזה ממש רק לרגע בישיבה שעסקה למי שהיה איתנו וזוכר בלמידה בימי קורונה, וממילא רצינו לייחד לכך דיון נפרד שלא נוגע רק ללמידה ברשת אלא בכלל לשימוש ברשת.
עינב קאבלה: אנחנו יודעים שהילדים והנוער כיום עושים שימוש רב ברשת למשחקים, לצפיה, ללמידה, קשרים חברתיים ועוד שימושים שונים ואין הורה, ואני מדברת גם כהורה, שלא חושש ממצב שילדיו יחשפו באינטרנט לתובעה, פורנוגרפיה, אלימות, לא חסרים דברים רעים.
עינב קאבלה: אם נתחיל מהסוף, אני מניחה, למרות שהייתי רוצה לקוות אחרת, אבל זו תהיה תקוות שווא אם להיות כנים עם עצמנו, שאין דרך מוחלטת שתגן ב-100% על ילדים ונוער ברשת.
עינב קאבלה: עדיין אנחנו נדרשים וחייבים לעשות כל מה שאפשר כדי להפחית בצורה ניכרת את הסיכון עבור ילדינו ולאפשר להם גלישה בטוחה.
עינב קאבלה: ברור שכשאין לנו הגנה שהיא מושלמת או אפילו הגנה אופטימלית, אי אפשר לדבר על הנושא בלי כמובן הנדבך הקריטי של חינוך, הסברה, שיהיו מותאמים אגב לכל הגילאים ולכל המגזרים.
עינב קאבלה: ברור שזה חלק מהעניין, הפתרונות הנכונים הם כאלה שמשלבים לא רק היבטים טכנולוגיים אלא גם חינוכיים, מערכתיים, העלאת מודעות, ואנחנו נשמע על זה היום בדיון.
עינב קאבלה: בדיון יהיו איתנו גם נציגי תלמידים, גם נציגי הורים, אנחנו נשמע גם על טכנולוגיות שקיימות ויכולות להיות לעזר, על הפרויקטים שקיימים בתחום, יהיה איתנו משרד התקשורת ומשרדי ממשלה נוספים ועוד משתתפים וזה הזמן גם להודות לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית על העלאת הנושא החשוב הזה ולכל מי שמשתתף איתנו פה.
עינב קאבלה: נפתח עם ראשון הדוברים, ח"כ אלחרומי ואחר כך נמשיך.
סעיד אלחרומי: תודה גבירתי היו"ר, אני חושב שזה דיון חשוב ממעלה ראשונה.
סעיד אלחרומי: זה נושא שמדיר שינה מעיניהם של הרבה הורים ועל כמה וכמה כאשר אנחנו בתקופת הקורונה.
סעיד אלחרומי: משתי סיבות: סיבה ראשונה, הזמינות של הגלישה לאינטרנט ושל הסמרטפונים והמכשירים בגלל הלמידה מרחוק.
סעיד אלחרומי: היום רוב הילדים מחזיקים במכשיר, אם זה מכשיר נייד, אם מכשיר נייח בבית או סמרטפון ויש חבילת גלישה ולכן הזמינות לאינטרנט, הזמינות גם לגלישה באתרים שהם במרכאות לא מאוד מסוכנים לקבוצת הגיל הזאת, היא גדולה.
סעיד אלחרומי: הסיבה השניה היא הזמן הפנוי עם הסמרטפונים האלה.
סעיד אלחרומי: לפני הקורונה היו לנו לפחות שמונה שעות שהילדים בבית הספר.
סעיד אלחרומי: בבית הספר הם עסוקים בלמידה פרונטלית, עם המורים, אחר הצהריים הם בחוגים, אבל עכשיו הכל הכל עם המחשב הנייד הזה ולכן אם הייתה סכנה לפני הקורונה של 50%, עכשיו אנחנו ב-100%.
סעיד אלחרומי: אם היא הייתה 100% עכשיו היא 200%.
סעיד אלחרומי: לכן חשוב מאוד שהוועדה הזאת תחשוב על פתרונות יעילים שאפשר להשתמש בהם לעבור את התקופה הזאת בשלום.
משה אבוטבול: ידידי באמת צודק בדברים, הייתי רק רוצה להוסיף עוד נקודה.
משה אבוטבול: כוועדת מדע וטכנולוגיה נצטרך לחשוב על איזו דרך, אולי זה גם ייתן פתרון עולמי לנושא של הגישות של ילדים לאתרים לא מבוקרים שלא מתאימים לגיל שלהם ונוצרו מזה הרבה בעיות, גם פצצות הכינו דרך האתרים האלה.
משה אבוטבול: צריך לחשוב על רעיון קצת מחוץ לקופסה שאדם שבאמת נכנס לאתר יצטרך לתת זיהוי של גיל מבוגר או גיל מסוים, מאיזה גיל הוא, ולהוכיח את זה לפני שבאמת מאפשרים לו גישה לתוך אותו אתר.
משה אבוטבול: אינני יודע איך עושים את זה אבל בוודאי האנשים שהמציאו את המכה גם יודעים לתת את הפתרון למכה הזאת, כי בסופו של יום הרבה ילדים, ואנחנו יותר ויותר שומעים ורואים תמונות קשות מאוד בשטח על כל מיני נערים צעירים שגלשו לאתרים לא מבוקרים והגיעו לנזקים מאוד גדולים.
