GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי בידץ: מנקודת מבטו של התלמיד יש לו יכולת לראות סרטונים שימחישו לו דברים חשובים מאוד.
יוסי בידץ: משתמשים הרבה באנימציה ובסרטוני אולפן, יש לנו אולפנים שמצלמים בהם את הדברים האלה.
יוסי בידץ: גם המחשות, סוגים של מעבדות והרבב המשחק.
יוסי בידץ: הוזכר נושא המשחוק, זה דבר שאנחנו מנסים לקדם אותו ככל שניתן.
יוסי בידץ: המורים מהצד השני מקבלים את מצב הכיתה, מצב כל תלמיד.
יוסי בידץ: הם יכולים לעשות עצירות ולהחליט מתי מדגישים נושא מסוים שהם מבינים שהוא לא נלמד כהלכה.
יוסי בידץ: יש גם אינפורמציה שיכולה לעבור גם למנהל בית ספר, גם למשרד החינוך.
יוסי בידץ: כך שיש נתונים גם ברמה הפרטנית ויכולה להיות גם ברמה הארצית.
יוסי בידץ: אני רוצה לדבר על ערך שאנחנו ממצים כרגע רק מעט מהפוטנציאל שלו ולמדינה יש הזדמנות להגביר את השימוש.
יוסי בידץ: חלק מזה נמצא בתחום של עופר רימון וחלק באגפים אחרים במשרד החינוך.
יוסי בידץ: אני מדבר על קבוצות וירטואליות, חניכה וירטואלית שמאפשרת לתלמידי תיכון, בעיקר בפריפריה, בשנים טובות עשינו 8,000, אנחנו בנויים להגיע לעשרות אלפים של תלמידים שלומדים עם סטודנטים בקבוצות קטנות לקראת הבגרויות.
יוסי בידץ: זה עזר מצוין למורה בבית הספר.
יוסי בידץ: נמצאים אתו בקשר.
יוסי בידץ: הסטודנט יושב בביתו, מעביר שיעורים ואחר כך זמין גם בווטסאפ.
יוסי בידץ: הדבר השני זה התיכון הווירטואלי, תכנית של משרד החינוך שפותחה גם במט"ח באמצעות פילנתרופיה.
יוסי בידץ: אחת היכולות שלנו היא לרתום פילנתרופיה למחקר ופיתוח ואז להציע את זה למשרד החינוך.
יוסי בידץ: דווקא בתקופה הזאת, הרעיון של שכבה וירטואלית, חונכים מורים עומדים לרשות תלמידים, יכולים להיות לעזר רב למורים שמתקשים ללמד בכיתות ויש קבוצות ווטס אפ נרחבות תחת האגף של עופר רימון גם באמצעות ליבה, אנגלית דבורה, זה נושא שרק הולך ומתפתח.
יוסי בידץ: לסיום, הדבר שאנחנו מציעים זה אותו דבר קוהרנטי שהוא הכול חוץ מהזום.
יוסי בידץ: הזום בפירוש כלי חיוני, אבל לא על הזום לבדו יעמוד העולם ואנחנו מציעים פה את הדבר הכללי הזה.
עינב קאבלה: רצינו שתדגימו לנו משהו אינטראקטיבי אם יש, להמחיש את הכלים המתפתחים הטכנולוגיים המתחדשים, נשמח אולי שתחזרו אלינו בהמשך הדיון.
יוסי בידץ: נשמח, זה רק גוזל זמן.
עינב קאבלה: אולי נצליח להגיע לזה בהמשך.
עינב קאבלה: נעבור לנציגי המורים והמנהלים, מר מנשה לוי, חשוב לנו לשמוע איך אתם רואים את הדברים.
מנשה לוי: תודה רבה שהזמנתם אותי לדיון החשוב הזה.
מנשה לוי: שמי מנשה לוי, יו"ר התאגדות מנהלי בתי הספר העל יסודיים.
מנשה לוי: גוף שמאגד כ-1,400 מנהלי בתי ספר על יסודיים מתוך כ-2,000 שקיימים.
מנשה לוי: אני רוצה להתייחס בקצרה לדברים של עופר ושל איתי ולהוסיף את התובנות שלי.
מנשה לוי: ראשית לגבי עופר, אני בקשר אתו מהרגע בו הוא נכנס למערכת החינוך בתפקידו הנוכחי, לפני 11 שנים.
מנשה לוי: עופר קידם מאוד את מערכת החינוך בכל מה שקשור לתקשוב המערכת.
מנשה לוי: אבל התכנית שהייתה אמורה להיות מיושמת במהלך עשר השנים האחרונות נתקעה באמצע, פשוט מכיוון שקיצצו בתקציבים בצורה אכזרית.
מנשה לוי: אם היו ממשיכים את התכנית שעופר הציג לראשי מערכת החינוך, אם היא הייתה מיושמת במשך עשר שנים על פי התקציבים שנבנו עבורה, אני חשוב שהיום היינו במצב של מערכת חינוך מתקדמת בכל מה שקשור לתקשוב, בין המתקדמות בעולם.
מנשה לוי: אבל, אני לא מקבל את התיאור של עופר שהשתבח בכך שאנחנו היום בחזית.
מנשה לוי: אנחנו ממש לא.