משה אבוטבול: הבעיה הכי גדולה שבאמת להורים אין מספיק זמן כיום לשבת ולצפות מה הילד עושה.
משה אבוטבול: אנחנו יודעים את זה, כשרק הילד רואה שהדלת נפתחת בחדר הוא יכול להסיט את המחשב ובאבחת כפתור אחת הוא עובר מיד לאתר אחר.
משה אבוטבול: אי אפשר לסמוך רק על ביקורת ההורים בנושא הזה, צריכים לחשוב על משהו אוניברסלי, פתרון שייתן לכל אותם הורים אלה קצת שקט נפשי שידעו, הוא יכול לגלוש באתר פלוני אלמוני, הוא לא יכול לגלוש באתרים שלא מתאימים לגיל שלו ולא מתאימים למציאות שלו.
משה אבוטבול: אז זה לא ייתן בטחון של 100% אבל זה ייתן בטחון של 40%, 50%, לאלה שכן משתמשים באינטרנט.
משה אבוטבול: יש הרבה שמתנזרים מזה, וברוכים יהיו.
משה אבוטבול: כל אחד והעמדה שלו, אבל אלה שכן נמצאים שם בתוך הברוכ הזה, שאחרי זה הם רוצים לבקר את הילדים שלהם זה מאוד מאוד קשה.
משה אבוטבול: גם יש תחושה של חוסר נעימות שאבא פתאום נכנס לחדר ומתחיל להסתכל מה הילד עושה והילד מרגיש כאילו 'לא סומכים עלי?' והאבא רוצה לדעת ולהיות ב-100% בטוח בזה.
משה אבוטבול: אז בין הקונפליקט בין זה לזה צריך למצוא דרך, אולי קוד מסוים של גיל מסוים, לא יודע בדיוק מה, שכל אחד לפי זה יצטרך לראות את הדברים האלה, אולי זה ימזער קצת את הנזקים החינוכיים הקשים שאנחנו עוברים.
עינב קאבלה: אנחנו בוודאי נשמע היום על אמצעים שונים.
עינב קאבלה: נפתח עם עו"ד אילת רזין בית אור, היועמ"ש של איגוד מרכזי הסיוע.
איילת רזין בית אור: תודה גבירתי היו"ר על ההיענות המהירה וההבנה המיידית של עומק מורכבות ובהילות הנושא.
איילת רזין בית אור: אני אתחיל דווקא במה שהתכוונתי לסיים ובעקבות דברי חברי הכנסת, ולצערי אנחנו נשמע פה היום על כל מיני משוכות וחסמים ודברים שאפשר לשים כדי אולי קצת לסנן ולמנוע.
איילת רזין בית אור: הדבר היחיד באמת שנמצא כאפקטיבי גם במחקרים וגם פשוט מניסיון השטח שלנו במרכזי הסיוע, הוא חינוך, חינוך ועוד פעם חינוך.
איילת רזין בית אור: לתת כלים א.
איילת רזין בית אור: לבני הנוער, ב.
איילת רזין בית אור: לצוותים החינוכיים ג.
איילת רזין בית אור: להורים, ותנועת המלקחיים המשולשת הזאת, לתת מענה א.
איילת רזין בית אור: לזהות את מה שאנחנו רואים כמשהו שהוא פוגעני, שהוא לא מתאים לי, הוא לא מתאים לגיל שלי, הוא גם לא אמיתי, אם אני מדברת על עולם הפורנו, איברים לא נראים ככה, מערכת יחסים בין גבר לאשה לא נראית ככה, ואת כל אותם תכנים ומסרים שיהיו להם את הכלים להבין שמה שהם רואים הוא לא טוב, הוא לא נכון והוא פוגעני עבורם.
משה אבוטבול: שהם חיים בסרט.
איילת רזין בית אור: שהם חיים בסרט.
איילת רזין בית אור: אני רוצה להביא לכם סיכום ממצאי סקר שערכנו ביחד עם הסופרפארם שהוא פורסם ממש לפני הקורונה, והיום אני בטוחה שאם נערוך בדיוק את אותו סקר הממצאים שלו יוכפלו.
איילת רזין בית אור: אני אומר רק בכותרות.
איילת רזין בית אור: רק 22% מהילדים ובני הנוער מרגישים מאוד בנוח לשוחח עם הוריהם על יחסי מין ומיניות, רק 45% מהילדים ציינו שיפנו להוריהם במקרה שהם יוטרדו מינית.
איילת רזין בית אור: 24% מהילדים נחשפו לפורנו כבר בכיתות ג'-ו'.
איילת רזין בית אור: ג', זה גיל 7, 8.
איילת רזין בית אור: והדבר שאותי טילטל לשמוע באופן מיוחד, זה 54% מהילדים שואבים במידה רבה את כל המידע שיש להם לגבי מיניות מהרשתות החברתיות ומחברים, כלומר לא מגורם שהוא מותאם, מבוקר, מותאם גיל, מותאם תוכן, ושוב, הסקר הזה נעשה לפני שכל מדינת ישראל ובוודאי הילדים ובני הנוער ישבו בכורח, מצורך, מול המחשבים, ובאמת הקורונה תפסה את כולנו לא מוכנים בכל המובנים וההקשרים שלנו גרמו להעברת כלל מרחבי הלמידה והאינטראקציה החברתית למרחב המקוון.