מנשה לוי: אנחנו מפגרים מאחור בין שלוש לחמש שנים, לא באשמתו של עופר.
מנשה לוי: מדובר על תקציב ומדובר על תהליך של הטמעה של תכנית תקשוב, שהיא גם פונקציה של זמן.
מנשה לוי: אני רוצה לדבר על הבעיה העיקרית מדוע אנחנו נמצאים היום במצב שבו מערכת החינוך הישראלית מפגרת בשלוש עד חמש שנים אחרי מערכות החינוך המתקדמות והאחרות בעולם בכל מה שקשור למערכת מתוקשבת.
מנשה לוי: הבעיה העיקרית ביישום הסביבות הטכנולוגיות בבתי הספר היא, כאן אני רוצה להדגיש, הבעיה העיקרית היא שמנהלים רבים וגם מורים רבים וגם תלמידים רבים חסרים את הידע המקיף בטכנולוגיות הקיימות גם להוראה ולמידה מרחוק ולא באשמתם.
מנשה לוי: זה לא באשמתם משום שמערכת החינוך ייבשה את התחום הזה, לא תקצבה אותו ובמקביל המשיכה במודל בחינות בגרות מיושן וארכאי שאבד עליו הקלח, שמבודד בעיקר על שינון, בליעת חומר והקאתו ביום פקודה, הוא היום של מבחן הבגרות.
מנשה לוי: לכן, כל עוד לא נוצר צורך כמו במשבר הקורונה, התנהלנו הרבה אחרי מערכות החינוך האחרות בעולם.
מנשה לוי: כעת מנסים לסגור פיגור של שמונה שנים.
מנשה לוי: כאשר המורים לא כל כך יודעים איך להשתמש בכל הטכנולוגיות.
מנשה לוי: קשה מאוד לעשות את קפיצת הדרך הזאת מהמקום הקלאסי של מורה כמרכז הידע למקום שבו הוא מנטור לתהליך של למידה.
מנשה לוי: איתי קרויטרו בהחלט רוצה להיות במקום של לומד עצמאי, שלא קשור לבחינות הבגרות הארכאיות האלה, בהם הוא צריך לשנן וללעוס חומר ולהקיא אותו במבחן הבגרות, אבל אנחנו בפיגור של שמונה שנים.
מנשה לוי: כדי לסגור את הפיגור הזה צריך לעשות שלושה, ארבעה צעדים: ראשית, עופר, אני אומר את זה בגילוי לב, לפי נתונים של משרד החינוך, רק מחצית מבתי הספר מתוקשבים.
מנשה לוי: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה טוענת ואני מקבל את מה שהיא טוענת, ש-51% ממשקי הבית בסקטור הערבי, אין להם בכלל אינטרנט, על מה אנחנו מדברים בכלל?
מנשה לוי: איזה טכנולוגיות?
מנשה לוי: איזה מחשבים?
מנשה לוי: על מה אנחנו מדברים?
מנשה לוי: על גוגל קלאס רום או זום?
מנשה לוי: אין אינטרנט.
מנשה לוי: אז על מה אפשר לחלום פה.
מנשה לוי: ניגש לסקטור החרדי, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדברת על כך שבערך 25% מתלמידי ישראל בכלל אין אינטרנט ואין מחשבים.
מנשה לוי: כל עוד הפער האדיר הזה שצריך להיסגר, לא ייסגר, לא נתקדם לשום מקום טוב כמו מערכות חינוך מתקדמות בעולם.
מנשה לוי: כל הסיפור של התקשוב וכל הסיור של ההוראה והלמידה מרחוק רק מנציחה ומעמיקה את הפערים בין אוכלוסיות של תלמידים.
מנשה לוי: בין אוכלוסיות שיש להם ויכולות להשתתף בהוראה ולמידה מרחוק, בצורה צולעת כי המורים עדיין לא בתוך זה, לבין אוכלוסיות אחרות שאין להם שום נגישות לעניין כי אין להם כסף ואין להם אמצעי קצה כדי להשתתף בחגיגה הזאת.
מנשה לוי: אז קודם כל ממשלת ישראל ומשרד החינוך צריכים להכיר בעובדה שתשפ"א, פחות או יותר, צריכה להיות שנת הכנה לתשפ"ב ותשפ"ג.
מנשה לוי: צריך להכריז על מצב חירום.
מנשה לוי: לדלג על כל תהליכי המכרזים המסורבלים, אין ברירה.
מנשה לוי: לרכוש לא 150,000 מחשבים, חסרים כ-600,000 מחשבים לפי ההצהרות האחרונות שאני שומע ממשרד האוצר.
מנשה לוי: אני מאמין למשרד האוצר.
מנשה לוי: לא 150,000 שיגיעו בסוף ינואר, הם לא יגיעו בסוף ינואר, הם יגיעו אולי בסוף יוני, יולי, אוגוסט שנה הבאה, זה במקרה הטוב.
מנשה לוי: צריך לרכוש את זה מידית בארץ ובחו"ל.
מנשה לוי: צריך להתקין תשתיות אינטרנט.
מנשה לוי: במחצית מבתי הספר בישראל אין תשתיות אינטרנט.
מנשה לוי: ברעננה, בכפר סבא, בתי ספר שרוצים וחולמים לשדר בבת אחת שיעורים מתוקשבים בלמידה והוראה מרחוק, יותר מאשר 10-12 כיתות המערכת קורסת.