איילת רזין בית אור: לילדים האלה אין שום אפשרות אחרת.
איילת רזין בית אור: לנו עוד נתנו לצאת לעבודה, לצאת קצת לסופר, להתערבב, להם אין כלום.
איילת רזין בית אור: כלום כלום.
איילת רזין בית אור: והצורך של להסתפק בלייק באינסטגרם לא קיים כי כל האינטראקציה החברתית עברה לשם.
איילת רזין בית אור: הם משועממים, סקרנים, הם מבולבלים, הם מפתחים חרדות חברתיות ודיכאונות.
איילת רזין בית אור: הדברים האלה לא חדשים כמו שאמרתי אבל הקורונה כמו כל דבר אחר הקצינה את המצבים הסיכוניים וטשטוש הגבולות בין הפרטי לציבורי.
איילת רזין בית אור: אני אשתף אתכם בקצת מפני הפגיעה המינית שהקצינה שאנחנו מקבלות פניות בעקבותיה למרכזי הסיוע, חשיפה של איברי מין, איברים אינטימיים של תמונות וסרטונים מיניים, בינם לבין עצמם וגם בתוך הזום, תוך כדי שיעור.
איילת רזין בית אור: מורה פנתה אלינו שהיא מרגישה מוטרדת מהתלמידים שלה שמגיעים במכוון בלי חולצה, למרות הערות של 'תתלבש, זה לא מתאים למרחב הזה' או ששמים רקעים עם משהו מתריס, פוגעני, מיני, לא רק מיני אבל גם, כלומר גם ההטרדות הן מהכיוון הזה, הטשטוש בין המרחב הציבורי לפרטי.
איילת רזין בית אור: באחת הכיתות הבנים צילמו את הבנות, גזרו, הפכו אותן למדבקה והתחילו לשלוח תמונות שלהן ביחד עם מסרים פוגעניים, אני לא אחזור על המילים האלה, והבנות עכשיו מרגישות שגם בתוך הזום הן במרחב לא מוגן, הן לא מוכנות להפעיל את המצלמות.
איילת רזין בית אור: יש אפליקציה שנקראת הום-פארטי שמאפשרת מסיבה וירטואלית גם עם אנשים שהם זרים ולא מכירים, ויש שם מרחב חדש, המרחב עצמו הוא לא חדש, אבל יש שם מרחב שמתפתחות בו פגיעות.
איילת רזין בית אור: מי נותן להם כלים להיות במרחב הזה?
איילת רזין בית אור: מי מלמד אותנו ההורים, את הצוותים החינוכיים, לתת מענה מותאם?
איילת רזין בית אור: וקום, וקום ענקי, וכולנו צריכים שתהיה לנו כתובת, ולא רק כשהנערה עושה ניסיון אובדני ולצערי אנחנו רואים עליה, גם על"ם דיווחו על הנתונים האלה, עליה בניסיונות אבדניים של נערים ונערות, לא רק אז להתחקות מה הוביל אותה למקום הזה שהיא הרגישה שאין לה שום מקום לפנות אליו.
איילת רזין בית אור: אני רוצה לדבר על שני דברים ואולי גם הדוברים אחרי יתייחסו לזה.
איילת רזין בית אור: קודם כל צריך לדבר על מניעה, לא רק על ההתמודדות.
איילת רזין בית אור: האמצעים הטכנולוגיים להתמודדות לאחר מעשה, של לזהות, לנטר, לדווח, זה חשוב נורא.
עינב קאבלה: זה גם לפני מעשה.
עינב קאבלה: אנחנו נשמע.
איילת רזין בית אור: אז זה מצוין.
עינב קאבלה: אבל אלה שני דברים שלא סותרים.
עינב קאבלה: אני מסכימה איתך.
עינב קאבלה: זה חייב לבוא ביחד.
איילת רזין בית אור: אז אמרתי שאסיים בזה, בנושא של חינוך.
איילת רזין בית אור: קודם כל אני מזמינה את כל מי שמקשיב וצופה לפנות ל-1202, לבקש לדבר עם רכזת חינוך, לבקש לאנשי מקצוע, להורים, לבני נוער, יש לנו סדנאות מצוינות מותאמות גיל.
איילת רזין בית אור: אני רוצה לדבר על הרזולוציה רק במילה.
איילת רזין בית אור: אנחנו לא אומרים 'לא אלכוהול', את זה הם שומעים מכל המקומות, אלא איך ולאיזה מקומות זה יכול להוביל אותי, ואיך אני יודעת שאני מאבדת שליטה ושזה לא נכון לי.
איילת רזין בית אור: אני לא מדברת את השפה אז אני מקווה שאני לא חוטאת לתכנים, אני יועצת משפטית ויש לנו אנשי מקצוע מעולים בתחום החינוך ואני מזמינה את כולם לפנות.
איילת רזין בית אור: הדבר השני ובזה אסיים, משרד החינוך, יש כאן הזדמנות אם יש איזה שהוא יתרון, יש כאן הזדמנות שיש לכם א.