מנשה לוי: רוחב פס שהוא רוחב פס שמתאים לזמן שלפני חמש שנים ולא עומד בעומס.
מנשה לוי: קיימות כוונות טובות עופר, הבאת למהפכה במערכת החינוך בכל מה שקשור לתקשוב.
מנשה לוי: אתה צריך לפרוץ את המחסום הזה ואני קורא לממשלת ישראל ולמשרד החינוך, זה גדול עליך, להכיר במצב כמצב חירום ולהתחיל להתנהל מהר מהר לפני שהפערים שישנם בין אוכלוסיות תלמידים שונות תלכנה ותתרחבנה ותתפשטנה.
מנשה לוי: אני רוצה לנפץ אגדה אורבנית שרווחת בציבור, שאומרת שהמורים, כמו שאמר אבוהב, המנכ"ל לשעבר של משרד החינוך, ב-12 במרס סגרו את בתי הספר וב-14 במרס המורים כבר לימדו מרחוק.
מנשה לוי: זה פשוט שטויות.
מנשה לוי: אי אפשר לעשות קפיצת מדרגה כזו לא בתוך יומיים וגם לא בתוך שנה.
מנשה לוי: זה לוקח זמן כדי לעבור ממציאות אחת, ארכאית פרימיטיבית, למציאות אחרת מודרנית.
מנשה לוי: המורים עדיין לצערי לא שולטים בטכנולוגיות הקיימות היום במערכת החינוך.
מנשה לוי: לא שולטים בהם.
מנשה לוי: דבר שני, כביכול יש אגדה שהתלמידים נולדו לתוך עולם טכנולוגי.
מנשה לוי: צר לי, התלמידים לא נולדו לתוך סביבה טכנולוגית.
מנשה לוי: הילדים שולטים נהדר בסמארטפון אבל לא בסביבות טכנולוגיות.
מנשה לוי: מייל ארגוני, תוכנות לניהול מידע כמו גוגל קלאס או מיקרוסופט, בכלל לא מוכרות לתלמידים.
מנשה לוי: מי שצריך ללמד את התלמידים את כל הסביבות האלה?
מנשה לוי: אלה המורים.
מנשה לוי: הבעיה שהמורים עצמם וגם המנהלים לא כל כך בקיאים בעולם הזה.
מנשה לוי: כי אנחנו לא היינו בסביבה הזו עד לפני חצי שנה.
מנשה לוי: בבת אחת זרקו אותנו למים ובזה, צר לי עופר, אני מאשים את משרד החינוך שהיה צריך בעשר השנים האחרונות להשלים את התהליך הזה.
מנשה לוי: תודה רבה.
עינב קאבלה: תודה רבה מנשה לוי.
עינב קאבלה: הרבה מהדברים שאמרת כולנו מרגישים אותם ביום יום כהורים וכל מי שמכיר את מערכת החינוך, גם אם הוא לא חלק ממנה.
עינב קאבלה: פתחתי בזה שנושא הדיון הוא יותר ההיבט הטכנולוגי, עם זאת אמרתי שבלי שיש את הבסיס של ציוד קצה ותשתית אינטרנט, אז אין על מה לדבר.
עינב קאבלה: מצד שני, לא נכון לעבוד בטור.
עינב קאבלה: חייבים לדאוג לתשתית, חייבים כל פעם לזעוק את הזעקה שזעקת פה בצדק ובמקביל מותר לדבר גם על הטכנולוגיות.
עינב קאבלה: כמו ששמענו מאיתי, כאחד שבעצמו משתמש בטכנולוגיות ומייצג תלמידים שכן משתמשים בטכנולוגיות, תמיד חשוב גם לשים לב להיבט הזה מבלי להוריד מתוקפם ותקיפותם של הדברים שאמרת ובצדק רב.
עינב קאבלה: בהמשך לדברים אני פונה אליך חברת הכנסת סונדוס סאלח ומיד לאחר מכן, אמנם לא סיימנו לשמוע את כל הדבורים, אבל אני אתן לעופר להגיב על הדברים שנאמרו עד כה ואז נמשיך עם יתר הדוברים.
סונדוס סאלח: תודה היושבת-ראש, ברכות על הדיון החשוב, במיוחד שבתקופה זו דנים מחדש בבחינת האופציות להחזרת הלימודים.
סונדוס סאלח: היום אנחנו מלשמים מחיר כבד מאוד על זה שמערכת החינוך כשלה בשלוש נקודות עיקריות מאז שנת 2000.
סונדוס סאלח: הנקודה הראשונה היא הקניית מיומנויות דיגיטליות בסיסיות ומתקדמות בזמן שמאז שנות ה-2,000 כל העולם, כל מערכות החינוך התחילו להכניס ולהתאים את התכנים הלימודיים יחד עם תכנים דיגיטליים או להתאים אותם לעידן הדיגיטציה, אנחנו שם באיחור.
סונדוס סאלח: נקודה שניה, פיתוח לומד עצמאי והנקודה השלישית היא פיתוח מורה, מכוון, מלווה ולא רק מקור מידע לאותם תלמידים.