איילת רזין בית אור: גישה לכל הפלאפונים של ההורים, כי יזמנו אותם כדי - - - כל הזמן שולחים לנו תכנים ממשרד החינוך, תשלחו לנו גם תכנים של 'הנה קישור להרצאה על איך לדבר עם הילדים', יש את ההזדמנות הזאת, יש לכם גישה לכולם.
איילת רזין בית אור: יש לכם אפשרות לעשות האחדה ומסרים ותכנים לכולנו.
איילת רזין בית אור: אז גם לטלפונים של ההורים וגם בזום, שעות מחנך, תוציאו סרטונים שכל המורים יוזמנו לעשות בהם שימוש, איזו ערכה כזאת, שיעשו בהם שימוש, כל הילדים יהיו חייבים לשבת ולצפות בסרטון הזה, בין אם זה על תזונה בריאה וחשיבות לעשות ספורט ובין אם זה איך לזהות שאני במצב של פגיעה, איך לדעת – מדברים על זה הרבה ועל הנושא של חוק הסרטונים שאסור לי, זו עבירה פלילית, להעביר סרטון שיש בו תכנים אינטימיים וכולי.
איילת רזין בית אור: תודה רבה.
עינב קאבלה: נציגי משרד החינוך שנמצאים בזום ומאזינים, אני אבקש התייחסותכם בהמשך גם להצעות הנכונות והטובות ששמענו עכשיו.
עינב קאבלה: כרגע אני רוצה לשמוע את התלמידים.
עינב קאבלה: יובל גולדקר סגנית יו"ר מועצת התלמידים והנוער הארצית ולאחר מכן נפנה לנציגת ההורים.
יובל גולדקר: בזמן האחרון לצערי אנחנו שומעים גם במקומות שאנחנו נכנסים אליהם ללימודים כמו בזום, שיש חבורה של אנשים שלא אמורים להימצא שם, אני למשל הייתי עדה בבית הספר שלי שנכנס אדם שאנחנו לא מכירים והראה שם תמונות שבני נוער לא אמורים לראות.
יובל גולדקר: אני כיתה י"ב, עוד יכלנו להכיל את זה, אבל לצערי הבנתי שזה קורה גם בכיתות קטנות יותר, זה קורה בכיתות של יסודי וכיתות ז' שרק התחילו עכשיו לימודים בבית ספר כזה גדול.
יובל גולדקר: אחרי שיחה עם מערכת החינוך, עם משרד החינוך, הבנו שבשביל הזום כל תלמיד יקבל יוזר, משתמש, שאיתו הוא יוכל להכנס לשיעורים.
יובל גולדקר: המשתמשים מאושרים ורק מי שנמצא ברשימה של אותו שיעור יוכל להכנס לשיעור.
יובל גולדקר: אני מאמינה שזה יעזור קצת אבל אני בטוחה שאותם אנשים ימצאו דרך לעקוף גם את זה.
יובל גולדקר: לצערי זה לא קורה גם תחת שיעורים, זה קורה גם ברשתות חברתיות, אם זה תמונות שעוברות מאחד לשני בווטאסאפ, אם זה בקבוצה של חברים באינסטגרם, בסנפצ'ט, לצערי הרשת זה מקום כל כך לא בטוח, אבל אני בטוחה שאם יש אפשרות למזער את הדברים האלה בלי לפגוע בחופש הביטוי שלנו זו הדרך האולטימטיבית, כי בסופו של דבר אנחנו רוצים להביע את הדעות שלנו באינסטגרם, רוצים להביע את הדעות שלנו בפייסבוק, אבל יש דרך להביע דעה ואני חושבת שדווקא את הנושא הזה של איפוק ודרך להביע דעה צריך להעביר לבני הנוער.
יובל גולדקר: אני עונה לשאלה, הכוונה הייתה ליוזר עם שם משתמש וסיסמה שרק אם הוא יהיה כתוב ברשימה של המורה הוא יוכל להכנס לשיעור.
יובל גולדקר: אם היוזר לא מופיע ברשימה הוא לא ייכנס לשיעור.
יובל גולדקר: אני חושבת שזה יכול למגר את התופעה הזאת אבל אני לא בטוחה שזה לגמרי יפסיק אותה, אני בטוחה שימצאו דרכים לעקוף את זה.
יובל גולדקר: בסופו של דבר אנחנו כן רוצים להביע את הדעה שלנו, פשוט בדרכים יותר בטוחות.
יובל גולדקר: אפשר למצוא את הכלי המותאם לזה לגמרי, לא לקחת לנו את חופש הביטוי אבל ללמד אותנו איך להביע את הדעה.
יובל גולדקר: אני לגמרי בעד להכנס לכיתות כמו שאמרה איילת רזין, היא דיברה על להכנס לכיתות, לדבר עם התלמידים בשיח יותר פתוח, לשתף אותם במה שקורה, אני לגמרי בעד.
יובל גולדקר: תודה.
עינב קאבלה: תחזיקו מעמד בזום ובכלל.
עינב קאבלה: לא פשוט.
עינב קאבלה: נעבור לנציגת הנהגת ההורים הארצית, גב' סיגל שפיץ טולדנו.