סונדוס סאלח: כשאנחנו מדברים על המיומנויות הדיגיטליות המתקדמות בעדין הדיגיטציה, אני לא יכולה להתעלם מהנקודה שעדיין יש בחברה הערבית, לפחות לשני שליש מהתלמידים בעיות בתשתיות האינטרנט או בלי אמצעי קצה שלא מאפשרים להם ואף חוסמים אותם מלהיות תלמידים שווים שילמדו בתקופה הזו.
סונדוס סאלח: מה שקורה בתקופה הזו הוא שאנחנו ממשיכים להעמיק את הפערים בין האוכלוסיות השונות, בין התלמיד הערבי לתלמיד היהודי.
סונדוס סאלח: זה מאוד כואב שעד עכשיו התלמידים לא קבלו אל המחשבים לפי הבטחה של שר החינוך.
סונדוס סאלח: עד עכשיו הישובים השונים, במיוחד בנגב, לא מחוברים לא לתשתיות האינטרנט, שמהתחלה היו שם בעיות בתשתיות האינטרנט והחשמל ועד היום הנתונים האלה לא נפתרו.
סונדוס סאלח: יש את הבעיות הכלליות של מערכת החינוך, שאין פיתוח ללומד עצמאי שהוא חוקר שמשתמש במיומנויות דיגיטליות מתקדמות ומיישם את זה בתכניות הלימודים.
סונדוס סאלח: מדינה שנערכת כל שנה לרעידת אדמה, למפגע ביטחוני כלשהו, מוזר לי מאוד איך לא מוכנים במערכת החינוך לעולם דיגיטלי?
סונדוס סאלח: ללא שום קשר לקורונה.
סונדוס סאלח: למה אין את ההיבט הזה בתוך מערכת החינוך, בתוך התכנים החינוכיים, בתוך כל מערכת הלימודים לכל הגילאים.
סונדוס סאלח: אם היינו צריכים להיות במצוקת קורונה בכדי להבין שאלה מיומנויות בסיסיות, כל הדיגיטציות שצריכות להיות אצל כל תלמיד ותלמידה, אנחנו לא צריכים להיות במגיפה על מנת להקנות את המיומנויות האלה לתלמידים ולילדים שלנו.
סונדוס סאלח: זה אבסורד אחד גדול בעידן המתקדם.
עינב קאבלה: אנחנו מגלים במגיפה כמה זה חסר.
סונדוס סאלח: עכשיו אנחנו משלמים על זה מחיר שלא הכנו את עצמנו מספיק, במיוחד במערכת החינוך.
עינב קאבלה: לפני שנפנה לעופר, בקשה להתייחס מיכל מדמון, מורה ומנהלת קהילת חינוך 2020, פורום של אנשי חינוך והורים.
עינב קאבלה: אני אבקש גם התייחסות של עופר לנושא שהובא לידיעתי, מעבר לציוד הקצה של התלמידים, הובא לידיעתי שלחצי מהמורים אין מחשבים.
עינב קאבלה: נכון שזה לא נושא הדיון אבל קשה לי להתעלם ממידע שכזה.
עינב קאבלה: אני מבקשת לשמוע מה אתם יודעים על הנתון הזה והאם הקולות הקוראים והיעדים שלכם לסגירת הפערים האלה מתייחסים גם להיבט של המורים.
עינב קאבלה: כאמור, נפנה קודם לגברת מיכל מדמון, בבקשה.
מיכל מדמון: שלום ותודה על ההזדמנות.
מיכל מדמון: אני רוצה לספר שכפי שציינת אני מנהלת את קהילת חינוך 2020 למערכת חינוך אפקטיבית יותר.
מיכל מדמון: אתמול העליתי את הפוסט הזה בקהילה.
מיכל מדמון: יש בה כמעט 30,000 חברות וחברים מורים, הורים, גננים, מנהלים וכל מי שחינוך חשוב לו.
מיכל מדמון: אפשר לראות 182 תגובות שמדברים הרבה על ציוד.
מיכל מדמון: ברגע שחסר למורים ציוד כמוש הזכרת קודם וחסר לתלמידים ציוד, אז באמת קשה לעבוד.
מיכל מדמון: אני ממש מצטרפת לקודמי, מנשה לוי וחברת הכנסת סונדוס ולדברים שלך, אין חדש בקורונה, הכול צף, התשתיות שחסרות מאוד מקשות על העבודה והלמידה העצמית שדוברה מאוד חשובה.
מיכל מדמון: טוב מאוחר מלעולם לא.
מיכל מדמון: היינו צריכים לטפל בזה הרבה קודם.
מיכל מדמון: לגבי תכנית התקשוב, התכתבתי בזמנו עם השר שי פירון והוא ממש החליט לעצור את התקשוב ואמר שעד שלא נדבר על תכניות לימודים, בינתיים אני מפסיק לחלק מחשבים למורים ולצייד את בתי הספר.
מיכל מדמון: לדעתי זו הייתה טעות נוראית שהייתה ואלה דברים שלא אמורים לקרות במאה ה-21.
מיכל מדמון: זה הגדיל פערים בין בתי ספר, הייתי מדריכה במשרד החינוך והיה אפשר לראות בתי ספר שקיר מפריד מהם, כאן למורים יש מחשבים ובשני אין.