סיגל שפיץ טולדנו: תודה רבה על הזכות להשמיע את דברי ההורים.
סיגל שפיץ טולדנו: זו ועדה באמת שמעלה נושא מאוד כואב ומאוד חשוב ואני רוצה להגיד כמה דברים שאני בטוחה שבהמשך גם נציגי משרד החינוך יוכלו להתייחס.
סיגל שפיץ טולדנו: אתחיל מזה שיש קודם כל פער ציפיות גדול מאוד, ופער בשטח בין מה שההורים והתלמידים – ושמענו גם עכשיו את יובל המקסימה מציגה – לבין מה שמשרד החינוך חושב שקיים.
סיגל שפיץ טולדנו: זאת אומרת בשיחות שלנו מול משרד החינוך יש איזו שהיא תחושה שהדבר הזה מטופל.
סיגל שפיץ טולדנו: שיש שיעורים ויש כישורי חיים, ולא ניכנס לביקורת הקשה שיש לנו על הסיפור הזה שנקרא כישורי חיים שהשקיעו בו די הרבה מחשבה, אבל אני חושבת שצריך להבין דבר אחד פשוט, בשטח בפועל המספרים והנתונים מראים שמשהו לא עובד ואחרי חצי שנה לתוך המשבר הזה אני חושבת בשם ההורים שצריך לעשות איזה שהוא שינוי בדרך כי משהו לא עובד, כי כמות הפגיעות גדלה, כמות הדיווחים גדלה, התלמידים מרגישים מאוד לא בטוחים ואני חושבת שצריך לעשות כאן שינוי ואת זה משרד החינוך חייב להבין.
סיגל שפיץ טולדנו: אני חושבת שלמרות שאיילת הציעה נכון שמשרד החינוך יכול להגיע לכולנו ולשלוח תכנים, כדאי שהדבר הזה ייעשה מתוך מערכת החינוך, מתוך המורים ומנהלי בתי הספר שלנו, שההורים יקבלו מידע מהמורה הפרטי שלהם, כשהתלמידים יקבלו מידע מהמורה הפרטי שלהם, יכול להיות שמשהו ישתנה.
סיגל שפיץ טולדנו: דבר אחד חשוב, כולם מדברים ודיברו לפניי חברי הכנסת על מניעה.
סיגל שפיץ טולדנו: בעולם הזה של אינטרנט, בעולם הזה של פשיעה באינטרנט ושל פגיעות מיניות, כנראה שמניעה זה הדבר הכי מסובך שגם מצריך הכי הרבה משאבים.
סיגל שפיץ טולדנו: יש המון פסיביות, סליחה על הביקורת, בכל הסיפור הזה של אלימות במדיה.
סיגל שפיץ טולדנו: הגיע הזמן לעבור, גם משרד החינוך, גם מוקד 105, ואנחנו משמיעים את זה תמיד, לעבור למשהו אקטיבי, לנטר את המערכות, לחפש את המקומות האלה.
סיגל שפיץ טולדנו: אני יודעת שמתכננים דברים כאלה ותיכף נשמע בטח ממשרד החינוך או ממשרדים אחרים שמתכננים משהו, אבל חצי שנה לתוך משבר כזה גדול, אחרי שכבר כמה שנים אנחנו רואים את הגידול הזה בפגיעות באינטרנט, אני חושבת ששלב התכנון היה צריך להסתיים מזמן וזה די מרגיש שכולנו מופקרים פה, ובמיוחד שההורים חסרי אונים.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו באמת מדור אחר, לא מכירים את כל היכולות שיש באינסטגרם ושיש בכל האפליקציות הכי נפוצות בקרב הילדים ומשהו צריך להשתנות גם בהיבט הזה, להיות אקטיבי, לפקח, לנטר, ואולי הנושא הכי קשה ומורכב, כי בכל זאת אנחנו בוועדת כנסת, זה סיפורי הענישה.
סיגל שפיץ טולדנו: עד שכבר מגלים ותופסים אז יש בעיה של ראיות והענישה היא קלה, אז הדברים האלה ממשיכים ומישהו צריך לתת כאן את הדעת.
סיגל שפיץ טולדנו: בהיבט של משרד החינוך אני צריכה להגיד עוד משהו חשוב, דיברה כאן איילת על חשיפה לפורנו בכיתה ג'.
סיגל שפיץ טולדנו: משרד החינוך עדיין מכניס תכנים כאלה רק מכיתה ו' ו-ז', אז משהו לא מותאם למציאות שלנו והדברים האלה חייבים להשתנות.
סיגל שפיץ טולדנו: אני מקווה שאחרי הוועדה הזו שוב משהו יצוף.
סיגל שפיץ טולדנו: עוד דבר אחד לגבי טכנולוגיות.
סיגל שפיץ טולדנו: אני חושבת שאפשר בשלב כזה להבין שהדברים האלה הם כבר לא זכות, זו לא בחירה.