מיכל מדמון: אני רוצה לשאול שאלה, קראתי לזה בקהילה ראשי תיבות של תשפ"א – תרבות, שיתוף פעולה ואמון כל אגפי משרד החינוך עובדים מתוך שיח משותף ותיאום.
מיכל מדמון: אני שומעת גם בפרטי וגם בקבוצה מהרבה מורים ומנהלים שמדווחים על הנחיות סותרות ומבלבלות מאגפים שונים במשרד.
מיכל מדמון: מישהו כאן צריך לקחת אחריות.
מיכל מדמון: נכון שבתקופת הקורונה נושא הטכנולוגיה מאוד חשוב, השאלה מי פה מנהל את הסיפור?
מיכל מדמון: חשוב גם שלא יהיה מנהל אחד, שכולם יהיו בשיח, אבל שיהיה מנהל פרויקט שעובד.
מיכל מדמון: המורים הם המקצוענים, הם מנהיגי הכיתות, גם בשגרה ובמיוחד בחירום, לתת להם את הזמן, לאפשר להם את הזמן לעבוד ואולי השנה נשכיל להדליק משואה לכבוד אנשי החינוך.
מיכל מדמון: תודה.
עינב קאבלה: אני אשאל אותך כמורה ומי שבקשר עם הרבה מורים, לגבי ההדרכות וההכשרות שדיבר עליהם עופר במצגת, עד כמה אתם מרגישים שזה מגיע לכל אחד ואחד מכם ובאמת מסיע בהיבט של הידע הטכנולוגי שאתם נדרשים לו והמיומנויות?
מיכל מדמון: תודה רבה על השאלה, זו עוד דוגמה לכוח, אולי לפעמים שלילי, של רגולטור.
מיכל מדמון: מחליטים בבת אחת שכל בתי הספר, כל המורים, לא משנה איפה הם נמצאים ובאיזו רמת ידע ומה רמת התשתיות, כולם באופן גנרי מקבלים השתלמות בנושא תקשוב.
מיכל מדמון: לא בטוח שזה מה שצריך ולא בטוח שזה מה שטוב.
מיכל מדמון: שוב אני חוזרת לשיתוף הפעולה בין האגפים, לבנות את ההשתלמויות האלה של טכנו פדגוגיה בשיתוף עם כל האגפים, עם מנהל עובדי הוראה, עם המזכירות הפדגוגית וכל אגפי המשרד.
מיכל מדמון: אני בטוחה שהדברים קורים, השאלה באיזו רמה הם קורים?
מיכל מדמון: לתת לעובדי המטה ולמורים לייצר בעצמם את הידע.
מיכל מדמון: זה לא יעזור לנו להנחית מלמעלה.
מיכל מדמון: אנחנו רואים את זה אחר כך גם עם התלמידים.
מיכל מדמון: אנחנו מביאים דברים מבחוץ, זה לא נכנס.
מיכל מדמון: אנחנו לא מעבירים דברים מהמחברת של המורה למחברת של התלמיד.
מיכל מדמון: זה צריך לעבוד דרך הראש של הילדים, דרך הראש של המורים, לפתח את התוכן כדי להתקדם.
מיכל מדמון: זה לא מחייב תקציבים נוספים ממשרד החינוך, לא מחייב עוד תקציבים למשרד מעבר ל-70 מיליארד שזה בגודל של משרד הביטחון.
מיכל מדמון: מה קרה כל השנים האלה?
מיכל מדמון: מה עושים עם הכספים?
מיכל מדמון: איך הם מתועלים נכון?
מיכל מדמון: מה קורה עם התשתיות?
מיכל מדמון: איך המורים בסוף נכנסים לכיתה, סוגרים את דלת הכיתה ומה הם עושים עם הילדים.
מיכל מדמון: עם מורים מספרים על לחץ ושלא מכבדים את הבקשות שלהם, את ההמלצות שלהם, איפה האוניברסיטאות פוגשות אחר כך את הבגרויות, מישהו צריך לעשות פה סדר.
מיכל מדמון: לא פלסטר אלא תיקון הוליסטי למערכת ולהבין שהמורים והגננות הם אנשי החינוך.
עינב קאבלה: תודה מיכל על הדברים.
עינב קאבלה: דובר נוסף לפני תגובתו של עופר, ביקש להתייחס מחמוד סמיר, ראש עיריית אום אל פחם, בבקשה.
מחמוד סמיר: שלום ותודה על המפגש.
מחמוד סמיר: אני מודה למנשה שייצג את החברה הערבית, שהשמיעה את קולה וחברת הכנסת סונדוס שהגיעה עכשיו.
מחמוד סמיר: לגבי תשתיות אינטרנט דובר רבות, אני לא אתייחס לזה אלא לפדגוגיה עצמה ואתייחס לדברים בעיניים של מנהל לשעבר.
מחמוד סמיר: לפני שהגעתי לעיסוקי כראש עיר הייתי מנהל בית ספר ועברתי את כל התהליך ממורה עד למנהל בית ספר.
מחמוד סמיר: רציתי לדבר על מוכנות הורים.
מחמוד סמיר: לצערי הרב, אם מישהו מהאזרחים היה רואה את המצגת של עופר רימון, שעושה עבודה מדהימה במשרד החינוך, היה חושב שהוא נמצא בגלקסיה אחרת ולא בעולם הזה.