סיגל שפיץ טולדנו: צריך להכניס איזו שהיא תוכנה, איזו שהיא אפליקציה לתוך מערכת החינוך כחובה, עם כפתור מצוקה של הילדים, וגם לתת להורים אפליקציות, אנחנו בהנהגת ההורים מנסים כרגע לעשות איזה שהוא שיתוף פעולה עם אחת החברות, וכן, צריך שמישהו יקדם את זה, מישהו יכול לשים במדינת ישראל כמה שקלים על כל תלמיד ולסבסד את הדברים החשובים האלה, כדי שיהיו לנו גם פתרונות טכנולוגיים.
סיגל שפיץ טולדנו: מילה אחרונה לגבי הזום.
סיגל שפיץ טולדנו: סיפרה פה יובל יפה והקדימה אותי על כל המקרים בזום שיש כל מיני חדירות של אנשים עם תכנים, לא תמיד זה פורנו, אני יכולה לספר לכם עוד מקרה מהשבוע האחרון של כיתה שעמדה מול מורה לכאורה בזום, המורה הלך, נכנס אדם זר ולפי השמות שעל גבי הקוביות ביקש מילדה אחת להישאר בזום וביקש מכל הכיתה לצאת.
סיגל שפיץ טולדנו: המזל הגדול היה שאותה ילדה נבהלה, ילדים אחרים סימסו לה והיא יצאה מהזום.
סיגל שפיץ טולדנו: אבל ברור לנו מה הייתה כוונת אותו אדם שחדר.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו פנינו למשרד החינוך כמה פעמים בנוגע לזום ואין פתרונות.
סיגל שפיץ טולדנו: חברה כזו שמגלגלת כנראה כבר מיליונים וכל מדינת ישראל התמכרה אליה, וכל מערכת החינוך משתמשת בזום, היינו מצפים שהם יהיו חייבים בדין וחשבון ובניטור ובכל מיני פתרונות טכנולוגיים כדי לאפשר שהדבר הזה יהיה הרבה מעבר ל'בואו ניתן יוזר לכל תלמיד וננסה לאשר יוזר' זו חברה שחיה היום על משרד החינוך ועל התלמידים ועל הורי מדינת ישראל שזה מיליונים של אנשים, ואני מצפה שאחרי הוועדה הזו יעשו סוף לסיפור הזה של אנשים זרים שנכנסים לזום, לא בהיבט של מניעה בלבד, אלא בהיבט של פיקוח, ניטור, דיווח והקטנת המקרים.
עינב קאבלה: תודה רבה סיגל על הדברים.
עינב קאבלה: לפני שנמשיך הלאה עם הדוברים בזום, אני מברכת את בואן חברותיי חברות הכנסת.
עינב קאבלה: ח"כ מיכל קוטלר וונש את רוצה להתייחס?
מיכל וונש: תודה רבה גבירתי היו"ר.
מיכל וונש: אני פשוט יוצאת מוועדה אחרת ומתנצלת מראש שאני אחזור לשם.
מיכל וונש: היה לי מאוד חשוב להגיע כיוון שקיימנו למעשה דיון בוועדה בראשותי בנושא התמודדות עם סמים ואלכוהול בדיוק בנושא הזה, אני חושבת שחשוב מאוד שדווקא בוועדה הזאת נבין את המורכבות של הנושא.
מיכל וונש: כרגע אנחנו נמצאים במקום שבו החברות עצמן מטרגטות את בני הנוער, - - בני אדם עצמם במקרה הזה של הזום למשל שדובר עליו עכשיו, אבל החברות מטרגטות את בני הנוער ומשתמשות באמצעים הטכנולוגיים בשימוש עם אלגוריתמים וכולי על מנת להנגיש להם ביתר שאת גם חומרים ממכרים, מסיגריות אלקטרוניות, אלכוהול, סמים, הם משתמשים גם בידועני רשת או משפיענים ברשת ואנחנו בעצם מנהלים את הקרב של פעם.
מיכל וונש: זאת אומרת אנחנו, עדיין מדינת ישראל נמצאת מחוץ לפלטפורמות בעוד הזירה עצמה היא בפלטפורמות ויש פה שיח מאוד חשוב עם הרשתות החברתיות שיש להן גם אחריות וגם לנו את החובה לדרוש מהן אחריותיות בנושא הזה ולהבין מה הם הכלים הדיגיטליים הקיימים שהחברות עושות בהם שימוש.
מיכל וונש: זאת אומרת אנחנו נעדרים מהזירה לחלוטין, אנחנו לא נמצאים שם, אין את הפריבילגיה הזאת לא לחברות ובטח לא לנו, גם כמחוקקים וגם כמי שנמצאים כמפקחים על כל מה שקורה ברשתות ומאוד חשוב, אני חושבת שפה הדיון יצטרך להתרחב מעבר לנושא הספציפי ושוב אני כל הזמן אומרת, הקורונה מאירה את הזרקור על הרבה מאוד הזדמנויות שלצד המשבר הגדול.
מיכל וונש: המציאות הזאת הייתה נוכחת גם קודם, רק שהיא כעת ביתר שאת, היא בחירום מאוד מאוד גדול, בני הנוער מרגישים ממש חשופים בצריח לחלוטין, לבד, בודדים, ואנחנו לא שם ואנחנו - - - אל מול הגורמים שאני בטוחה שעושים לילות כימים, אבל הם לא נמצאים בזירה הנכונה.