מחמוד סמיר: עם כל הכבוד, אנחנו כחברה ערבית לא נמצאים שם ולכן מוכנות של הורים צריכה להיות על השולחן.
מחמוד סמיר: הנושא השני הוא הנושא של הכשרת מורים.
מחמוד סמיר: כמנהל לשעבר אני יכול לומר שנושא הדיגיטציה לא מקבל את המקום שלו ולפחות בחברה הערבית.
מחמוד סמיר: כשניהלתי בית ספר רציתי דיגיטציה והייתי צריך לדאוג למורים שלי דרך אחת העמותות שתמכה בבית הספר.
מחמוד סמיר: בנושא הזה של דיגיטציה, אני מקווה שמעז יצא מתוק והקורונה תזרז את הדברים.
מחמוד סמיר: נושא נוסף הוא פדגוגיה אחרת.
מחמוד סמיר: אנחנו חייבים לעשות פדגוגיה של הוראה והערכה אחרת שמותאמת לכל נושא הטכנולוגיה והעידן החדש.
מחמוד סמיר: כאן צריך לתת פתרונות גם אנשי המקצוע והתוכן, יש צורך להתייחס לזה בכובד ראש.
מחמוד סמיר: נושא אחרון הוא התאמת תכניות לימודים.
מחמוד סמיר: בחרה הערבית אני יכול להתייחס לספרים דיגיטליים, שם יש בעיה רצינית.
מחמוד סמיר: גם בנושא הזה התנסיתי ואני יכול להגיד לכם מניסיוני כמה קשה לאתחל את התכנים ולהכניס למערכת.
מחמוד סמיר: תודה על ההקשבה.
עינב קאבלה: תודה לך מר סמיר.
עינב קאבלה: נחזור לשמוע את עופר כדי שייתן לנו התייחסות לדברים שנשמעו.
עינב קאבלה: אחר כך נתייחס לטכנולוגיה נגישה לאנשים עם מוגבלות.
עינב קאבלה: אני אבקש התייחסות לדבריו של מנשה לוי, שהיו מאוד ברורים בעיני.
עופר רימון: כגורם מקצועי, אני לא יכול להיכנס לפוליטיקה.
עופר רימון: אני מכיר את מנשה שנים, הוא מנהל מדהים ואיש טכנולוגיה.
עופר רימון: הוא היה אתי במהלכים הראשונים והדגיש בפני את הצורך לרדת ממשרד מרכזי שנותן מערכת ניהול אחת, הוא דיבר על לפתוח וזאת הייתה הגישה גם שלנו ועשינו את המהלכים האלה גם בתשתיות של סביבות ענן לבתי ספר וגם בתכניות ניהול.
עופר רימון: אין לי מה להגיד על מה שאמר מנשה, שיש לנו שנים אבודות, שאם כמדינה היינו נצמדים לקונספט שבנינו לפני עשר שנים, עם התוספות שהוספנו אחרי ארבע שנים של סביבת ענן ופתיחת הריכוזיות, זאת אומרת לתת לבתי הספר לנהל את עצמם ורק לתת את התשתיות.
עופר רימון: אם היינו נצמדים לזה אני מסכים אתו שהיינו בין חמש המדינות המובילות בעולם.
עופר רימון: בדברים שלי לא אמרתי שאנחנו בין חמש המדינות בעולם.
עופר רימון: אמרתי בסך הכול שהיום, לפי המדידה של ה-OECD אנחנו עומדים בממוצע, שעשינו התקדמות מאוד גדולה ושאם נדבק בתכנית הזאת ונעבוד כולנו ביחד, יש לנו יכולת תוך שנה - אם נעבוד נכון, נעשה את המהלכים נכון ונהיה ממוקדים.
עופר רימון: אם לא נריב אחד עם השני אלא נעבוד כולנו ביחד – יש לנו אפשרות תוך שנה להתברג בין חמשת המדינות המובילות בעולם.
עופר רימון: האם זה יקרה?
עופר רימון: אני לא יודע.
עופר רימון: אני יודע שמבחינתנו נעשה את המקסימום.
עופר רימון: לגבי הדברים של איתי אני רוצה לציין שלצערי הדברים של איתי היו שטחיים.
עופר רימון: אני מצטער שאני אומר את זה ואני אומר לו את זה שכשאנחנו עובדים על פיתוח לומד עצמאי, כדאי לתלמידים, כשהם תוקפים נושא, שיתקפו אותו בצורה מלאה.
עינב קאבלה: לא מקובל עלי.
עינב קאבלה: במקרה אני מכירה את איתי לפני היום, היו לי כמה שיחות אתו.
עינב קאבלה: הדבר האחרון - - -
עופר רימון: אין לי תלונות על איתי, איתי ילד מקסים.
עופר רימון: אבל כשהוא אומר לי - - - שימוש במערכת השידורים הלאומית, היה יותר נכון שהוא ישאל מה נתוני השימוש שלכם - -
עינב קאבלה: אבל רגע, תן לי להשלים.
עינב קאבלה: אתה לא יכול לא לתת לי להשלים.
עופר רימון: - - ונתוני השימוש שלנו עוד לפניה קורונה התייחסו לחצי מיליון משתמשים.