מיכל וונש: אנחנו כולנו לא נמצאים בזירה הנכונה, אנחנו חייבים להבין את זה ולהשתמש בדיוק באותם כלים שעושות בהם שימוש החברות או מי שמחפשים את הילדים בזום או בכל אמצעי אחר, להשתמש בדיוק באותם כלים.
מיכל וונש: אין לנו את הפריבילגיה שלא להיות שם.
עינב קאבלה: ח"כ סונדוס סאלח את מבקשת להתייחס עכשיו?
סונדוס סאלח: תודה כבוד היושבת ראש, בהחלט נושא מאוד חשוב וכאוב במיוחד בתקופה הזאת שכל העולם הולך לתוך המכשירים הקטנים, גם העבודה, גם הלימודים וגם השירותים הכלליים וגם היחסים החברתיים, יחד עם זאת אם רצינו או לא, גם כן האלימות עוברת לשם, הפגיעה המינית, אלימות דיגיטלית, פגיעה מינית דיגיטלית גם הולכת לשם, לא יודעת למה האכיפה לא באה גם כן אתנו לשם, לא השיטור, לא הביקורת, לא הפיקוח על התכנים שם.
סונדוס סאלח: יש שטח מופקר, תחום מאד מאד מופקר של מה שקורה בשטח, גם בהעברת תכנים מיניים פוגעניים, פלישה לתכנים האישיים, גניבות ומה שמסוכן שם שגיל הפוגעים והנפגעים הוא נמוך יותר ותדירות הפגיעה היא גדולה מאוד, גבוהה מאוד, תדירות כל כך פוגעת, ושיש כל מיני אפליקציות ושאף אחד לא יגיד לי שיחידת הסייבר או איזו שהיא יחידה במשטרה יכולה לעקוב ורואה מה שקורה שם, בהחלט הם לא נמצאים שם, אני יודעת, עשרות ואף מאות של תלמידים, תלמידות וילדות קטנות שמקבלות תכנים פוגעניים והן לא יודעות מה לעשות, לא יודעות למי לפנות, ניסו לפנות למשטרה וזה תהליך בירוקרטי כל כך מסובך, כל כך דוחה, כל כך לא מזמין שאנשים יפנו ליחידה הזו, ואני מקווה שיש מישהו מהמשרד לביטחון פנים שנמצא אתנו לדעת מה הנהלים ואיך הם מפקחים על העולם שם, מה עושים.
סונדוס סאלח: מה עושה מערכת החינוך כשהלימודים עכשיו מתבצעים בזום, מי מחדד את הנהלים שם על ההתבטאויות ללימודים בצורה הזו, האם יש שיעורים שמקצים שעות לחנך את הילדות והילדים שלנו מה זה פגיעה דיגיטלית, מה זו אלימות דיגיטלית בתוך הרשת ואיך אנחנו נמנעים מפגיעות מסוג כזה.
עינב קאבלה: תודה רבה ח"כ סונדוס סאלח.
עינב קאבלה: נבקש להעלות בזום את עו"ד מיטל בק מהמועצה לשלום הילד.
עינב קאבלה: אחר כך נפנה לשמוע על טכנולוגיה מסוימת ונחזור למשרד החינוך שיתייחס ונמשיך בסדר הדוברים.
מיטל בק: שלום בוקר טוב, תודה רבה ליו"ר על קיום הדיון החשוב הזה ועל ההיענות לקריאת המועצה כבר בדיון הקודם שבו עסקנו באמצעים טכנולוגיים, בעצם לאחד דיון בנושא הפגיעות ברשת.
מיטל בק: כמו שכבר נאמר כאן היום הילדים מתמודדים מאז פרוץ המשבר עם זירה אחרת, הם נחשפים לפגיעות מסוגים שונים גם בלמידה מרחוק כמו שדובר בהרחבה בדיון הקודם, וכמובן גם ברשתות החברתיות כמו שעולה היום.
מיטל בק: בילוי מסביב לשעון מול המסכים כשבמקביל לזה אין מפגשים בין אישיים עם אנשי חינוך ועם ילדים בני גילם, אין חוגים ואין תנועות נוער, בעצם כל היציבות של הילדים בחודשים האחרונים נעלמה מחייהם והמלכוד הזה מונע אפשרויות גם של פעולות של מניעה, גם של הסברה, העלאת מודעות וכמובן מתן כלים להתמודדות.
מיטל בק: כשילד נמצא במצוקה במצב הזה לא ברור לנו למי הוא הולך לפנות.
מיטל בק: אנחנו מכירים את המוקד של 105, יוזמה מבורכת, שיתוף פעולה מקצועי וחשוב בין מספר משרדי ממשלה.
מיטל בק: הילדים כן רואים במוקד 105 מקום לשיתוף, יחד עם זאת ועל פי הנתונים שאנחנו מכירים מהשנתון הסטטיסטי שהמועצה לשלום הילד מפרסמת מדי שנה, אנחנו רואים ש-20% מבני הנוער - - -
סונדוס סאלח: כשאת אומרת שהילדים רואים כן במוקד 105 כתובת, על פי מה את אומרת את זה?
מיטל בק: הנתונים שאנחנו מפרסמים בשנתון שלנו, נתונים שאנחנו מקבלים מהלמ"ס ועוד מספר גורמים ממשלתיים.