עינב קאבלה: אני רוצה להשלים את הדברים, זה לא עובד ככה - - -
עופר רימון: אז כשתלמיד בא ואומר שאף אחד לא משתמש ואצלי יש נתוני שימוש של חצי מיליון - - -
עינב קאבלה: עופר, אני רוצה להשלים את דברי - - -
עופר רימון: או שאומרים שבתוכן דיגיטלי אף אחד לא משמש ויש לי נתוני שימוש של מיליון תלמידים ביום, אז זה חוסר היכרות בסיסי עם הנתונים.
עופר רימון: אני מעביר מסר לתלמידים, לא כביקורת אלא כבניה.
עופר רימון: תלמד נושא לפני שאתה תוקף אותו.
עינב קאבלה: קודם כל מן הראוי, אם התחלתי להגיד משהו בעניין איתי, שתיתן לי להשלים לפני שאתה אומר את התשובה שלך.
עינב קאבלה: אני מאוד מכבדת אותך אבל אני רוצה להשלים על איתי, שהדבר האחרון שאפשר להגיד עליו זה שהוא אומר דברים שטחיים - - -
עופר רימון: לא אמרתי שהוא אדם שטחי, אמרתי שהביקורת על תכנית התקשורת היא שטחית - - -
עינב קאבלה: אבל זה לא יכול להיות שאני לא יכולה להשלים משפט.
עינב קאבלה: אני מבינה שאתה לא מסכים אתי ועם איתי, זה לגיטימי ואני אתן לך להגיב על זה.
עינב קאבלה: עדין אני חושבת שהדברים שנאמרו על ידך לגבי הדברים שהוא אמר, היה נכון שיהיו מנוסחים אחרת.
עינב קאבלה: זו דעתי.
עינב קאבלה: אני חושבת שהדברים שאיתי אמר הם חשובים, זו נקודת ראותו.
עינב קאבלה: אי אפשר להתעלם ממה שהנוער שלנו והתלמידים שלנו חושבים.
עופר רימון: לא אמרתי שאני מתעלם.
עינב קאבלה: עכשיו אתה יכול לענות לגופו של עניין.
עופר רימון: לא התכוונתי לפגוע באיתי.
עופר רימון: הוא עושה את התפקיד שלו נאמנה, הכול טוב.
עופר רימון: דברתי על ההתייחסות שלו לגוף הדברים.
עופר רימון: כשהוא אומר שהוא בדק את החברים שלו, כמה חברים הוא בדק?
עופר רימון: מה גודל המדגם שלו?
עופר רימון: מה הוא לקח בחשבון?
עופר רימון: לאיזה מערכות טכנולוגיות הוא מתייחס?
עופר רימון: הוא אמר לי שהוא לא ראה שיעור שמעבירים על משוב.
עופר רימון: מישהו מדבר בכלל על להעביר על מערכת ניהול למידה שיעור?
עופר רימון: זו לא פלטפורמה להעברת שיעור.
עופר רימון: חלילה לא התכוונתי לפגוע בו, לא בכבודו ולא בעבודה שהוא עושה.
עופר רימון: גם לגבי התלמידים, שנים הייתי מורה.
עופר רימון: אני מתייחס לתלמידים שלי בכל הכבוד הראוי, אבל גם מאוד מצפה מהם.
עופר רימון: אני גם אבא לילדים, אני רוצה להגיד שלהפוך להיות לומד עצמאי זה תהליך שחלק גדול ממנו נופל על הילד.
עופר רימון: גם התלמידים צריכים לקחת אחריות.
עופר רימון: אף אחד לא יעניין אותם כשהם יצאו לשוק העבודה ויצפו מהם להראות שהם יכולים ללמוד, הם יכולים להתקדם, הם יכולים להתפתח.
עופר רימון: בסופו של דבר, את אף אחד לא יעניין מי היה המורה שלך בכיתה א', כיתה ג' או ו'.
עופר רימון: בסוף אתה צריך להציג את היכולות האלה.
עופר רימון: אנחנו צריכים גם לדעת לדרוש מהתלמידים שלנו, זו לא בושה.
עינב קאבלה: לפני שנאפשר לאיתי להגיב על הדברים, אני רוצה שתתייחס בבקשה לעניין שהובא לידיעתי במהלך הדיון, שלחצי מציבור המורים אין מחשב והאם השקף שלך שדיבר על קולות קרואים ועל כך שבאוגוסט הבא אתם אמורים להשלים את המהלך הזה יש התייחסות גם למחשבים שמוקצים למורים, לדבר על החסר שקיים היום אצל המורים.
עופר רימון: כשאנחנו מתקשבים בית ספר, התצורה שלנו הוא שמורה יוכל לתפקד בכיתה שלו.
עופר רימון: אנחנו רוצים להגיע למצב שכל כיתה - - -
עינב קאבלה: אני אחדד את השאלה שלי, הכוונה שאין להם בבית מחשבים.
עינב קאבלה: היום בלמידה מרחוק הם נדרשים להעביר את השיעורים מהבית לא מהכיתה.
עינב קאבלה: הם לא מגיעים לבית ספר, לפחות בשלב הזה.
עופר רימון: בדרך כלל מדובר במחשבים ניידים, אתה קונה לבית ספר כדי שבכל כיתה יהיה מחשב, זו כבר שאלה איך בית ספר מנהל את העניין הזה.