סונדוס סאלח: לא, עכשיו אמרת משפט שהילדים כן רואים במוקד הזה כתובת.
מיטל בק: נכון, אני מיד אסביר את הנתונים.
סונדוס סאלח: איך ביססת את האמירה הזאת?
מיטל בק: ממה שאנחנו רואים ב-2018 ראינו ש-20% מבני הנוער דיווחו שהם מעדיפים לפנות לקבלת סיוע במקרה של פגיעה ברשת באמצעות פגיעה טלפונית ו-20% באמצעות הצ'ט, ו-1/3 מהנוער דיווחו שהם מעדיפם לקבל סיוע בפגישה אישית.
מיטל בק: אלה מספרים מאוד גדולים ואני רוצה לחבר את זה לנתונים שפורסמו בשבוע שעבר ב"ישראל היום" - - -
סונדוס סאלח: זה שהם דיווחו שקל להם לא אומר שהם עושים בזה שימוש.
מיטל בק: - - - שיש עליה מדאיגה של 63% בפניות למוקד מאז פרוץ ה משבר לעומת השנה הקודמת.
מיטל בק: 1,660 קטינים פנו למוקד, רוב הילדים בני 13-16, אלה גילאים מאוד נמוכים, ו-2/3 מהאירועים הם פליליים.
מיטל בק: לשם השוואה, על פי השנתון הסטטיסטי שלנו ב-2018, 1/3 מבני הנוער נחשפו לפגיעות של איום או אלימות מילולית ברשת ו-1/4 נחשפו לעבירות של ביוש והשפלה וחרם ברשת, ב-2018 ו-28% דיווחו על פניה בעלת אופי מיני ברשתות לעומת 17% למשל בשנת 2017.
מיטל בק: בעצם מה שאנחנו רואים פה שהנתונים הם אסטרונומיים וזה עוד קודם לקורונה, וכמו שכבר אנחנו יודעים, הקורונה רק העצימה את הקשיים והמצוקות רק גדלו.
מיטל בק: מה שמעצים את החשיבות של רשת בטחון גדולה שצריך להגדיל כאן, אבל לא די ברשת בטחון, ילד צריך להרגיש בטוח שהוא יכול ללכת ולדבר עם מישהו מבוגר, ובעצם פה המועצה קוראת בכל במה אפשרית גם במכתב שהמועצה הוציאה הבוקר בדבר הצורך במפגשים פרונטליים אחת לכמה זמן כמענה לקשיים הללו.
מיטל בק: המכתבים שהמועצה שולחת נשלחים לכל גורם אפשרי במערכת החינוך ואנחנו מדברים כבר כמה זמן על החשיבות של מפגשים באוויר הפתוח או בקבוצות קטנות.
מיטל בק: אין תחליף למפגשים פיזיים, החשיבות של זה היא כמובן חינוכית וחברתית אבל במקרה של פגיעות ברשת יש לזה חשיבות רגשית, כדי שהילדים והנוער יוכלו להיעזר באנשי מקצוע הם צריכים לפגוש אותם.
מיטל בק: מחקרים שלנו שאנחנו מכירים מראים שכשילדים במצוקה הם משתפים דמות שקרובה אליהם שנמצאת בסביבה שלהם, זה יכול להיות הורה, זה יכול להיות חבר וזה יכול להיות איש חינוך או מדריך.
מיטל בק: עכשיו כשהמסגרות סגורות כמות האנשים שהנוער יכול לשתף אותו בבעיות שלהם הולכת וקטנה, אז לא רק שהמצוקות גדלו מצד אחד, גם היכולת להיעזר באנשי מקצוע הולכת וקטנה.
מיטל בק: אז אם נחזור רגע לנושא המוקד שאני בטוחה שעוד ידובר פה היום בדיון אבל זו קריאה לפתוח את הנושא הזה, אז צריך לחזק ולהגדיל את הסמכויות של המוקד.
מיטל בק: דובר כאן על אכיפה, נציגת ההורים דיברה באריכות על נושא האכיפה, אנחנו מתחברים לדברים הללו, אבל גם פעולות של הסברה גם לילדים, גם להורים וגם לצוותים החינוכיים, צריך שהנושא הזה יחדור לתכנית הלימודים ואנחנו כן שותפים לעמדה כבר מגיל צעיר, צריך פה בעצם לשלב כוחות, גם פעולות של מניעה, גם של הסברה, גם של חינוך וגם של אכיפה בעצם איזה שהוא מענה הוליסטי.
מיטל בק: אני אסיים בזה שהמחקרים גם מדברים על הסברה שהיא צריכה להיות מותאמת לבני נוער.
מיטל בק: הדרך הנכונה להתמודד עם התופעות היא רק דרך חינוך והסברה בשיחות שיכולות להיות לא פורמליות בתנועות הנוער, אבל גם בתוך הרשתות.
מיטל בק: אי אפשר לדבר על ילדים, צריך לדבר איתם בשיח של גובה העיניים, הסברה שהיא גם בכלים המקוונים אבל גם מחוץ להם, לשמוע אותם מה הצרכים שלהם ועם מה הם נפגשים ואז בהתאם לצורך הזה לבנות כלים מתאימים.