עופר רימון: כמו שאמרנו קודם, אנחנו לא נכנסים לשאלה איך בית ספר מנהל.
עופר רימון: באותה צורה יכולנו לחלק לכל תלמיד שידו אינה משגת ביד את המחשב שלו.
עופר רימון: אולי זה היה נראה יותר טוב שאנחנו מחלקים מחשבים.
עופר רימון: אבל אצלנו בית הספר הוא המוביל.
עופר רימון: המנהל הוא המוביל.
עופר רימון: המחשבים, גם לתלמידים וגם לכיתות הם רכוש בית ספר.
עופר רימון: בדרך כלל מה שעושים, הם נותנים את המחשבים למורים או שמשאירים אותם בבית הספר.
עופר רימון: אנחנו מספקים את הציוד לבית הספר, כל בית ספר מקבל מחשבים גם להוראה וגם לתלמידים.
עופר רימון: אם תספרי את כמות המחשבים שחילקנו גם בתכנית הקודמת וגם בתכנית הזאת לא לתלמידים, אלא לצורכי הוראה, עברנו הרבה את כמות המורים במדינת ישראל.
עינב קאבלה: שאלה נוספת שנוגעת לשאלה שהייתה לי למיכל על ההכשרות ולתשובה שהיא נתנה.
עינב קאבלה: עד כמה זה מגיע למורים?
עינב קאבלה: עד כמה באמת הם שבעי רצון מהעניין וזה נותן להם את הכישורים שמאפשרים להם להתמודד עם הלמידה מרחוק?
עינב קאבלה: רציתי לשאול אותך בהמשך הדברים, באיזה אופן אתם בודקים את רמת שביעות הרצון, הרמה בה זה באמת משכלל את יכולותיהם של המורים, של עובדי ההוראה בפלטפורמות שקיימות לשימוש לעובדי הוראה כמו הסמארט סקול ודומיהם.
עינב קאבלה: אני אומרת רגע כהורה, לפעמים תוכנה לא ידידותית מורידה את המוטיבציה גם של המורים, גם של ההורים וגם של התלמידים להשתמש בה.
עינב קאבלה: השאלה אם אתם בודקים את זה?
עינב קאבלה: אם יש לכם אופן בקרה ופיקוח אחר האמצעים האלה והאופן בו המשתמשים בהם מצליחים לעשות בהם שימוש ויש שביעות רצון או הערות.
עופר רימון: בגל הקודם של הקורונה שהתחיל ב-15 במרס והסתיים עם החזרה לבתי הספר שהייתה באמצע מאי, העברנו דו"ח שלם על הכול וממנו עשינו הפקת לקחים ועכשיו אנחנו בתוך תהליך, חודש וחצי אחרי תחילת שנה זה עוד שלב מוקדם מידי בעיני להפקת לקחים, אנחנו עושים בדרך כלל את הפקת הלקחים בסוף השנה.
עופר רימון: כל פעולה שלנו מתחלקת לשימוש, להפקת לקחים מה עבד טוב, מה לא עבד טוב ואם הבנתי נכון, יש דברים שלא עובדים טוב, לא הכול חלק.
עופר רימון: אבל בגדול, בסבב הראשון, יותר מ-110,000 מורים עברו הכשרות קצרות זמן, שבין שעה לשעתיים.
עופר רימון: הם בעיקר קבלו עזרה ראשונה.
עופר רימון: כל מורה שלא יודע לעבוד עם חדר וירטואלי, עם סביבת ענן, עם ספר דיגיטלי, קיבל עזרה אד הוק.
עופר רימון: עלינו מולו בזום ונתנו פתרונות מידיים.
עופר רימון: 110,000 הדרכות כאלה של שעה שעתיים.
עופר רימון: הדרכות והשתלמויות שאת מדברת עליהם הם השתלמויות של 30 שעות, זה מתפרש על פני כל השנה.
עופר רימון: כמובן שאחרי כל פגישה הצוותים המורים שהעבירו את ההשתלמויות מדברים ביניהם, מעלים בעיות.
עופר רימון: לקראת סוף השנה נוציא דוחות מסודרים שיגידו במה הצלחנו ובמה לא הצלחנו.
עופר רימון: חודש וחצי אחרי תחילת השנה, אי אפשר שכל היום נהיה בהפקת לקחים.
עופר רימון: סגרנו שנה.
עופר רימון: אני יכול להגיד לך שמבדיקות שאנחנו עשינו על תקופת הקורונה הראשונה, כמעט ולא היה מורה במדינת ישראל שלא העביר סדר יום מובנה לתלמידים שלו, גם בתקופה שהייתה ביקורת על מערכת החינוך.
עופר רימון: בתקופה הזאת אמרתי בכל פורום, הרופאים והאחיות קבלו המון פרגון, אבל המורים, שבכל התקופה הזאת עבדו ללא לאות וקרעו את עצמם, הם והמנהלים לא ראיתי שום פרגון אמיתי בחברה הישראלית, אמיתי, שלם על המהלך הזה.
עופר רימון: הם החזיקו מערכת שלמה שתפקדה.
עופר רימון: לא היה תלמיד שלא קיבל מערכת שעות מסודרת, הייתה לו תכנית לימודים, זו בשעה שאף אחד לא היה ערוך ומדינה שלמה נסגרה ובכל זאת המערכת תפקדה.